Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 11 березня 2009 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON], був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 25-0101-4600 предметом якого є страхування транспортного засобу «Тойота», державний № [NUMBER]. 17 жовтня 2010 року в м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Тойота», державний № [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Опель», державний № [NUMBER], під керуванням [PERSON], який є відповідачем у справі. Голосіївським районним судом м. Києва постановою від 09 листопада 2010 року визнано винним Відповідача у вчиненні правопорушення п. 13.1 ПДР та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. До Позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. 02 листопада 2010 року Позивачем на підставі калькуляції № ДККА-2329 від 29 жовтня 2010 року було складено страховий акт № ДККА-2329. На підставі вищевказаних документів Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі: 15829 гривень 16 копійок (п'ятнадцять тисяч вісімсот двадцять дев'ять) гривень 16 копійок. 22 листопада 2010 року Позивачем на підставі калькуляції від 19 жовтня 2010 року та страхового акту № ДККА-2329 від 02 листопада 2010 року, було складено страховий акт № ДККА-2329. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 2622 ( дві тисячі шістсот двадцять дві) гривні 48 копійок. Дані обставини змушують позивача звернутись до суду із даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з»явився. 22 січня 2014 року за вхід.№507 через канцелярію Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла заява від представника позивача про відкладення слухання справи. 29 січня 2014 року за вхід.№722 через канцелярію Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла заява від представника позивача про відкладення слухання справи.05 лютого 2014 року за вхід.№857 через канцелярію Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла заява від представника позивача про відкладення слухання справи. 12 березня 2014 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було визнано явку представника позивача ПАТ «СК Українська страхова компанія» в судове засідання обов»язковою. 10 квітня 2014 року за вхід. №2355 через канцелярію Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла заява від представника позивача про відкладення слухання справи, однак поважних причин неявки в судове засідання представника позивача в заяві не вказано. Тому неявку в судове засідання представника позивача, суд розцінює, як навмисне затягування розгляду цивільної справи. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання належно повідомленого позивача. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином судовою повісткою з рекомендованим листом із повідомленням від 22 січня 2014 року (а.с.76), про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи слухання справи в його відсутність до суду не надійшло. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання належно повідомленого відповідача. Відповідно до ч.1 ст.197 ЦПК України - в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає до задоволення. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обгрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27,46 ЦПК Украни). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), та і обов'язок із доказування обставини при невизнанні їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проаналізувавши установлені по справі фактичні обставини, оцінивши надані в силу ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Загальними правилами цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду є: наявність неправомірних дій особи, шкода, а також безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями особи та шкодою, а також вина зазначеної особи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик інших свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Із копії відповіді Головного управління в м.Київ управління Державної автомобільної інспекції (а.с.26) встановлено, що 17 жовтня 2010 року о 14 годині 00 хвилин в м.Київ на площі Голосіївській сталось зіткнення транспортного засобу «Тойота», державний № [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Опель», державний № [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Із копії постанови Голосіївського районного суду м.Київ від 09 листопада 2010 року (а.с.27) встановлено, що [PERSON], жителя м.Київ, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення п. 13.1 ПДР та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно із ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позов пред»явлено до [PERSON], жителя с.Ратуш Ямпільського району Вінницької області, а постановою Голосіївського районного суду м.Київ від 09 листопада 2010 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП - [PERSON], жителя м.Київ. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які інші достовірні, належні та допустимі докази про наявність протиправних дій та вини відповідача під час події 17 жовтня 2010 року. Відсутність протиправних дій та вини [PERSON] як складових цивільно-правової відповідальності, виключає підстави для покладення на нього обв'язку відшкодування майнової шкоди. Оцінюючи усі докази у їх сукупності суд вважає, що обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог про відшкодування шкоди відповідачем, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed