Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів відповідно до договорів позики основного боргу 36\~610,00 грн., інфляційних витрат 22\~400,24 грн., 3% річних 1\~754,67 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до договорів позики [PERSON] отримав у позивача в борг кошти, а саме: 730 грн. 00 коп. відповідно до договору позики від 20.01.2014 року терміном до 20.02.2014 року; 6\~580 грн. 00 коп. відповідно до договору позики від 18.04.2014 року, терміном до 18.05.2014 року та 29\~300 грн. 00 коп. відповідно до договору позики від 30.04.2014 року, терміном до 30.05.2014 року. Станом на 30.12.2015 року відповідач отримані в борг кошти позивачеві не повернув, внаслідок чого з боку відповідача виникла прострочена грошова заборгованість у розмірі 36\~610,00\~грн. основного боргу., а також враховуючи інфляційні втрати та річних у відповідності до статті 625 ЦК України. Отже, відповідачем порушено взяте на себе зобовязання про повернення коштів в повному обсязі [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з викладених у позовній заяві підстав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. 20.01.2014 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 730 гривень (позика), а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк (п.1). Отримання [PERSON] коштів від [PERSON] в сумі 730 грн. підтверджується розпискою від 20.01.2014 року. Пунктом 5 договору позики від 20.01.2014 року передбачено, сторони домовилися, що позичальник повинен повернути позикодавцю всю позику до 20.02.2014 року. 18.04.2014 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 6\~580 гривень (позика), а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк (п.1). Отримання [PERSON] коштів від [PERSON] в сумі 6\~580,00 грн. підтверджується розпискою від 18.04.2014 року. Пунктом 5 договору позики від 18.04.2014 року передбачено, сторони домовилися, що позичальник повинен повернути позикодавцю всю позику до 18.05.2014 року. 30.04.2014 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 29\~300 гривень (позика), а позичальник зобовязується повернути позику у визначений договором строк (п.1). Отримання [PERSON] коштів від [PERSON] в сумі 6\~580,00 грн. підтверджується розпискою від 30.04.2014 року. Пунктом 5 договору позики від 30.04.2014 року передбачено, сторони домовилися, що позичальник повинен повернути позикодавцю всю позику до 30.05.2014 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідач взятих на себе зобов'язань, щодо повернення грошових коштів позивачу за договорами позики від 20.01.2014 року, 18.04.2014 року та 30.04.2014 року не виконав. Таким чином станом на 30.12.2015 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 36\~610 грн. за вищезазначеними договорами. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1050 ЦПК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена статтею 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладались договори позики, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобовязання, що належним чином в установлений договорами позики строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved