Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем та [PERSON] 25.09.2007 року було укладено кредитний договір № 52107С117, на підставі якого було надано кредит в сумі 19880,00 доларів США, а також 11.04.2008 року укладено кредитний договір № 52108С21, на підставі якого було надано кредит сумі 68000,00 доларів США. В якості забезпечення зобов'язань по другому кредитному договору з боржником було укладено іпотечний договір № 52108Z21 від 11.04.2008 року, відповідно до якого боржником було передано банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань по кредитному договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] (поручитель боржника). Богунський районний суд м. Житомира 18.06.2012 року у справі № 2-1480/2012 ухвалив рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги банку шляхом солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитним договорам в сумі 703959,15 грн. Рішення суду набрало законної сили. На підставі заяви банку відносно боржника [PERSON] Богунським ВДВС Житомирського МУЮ 24.10.2012 року відкрито виконавче провадження та в процесі виконавчого провадження державним виконавцем розпочата процедура звернення стягнення (реалізації на прилюдних торгах) на квартиру [ADDRESS]. Однак у квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та його малолітній син [PERSON] Згідно ст. 109 ЖК України боржнику 26.03.2013 року була направлена письмова вимога щодо добровільного звільнення житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку усіх громадян, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але вимога банку боржником добровільно не виконана. Наявність осіб, зареєстрованих у квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Тому просить виселити відповідачів, які проживають у квартирі [ADDRESS], а також зобов'язати Управління Державної міграційної служби у Житомирській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у вказаній квартирі. У судовому засіданні позивач вимоги заяви підтримала, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та пояснила, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не приймав, і, вирішуючи питання про спосіб захисту своїх прав банком було вирішено звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами з боржників [PERSON] та [PERSON], за результатами чого судом було ухвалене відповідне рішення. Також додала, що 29.11.2013 року малолітнього [PERSON] було добровільно знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією талона про зняття з реєстрації місця проживання. Після оголошення перерви в судовому засіданні 15.01.2014 року представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON], представник відповідача Управління Державної міграційної служби у Житомирській області та представник третьої особи в судове не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому зі згоди позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України. Статтею 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки визначені ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 1 та 3 цієї статті у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Судом встановлено, що в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 52108С21 від 11.04.2008 року між позивачем ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до відповідачем [PERSON] 11.04.2008 року укладено іпотечний договір № 52108Z21 (а.с. 18-19), за яким боржником передано в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS], що була придбана іпотекодавцем на підставі договору нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року. Пунктом 5.1. іпотечного договору передбачено у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення ним обов'язків, встановлених цим договором, право позивача вимагати дострокового виконання іпотекодавцем своїх обов'язків за кредитним договором, а у разі їх невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 5.2. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в пункті 5.3 цього договору, або будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення, за вибором іпотекодержателя. Відповідно до п. 5.3 іпотечного договору звернення стягнення іпотеко держателя на предмет іпотеки, що не є державним майном, та задоволення вимог може здійснюватися у будь-який спосіб, на вибір іпотекодержателя, у тому числі, зокрема, іпотеко держатель набуває у власність та реєструє за собою предмет іпотеки, при цьому повідомляє про це іпотекодавця шляхом направлення йому повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотрекодержателем. У пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.06.2012 року у справі за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним та розірвання кредитного договору, зобов'язання вчинити певні дії первісний позов задоволено частково та стягнуто в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитами в сумі 703959,15 грн. В задоволенні решти вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом відмовлено. Рішення набрало законної сили (а.с. 13-17). Постановою державного виконавця Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від 24.10.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1480/12, виданого 03.10.2012 року на виконання вказаного рішення суду щодо стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості в сумі 703959,15 грн. (а.с. 12). На час звернення до суду відповідачі [PERSON] та його малолітній син [PERSON] були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] (а.с. 20, 21). 29.11.2013 року малолітнього [PERSON] знято з реєстрації за цією адресою, що підтверджується копією талона про зняття з реєстрації місця проживання (а.с. 56). 26.03.2013 року відповідачу [PERSON] банком було направлено письмову вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення - квартири [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку мешканців, які зареєстровані за цією адресою протягом одного місяця з дня отримання вимоги (а.с. 9). Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні представником позивача визнано, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не приймалося, і банком було прийнято рішення про звернення до суду за захистом своїх прав із позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя, та за результатами розгляду справи судом було ухвалене відповідне рішення. Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні пояснила, що ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» не направляв відповідачу [PERSON] повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за собою як іпотекодержателем, що передбачено умовами п. 5.2 та п. 5.3 іпотечного договору, тому ця обставина свідчить про те, що позивач не реалізував свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Таким чином, зважаючи на те, що позивач, який є іпотекодержателем за іпотечним договором № 52108Z21 від 11.04.2008 року, не приймав рішення про звернення стягнення на передану відповідачем [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS], в тому числі шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, що згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України є необхідною умовою для виселення мешканців з переданого в іпотеку жилого приміщення, а також не направляв відповідачу [PERSON] повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за собою як іпотекодержателем, тому направлення відповідачу позивачем письмової вимоги про добровільне звільнення вказаної квартири та звернення до суду з даним позовом про примусове виселення і зняття з реєстрації є передчасними, а також, враховуючи відсутність спірних правовідносин щодо виселення та зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] малолітнього [PERSON], так як 29.11.2013 року його було добровільно знято з реєстрації за цією адресою, суд вважає позов таким, не ґрунтується на вимогах закону і тому не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed