Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що з 17.10.2008 року сторони перебували у шлюбі. 09.03.2009 року від даного шлюбу у них народилася дитина [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 10.03.2011 року. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсон від 25.02.2011 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 15.09.2015 року позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] 1/6 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з червня 2016 року, відповідач нерегулярно частково сплачував нараховані аліменти. Станом на 01.09.2017 року за період часу з червня 2016 року по липень 2017 років, згідно довідки розрахунку, виданої Марганецьким міським ВДВВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість по аліментам складає 4356,54 грн. В звязку з невиплатою позивачу аліментів, просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів, пеню за період червня 2016 року по липень 2017 року включно в сумі 1283,95 гривень. Спільна дитина [PERSON] постійно хворіє та має з дитинства діагноз: Дисплазія обох тазобедренних суглобів, вальгусна хвороба та остеохондроз хребця. Тому донька потребує постійного лікування, особливого догляду та оздоровлення, в звязку з чим позивач несе додаткові витрати на дитину, викликані її хворобами. Крім того, позивачем здійснюються постійні витрати на придбання обладнання для навчання дочки. Так, в період 2016-2017 років на оздоровлення дитини [PERSON] було витрачено 2700 грн., які складались з оплати путівки по відпочинку на морі, та 3100 грн. витрат на придбання велосипеду для доньки та необхідного одягу 1002 грн. Також, було витрачено на лікування доньки 436,90 грн., а на придбання обладнання для навчання [PERSON] 966,55 грн., поряд з цим вартість навчання у групі продовженого дня становить 2480,00 грн., відпочинок у шкільному таборі 886,00 грн., що разом становить 11571,62 грн. Відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати додаткові витрати на утримання дитини. Оскільки за 2016-2017 роки позивач понесла додаткові витрати на дитину в розмірі 11571,62 грн., вважає, що відповідач повинен відшкодувати половину здійснених витрат одноразово в сумі 5785,81 грн. та в подальшому фінансувати додаткові витрати на дитину наперед періодично, щомісячно в розмірі 5000,00 грн. до досягнення донькою повноліття. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментах на утримання доньки [PERSON] в розмірі 4356,54 грн.; неустойку за несплату аліментів в період з 01.06.2016 року по 01.08.2017 року в сумі 1283,95 грн.; додаткові витрати в 1/2 частині на утримання доньки в розмірі 5785,81 грн.; стягувати періодично з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 5000 грн. щорічно та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. та вартість надання юридичної допомоги 3000 грн. 03.11.2017 року та 08.08.2018 року позивач надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила також стягнути з [PERSON] на свою користь понесені позивачем додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 1567,42 грн., які витрачені на придбання одягу та сплату витрат за групу продовженого дня у вересні-жовтні 2017 року та додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 1350 грн. за групу продовженого дня з березня 2018 по травень 2018 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В останнє судове засідання не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач надав до суду відзив проти позову, згідно якого вважає даний позов необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню. Також зазначив, що з 24.06.2016 року відповідач безробітній, лише з 03.07.2017 року по 18.08.2017 року короткочасно перебував у трудових відносинах. Відповідач проживає у сільській місцевості, не може знайти належну роботу, тому його дохід це вирощування на земельній ділянці, що розташована біля будинку. Він має сімю у складі: дружини [PERSON], матері-пенсіонерки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] З липня 2016 року по вересень 2017 року відповідач не отримував доходів та на утриманні у нього знаходиться малолітня дитина, його сімя перебуває у тяжкому матеріальному становищі. Представник відповідача в судовому засіданні, зазначили, що позивачем не надано доказів, що дитина має захворювання, потребує лікування, що вона понесла витрати, повязанні з цими захворюваннями, докази необхідності особливого догляду та оздоровлення. Додані до позовної заяви чеки на придбання ліків не підтверджують того, що вони придбані за необхідністю та належністю, за приписом лікаря. Копія чека про придбання путівки в дитячий оздоровчій санаторій не обґрунтовує та не підтверджує факту придбання цієї путівки саме позивачем та на імя дитини, а також ту обставину, що саме донька відпочивала у цьому таборі. Копія чеку на придбання велосипеду не підтверджує факт понесених позивачем витрат. В останнє судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У задоволенні позову просив відмовити, справу розглянути без участі сторони відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно актового запису №71, зробленого 17.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, сторони перебували у шлюбі з 17.10.2008 року. Від даного шлюбу у них народилася дитина [PERSON], 09.03.2009 року, згідно актового запису про народження №15, зробленого 25.03.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 25.02.2011 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 17.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №71. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 25.02.2011 року стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06.01.2011 року до повноліття дитини. На підставі рішення Херсонського міського суду від 15 вересня 2015 року, яке набрало законної сили 15.10.2015 року, видано 20.09.2016 року виконавчий лист №668/2036/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та змінено розмір аліментів, встановлених рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 25.02.2011 року, з 1/3 частини на 1/6 частиниу всіх видів заробітку щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення до повноліття. Відповідач зареєстрований у [INFO], перебуває з 2015 року у іншому шлюбі, де у нього народилася дитина, [INFO], не працевлаштований, мав трудові відносини, з 03.07.2017 року по 18.08.2017 року, до складу його сімї входить дружина, дитина, [INFO] та мати, яка є особою пенсійного віку, що підтверджується довідками про місце реєстрації та склад сімї, свідоцтвами про шлюб та народження дитини, копією трудової книжки відповідача (а.с.28, 34, 43, 44, 45, 46). З довідки державної прикордонної служби України від 23.01.2018 року вбачається, що відповідач виїздив за кордон у 2016 році на 5 місяців та здійснив виїзд за кордон у вересні 2017 року. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач за державним актом про право власності на земельну ділянку від 16.03.2006 року є власником земельної ділянки сільськогосподарського виробництва у Томаківському районі Дніпропетровської області площею 7,68 га (а.с.159) та передав її в оренду за договором на 20 років, а також є власником житлового будинку за адресою: с.Томаківка, пров.Комунарівський, 5, який від отримав у спадок у 2006 році (а.с.159-163). Довідками фермерського господарства від 03.07.2018 року підтверджено передачу вказаної земельної ділянки в оренду та отримання відповідачем орендної плати за цим договором у розмірі 3% від нормативної оцінки земельної ділянки, на момент видачі довідки фактично отримана орендна плата становить 5408 грн. (а.с.164). З довідки Томаківської райдержадміністрації від 07.10.2017 року вбачається, що [PERSON], дружина відповідача перебуває на обліку в УПСЗН та отримує щомісячну одноразову допомогу при народжені дитини у розмірі 860 грн. (а.с.47-48) З довідки Нікопольського УПФУ від 04.10.2017 року вбачається, що [PERSON], мати відповідача отримує пенсію за віком у розмірі 1366 грн Згідно довідки від 01.08.2017 року, виданої Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, за [PERSON] числиться заборгованість по аліментам по виконавчому листу №668/2036/15-ц від 20.09.2016 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], за період з 25.06.2016 року по 01.08.2017 року у сумі 4356,54 грн. Згідно довідки від 09.01.2018 року, виданої Марганецьким міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, за [PERSON] числиться переплата по аліментам по виконавчому листу №668/2036/15-ц з моменту набрання законної сили виконавчого листа №668/2036/15-ц про зменшення аліментів з 1/3 до 1/6 частини становить 5295,94 грн. (а.с. 179). З відомостей, вказаних у цих довідках вбачається, що переплата по аліментам утворилася внаслідок перерахунку по виконавчому листу №668/2036/15-ц з моменту набрання законної сили рішенням про зменшення аліментів з 1/3 до 1/6 частини, що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментам, наданим ВДВС (а.с.181-182). Відповідно до інформації, наданої КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Карабелиша» від 30.08.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], за період з 2016 року по 2018 рік хворіла гострими респіраторними вірусними інфекціями, гострим ріносінусітом, гострою респіраторною інфекцією, дискінезією жовчно-вивідних шляхів, неактивним панкреатитом, консультувалася та проходила лікування у лікаря - невролога та кардіолога з діагнозом вегето-судинна дистонія по гіпотонічному типу, сінкопальні стани, остеохондроз шийного відділу хребта, отримувала консультацію лікаря-інфекціоніста з діагнозом хронічна ВЕБ інфекція, хворіла на вітряну віспу в тяжкій формі з нейротоксикозом та отримувала відповідне лікування (а.с.156-158). Дитина хворіла з 15.12.2016 року по 22.12.2016 року, далі у 2018 році. З чеку від 22.08.2016 року та від 26.08.2017 року вбачається придбання канцелярських товарів на 966,55 грн. ( а.с. 7,14). З чеку від 27.08.2016 року та від 04.02.2017 року вбачається придбання дитячих речей на 1002,00 грн. (а.с.10-11). З чеків від 01.02.2017 року та від 01.02.2017 року вбачається придбання медичних препаратів для [PERSON] в сумі 311,90грн. (а.с.12), а також оплата 01.02.2017 року за консультацію та придбання медичного препарату 125 грн. Згідно чеку від 26.08.2018 року здійснена оплата за придбання медичних препаратів на суму 231 грн. Згідно товарного чеку від 06.03.2017 року придбано велосипед «Flash MA 200» за кошти в сумі 3100,00 грн. З чеку (а.с.22) вбачається оплата коштів за відпочинок в дитячому-оздоровчому санаторії «Таіті» за період з 07.08.2017 р. по 20.08.2017 р. в сумі 2700,00 грн. З дублікатів чеків (а.с.15-21) вбачається здійснення оплати 15.09.2016 року, 15.11.2016 року, 28.12.2018 року, 23.01.2017 року, 17.02.2017 року, 21.03.2017 року, 22.05.2017 року, 18.09.2017 року, 30.10.2017 року за відвідування [PERSON] групи продовженого дня у школі №56 м.Херсона в сумі 2760,00 гривень. З дублікатів чеків (а.с.79, 81, 146-149) вбачається здійснення оплати за відвідування [PERSON] групи продовженого дня у школі №56 м.Херсона за вересень-жовтень 2017 року в сумі 900 грн., з березня по травень 2018 року - 1800 грн., 2760 грн. З дублікатів чеків (а.с.8-9) вбачається здійснення оплати 23.05.2017 року за відвідування оздоровлення [PERSON] у школі №56 у м.Херсоні за травень-червень 2017 року у сумі 886,17 грн. З чеків (а.с.83,84,85,86) вбачається придбання дитячого взуття та одягу у 2017 році на суму 994 грн. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Такий же порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір. Згідно з п.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України Про виконавче провадження,а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, заборгованість по сплаті аліментів повинна стягуватись у рамках наявного виконавчого провадження державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду про це. З врахуванням зазначеного та відомостей про відсутність заборгованості по аліментам у відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості по аліментах. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Позивач у позові просить стягнути неустойку за несплату аліментів в період з 01.06.2016 року по 01.08.2017 року в сумі 1283,95 грн. Однак, згідно наданого державним виконавцем розрахунку відповідач заборгованості по сплаті аліментів не має, а тому у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити. За правилами ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13 вересня 2017 року в справі №6-1489цс17, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальних медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину документально підтверджених додаткових витрат на придбання медичних препаратів у звязку з лікуванням, а саме: 1/2 частину від вартості 667,90 гривень 333,95 гривень. Оскільки позивачем не обґрунтована необхідність додаткових передбачуваних витрат на дитину, у розумінні ст.185 Сімейного кодексу України, у розмірі 10000,00 гривень щомісячно у звязку з її станом здоровя та особливими обставинами, не надані належні та допустимі докази вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат у розмірі 5000,00 гривень щомісячно. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення витрат за придбання одягу дитині, велосипеду, канцтоварів, відвідування групи продовженого дня та оздоровчого табору при школі, оскільки ці витрати не є додатковими у розумінні ст.185 Сімейного кодексу України, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог суд також відмовляє. Крім того, суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів на придбання путівки в дитячий оздоровчій санаторій для дитини, оскільки стороною позивача не надано доказів необхідності такого лікування, придбання путівки позивачем на імя дитини та відпочинку дитини у цьому закладі. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК У країни, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так заявляючи вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в 3000 грн., позивачем не надано доказів на підтвердження понесення вказаних витрат за договором про надання правової допомоги. За таких обставин суд відмовляє у стягненні заявлених витрат на правову допомогу. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 333,95 гривень, що складає 2,03% від заявленої позивачем загальної суми 16426,30 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 12,99 гривень, що відповідає 2,03% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду 640,00 гривень.

Outcome: partial