Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та накласти заборону на відчуження житла, власником якого є [PERSON] , а саме:на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог писалаються на те, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ст.135 СК України. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21 жовтня 2011 року №447 малолітньому [PERSON] встановлений статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв`язку з перебуванням матері під вартою. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 02 грудня 2011 року №527 опікуном над малолітнім [PERSON] призначено [PERSON] . Відповідно до вироку Солом*янського районного суду міста Києва від 05.06.2012 [PERSON] засуджено до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року вирок змінено в частині строку покарання та [PERSON] призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. 26.02.2019 згідно ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова [PERSON] звільнено від відбування покарання умовно-достроково. Станом на 27.08.2019 [PERSON] не зверталася до служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради із заявою про повернення їй малолітнього сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, участі у вихованні не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 29.08.2019 №276 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представники позивача та третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради та третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] подали до суду заяву про підтримку позову, розгляд справи за їх відсутності на згоду на заочний розгляд справи у разі неявки відповідачки. Відповідачка[PERSON] в судове засідання повторно не з*явилася, будучи належним чином повідомленою, і не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку. У свідоцтві про народження дитини відповідачка зазначена її матір`ю, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.4-5). За рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради вiд 21 жовтня 2011 року №447 малолітньому [PERSON] встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування, так [PERSON] перебувала під вартою на час слідства на підставі постанови Солом`янського районного суду м.Києва. Дитина тимчасово влаштована в сім'ю [PERSON] (а.с.6). Вироком Солом`янського районного суду м.Києвавід 05 червня 2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.308, ч.2 ст.121 КК України, та призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. (а.с.10-24). Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року вирок Солом`янського районного суду м.Києвазмінено в частині покарання [PERSON] та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна (а.с.25-30). Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради вiд 02 грудня 2011 року №527 [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] (а.с.31). Відповідно до довідки ДУ «Качанівська виправна колонія №54» від 21.05.2019 [PERSON] відбувала покарання в державній установі з 16 вересня 2011 року по 26 лютого 2019 року, звідки звільнена на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова (а.с.36). З довідки Ніжинського міського центру соціальних служб для сім*ї, дітей та молоді від 06.06.2019 вбачається, що [PERSON] за допомогою до центру щодо поновлення батьківських прав та повернення їй малолітнього сина не зверталася (а.с.37). Згідно рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 29.08.2019 №276 затверджено висновок виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, яким є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її сина [PERSON] , [INFO] (а.с.33-35). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її належної участі у вихованні дитини, що є елементами протиправного невиконання відповідачкою передбачених ст.150 СК України обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. По справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] буде суперечити його інтересам. На думку суду, поведінка відповідачки є такою, що свідчить про її ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов`язок по відношенню до дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обґрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її сина, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині накладення заборони на відчуження майна, що належить відповідачці, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 248 СК України встановлено, що дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно частини 3 статті 25 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Частиною 3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Згідно частини 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. В матеріалах справи наявні докази того, що [PERSON] є власником 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved