Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути з відповідача 16 620,05 грн. матеріальний збиток, 6 000,00 грн. моральної шкоди, 229,40 грн. судового збору та 550,00 грн. за проведення експертного огляду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 жовтня 2013 року о 11 год. 40 хв. по вулиці С. Хохлових 8, в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів, а саме: автомобіля марки «Шкода Фабіа» державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу на праві власності та автомобіля «Фольксваген Пасат» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням гр. [PERSON]. Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2013 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON], відповідача було визнано винним у вищезазначеному ДТП. Для встановлення завданого розміру матеріального збитку позивач звернувся до ФОП [PERSON] із заявою про проведення оцінки транспортного засобу. Відповідно до звіту про проведення оцінки транспортного засобу №9882 від 23.10.2013 року в результаті пошкодження автомобіля марки «Шкода Фабіа» державний номерний знак [NUMBER] при ДТП матеріальна шкода спричинена позивачу становить 16377,16 грн., при цьому, за проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 550,00 грн. Також позивач в своїх позовних вимогах провів розрахунок індексу інфляції та 3% річних, які також просив стягнути з відповідача, а загальною сумою в розмірі 16 620,05 грн. а також моральну шкоду в розмірі 6 000,00 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні так як немає доказів сплати коштів за ремонт пошкодженого автомобіля позивача. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подавав. Суд, вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 22 жовтня 2013 року о 11 год. 40 хв. по вулиці С. Хохлових 8, в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів, а саме: автомобіля марки «Шкода Фабіа» державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу на праві власності та автомобіля «Фольксваген Пасат» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням гр. [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Шкода Фабіа» державний номерний знак [NUMBER] належить позивачу на праві приватної власності (а.с.47). Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2013 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: 22.10.2013 року о 11.40 год. на вул. С.Хохлових 8 в м.Києві, [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген Пасат» державний номерний знак [NUMBER], в порушення вимог п.10.2 ПДР України виїжджаючи з прилеглої території, не пропустив автомобіль, який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Шкода Фабіа» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкоджень транспортних засобів, за що передбачена відповідальність згідно з ст. 124 КУпАП (а.с.3). Відповідно до звіту про проведення оцінки транспортного засобу №9882 від 23.10.2013 року в результаті пошкодження автомобіля марки «Шкода Фабіа» державний номерний знак [NUMBER] при ДТП матеріальна шкода спричинена позивачу становить 16377,16 грн. (а.с.4-25)., при цьому, за проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 550 грн., що підтверджується копією квитанції від 23.10.2013 року (а.с.26). На момент вчинення ДТП транспортний засіб відповідача «Фольксваген Пасат» державний номерний знак [NUMBER], було застраховано в ПАТ СК «Лафорт» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ-0691345 від 25.01.2013 року (а.с.55). В судовому засіданні сторона відповідача не надав доказів, що [PERSON] після вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди звертався із заявою про настання вказаної події до свого страховика, а саме ПАТ СК «Лафорт», відповідні клопотання також не заявлялись. Відповідно до абз. 4 п.16 Постанови ВССУ №4 від 01.03.2013 року у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача індексу інфляції за листопад та грудень місяці 2013 року, в розмірі 114,64 грн. та 3% річних в розмірі 128,25 грн. не підлягають задоволенню, так як між позивачем та відповідачем на момент вчинення ДТП виникли деліктні правовідносини, а не грошові зобов'язання, що само собою не відповідає змісту статті 625 ЦК України та виключає можливість стягнення зазначених коштів. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн., слід зазначити наступне. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд вважає, що в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачам по справі, бо доказів цьому не представлено і вони відсутні в справі, тому суд діє відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Адже сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачам не може бути беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діями по розповсюдженню недостовірної інформації та наслідками. Крім того, позивачі не довели наявність негативних наслідків та причинний зв'язок між діями відповідача та спричиненими наслідками в разі їх наявності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що внаслідок дій відповідача позивачу спричинена шкода, яку відповідач не відшкодовує, позовні вимоги про стягнення з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16377,16 грн. підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а тому судовий збір в розмірі 243,60 та вартість звіту експертного дослідження в розмірі 550,00 грн., також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial