Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути звідповідача на користь позивача борг за договором позики, який був укладений 11.03.2019 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачкою по справі, [PERSON] 11.03.2019 року укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 40000,00 грн., з кінцевим терміном повернення 11.06.2019 року та сумарно з процентами у розмірі 60000 гривень. Відповідачка свої зобов`язання про повернення позики не виконала, позику до цього часу позивачу не повернула. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, з проханням слухати справу за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву де просила прову розглядати без її участі, не заперечувала проти позовних вимог [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11.03.2019 року між сторонами по справі укладено договір позики, згідно якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 40000,00 грн. Факт передачі коштів підтверджується оригіналом розписки від 11.03.2019 року. Кінцевий термін повного повернення позики 11.06.2019 року. Відповідачка свої зобов`язання про повернення позики не виконала, позику до цього часу позивачу не повернула. У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 11.03.209 року був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконала свої зобов`язання за договором позики та повернула грошові кошти. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 11.03.2019 року . У відповідності до ч.1 ст.1050ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, проценти за користування позикою згідно доданого до позову розрахунку складає: 20000 грн., що також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно дост. 141 ЦПК Українисуд також стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved