Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24.05.2016 року наказом № 08-к/16 від 11.05.2016 року звільнений з посади головного інженера філії «Житомирський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрзв'язок» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. На початку червня 2016 року діяльність філії було зупинено та всі матеріальні цінності, бухгалтерські документи перейшли до ДП «Укрдорзв'язок». Позивач зазначає, що у день звільнення відповідач не виплатив йому компенсацію за невикористану відпустку за 26 календарних днів щорічної відпустки, 6 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 01.04.2015 року по 24.05.2016 року та заробітну плату, а всього заборгованість складає 17407,20 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, починаючи з 24.05.2016 року. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до статей 224-226 ЦПК України та у відсутності позивача та представника відповідача згідно статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовпідлягає задоволенню частково з наступних підстав.\- Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що 01.04.2015 року позивача прийнято на роботу на посаду головного інженера управління філії «Житомирський виробничий експлуатаційно-технічний вузол зв'язку» ДП «Укрдорзв'язок» та згідно наказу № 08-к/16 від 11.05.2016 року його звільнено із займаної посади з 24.05.2016 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, підтвердженням чому є копія його трудової книжки та копія наказу. При звільненні передбачено виплату позивачу компенсації за невикористану відпустку за 26 календарних днів щорічної відпустки, 6 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 01.04.2015 року по 24.05.2016 року. Відповідно до довідки підприємства за травень 2016 року заборгованість з виплати позивачу заробітної плати становить 17407,20 грн. (із загальної суми заборгованості вираховано суму податку та обов'язкових платежів). Як вбачається з копії платіжного доручення від 22.11.2016 року, позивачу було сплачено 1700,00 грн. у рахунок погашення заборгованості з виплати заробітної плати за січень 2016 року. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем не доведено відсутності заборгованості з виплати позивачу заробітної плати, суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 15707,20 грн. Оскільки у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при звільненні позивача йому не було виплачено розрахункових коштів з вини відповідача, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, що відповідає ст. 117 КЗпП України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при її звільненні, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 25.05.2016 року по день ухвалення рішення 15.06.2017 року становить 37857,90 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів з розрахунку: 6142,86 грн. : 43 дні = 142,86 грн.; 265 днів х 142,86 грн. = 37857,90 грн., де 6142,86 грн. - розмір заробітної плати позивача за два повні останні місяці роботи (березень та квітень 2016 року), 43 дні сумарна кількість робочих днів за березень та квітень 2016 року, 142,86 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 265 сумарна кількість робочих днів за період з 25.05.2016 року по 15.06.2017 року. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 551,20 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial