Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 31 березня 2016 року в розмірі 23795,70 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 31 березня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 25119,54 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов генеральної угоди б/н від 31 березня 2016 року відповідач зобовязався для погашення заборгованість за кредитом сплачувати позивачу у період з 1 до 25 числа кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж). Позивач повністю виконав свої зобовязання за генеральною угодою б/н від 31 березня 2016 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не виконав, в результаті чого, станом на 21 вересня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 23795,70 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 31 березня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 25119,54 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 36 місяців з 31 березня 2016 року до 31 березня 2019 року. Згідно умов генеральної угоди від 31 березня 2016 року відповідач зобовязався для погашення заборгованості за кредитом сплачувати позивачу у період з 1 до 25 числа кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 911,14 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими позивачем «Умовами та правила», «Тарифами банку» складають між сторонами кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві позичальника [PERSON] Відповідно до умов кредитного договору б/н від 31 березня 2016 року відповідач зобовязався за несвоєчасну оплату послуг за вказаним кредитним договором сплатити пеню, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором більш ніж на 31 день - сплатити штраф в розмірі 1599,93 гривень. Позивач повністю виконав свої зобовязання за генеральною угодою б/н від 31 березня 2016 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному вказаною угодою, відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконує, в результаті чого станом на 21 вересня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 23795,70 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 18527,27 гривень; -заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 2163,05 гривень; -заборгованість за пенею та комісією у розмірі 1505,45 гривень; -штраф у розмірі 1599,93 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 31 березня 2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 березня 2016 року не виконує, а позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, за процентами за користування кредитом та заборгованість за пенею та комісією в загальному розмірі 22195,77 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених п. 2.2 генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 березня 2016 року в розмірі 1599,93 гривень, суд приходить до наступного. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 31 березня 2016 року свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором б/н від 31 березня 2016 року більш ніж на 31 день в розмірі 1599,93 гривень, при цьому також враховує, що за порушення умов генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 31 березня 2016 року суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1505,45 гривень. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 31 березня 2016 року в загальному розмірі 22195,77 гривень (22195,77 гривень = 18527,27 гривень (сума заборгованості за кредитом) + 2163,05 гривень (сума заборгованості за процентами за користування кредитом) + 1505,45 гривень (заборгованість за пенею та комісією). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить позивача суму судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial