Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 9 по вул. Польовій в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2015 року він придбав у власність вищезазначений будинок. Відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є родичами колишнього власника будинку, в будинку не проживають з 01 січня 2015 року, жодних обовязкових платежів на утримання будинку не сплачують, відмовляються добровільно знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Тому, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстрації. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки свої позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступне. Згідно положень ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що спірне домоволодіння належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.06.2015 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим №516 (а.с.10,11). Вказаний договір укладено позивачем з відповідачем [PERSON] З наявних матеріалів справи суд вбачає, що відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є родичами колишнього власника вказаного будинку іншого відповідача [PERSON] (а.с.12-12 звор.). Відповідачі [PERSON] зареєстрований за даною адресою з 27.04.2006 року, [PERSON] з 29.07.1997 року, [PERSON] з 16.05.2014 року, [PERSON] з 24.04.2014 року, що підтверджується довідками від 29.07.2015 року, 31.07.2015 року адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.29,30,32,33). Даний факт також підтверджується довідкою виконавчого комітету Губиниської селищної ради від 13 липня 2015 року (а.с.9). Відповідач [PERSON] знята з реєстрації за вищевказаною адресою 23.06.2015 року у звязку з вибуттям до м. Ірпінь Київської області, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 29.07.2015 року (а.с.31). З акту від 14.07.2015 року суд вбачає, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2015 року по даний час фактично не проживають за адресою місця реєстрації (а.с.8). Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла (жилого будинку, квартири), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на зазначене, відчуження [PERSON] на користь позивача належного їй житлового будинку має наслідком припинення права власності і, відповідно, права користування [PERSON] на цей будинок. Право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Оскільки члени сімї [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не можуть на даний час вважатися членами сімї власника спірного будинку, то вони також вважаються такими, що втратили право користування цим житлом з моменту його відчуження власником. При цьому, суд виходить з того, що право користування житлом членів сімї власника цього житла є похідним від права власності на нього у особи, членами сімї якої вони є. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові №6-158цс14 від 05.11.2014 року. Також, як встановлено судом, відповідачі не проживають в спірному житловому приміщенні з 01 січня 2015 року, тобто більше ніж пів року, участі в оплаті комунальних послуг не приймають, що свідчить про втрату ними інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання. Тому позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації за вищевказаною адресою, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації\~місця\~проживання\~особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. А тому, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial