Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 43 521,64 грн. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а також стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн. 02 червня 2015 року Апеляційний суд Чернігівської області вказаний вирок ухвалою залишив без змін. Вирок Прилуцького міськрайонного суду від 18.02.2015 року набрав законної сили 02.06.2015 року. Виконавчий лист був переданий на виконання до Прилуцького міськрайонного ВДВС ТУЮ у Чернігівській області, проте 12.12.2017 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконаного листа у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Виконавчий лист 06.06.2018 року був повторно поданий на примусове виконання до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та перебуває на виконанні. Проте станом на дату звернення з позовом відповідач ні добровільно, ні в примусовому порядку не виконав у повному обсязі вирок суду у частині відшкодування моральної шкоди. За весь час з набрання вироком законної сили, тобто з 02.06.2015 року відповідачем було сплачено 3450,00 грн., а саме: 21.04.2020 р. - 1067 грн., 18.05.2020 р. - 1297 грн., 03.07.2020 р. - 1086 грн. Залишок боргу з компенсації моральної шкоди станом на дату звернення з позовом становить 56 550 грн. За період з червня 2015 року по червень 2020 року зазначена сума відшкодування моральної шкоди значно знецінилась унаслідок інфляційних процесів. У зв`язку з тривалим невиконанням вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2015 року щодо відшкодування моральної шкоди - з 03.06.2015р. по 30.06.2020р., як грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 34 421,27 грн. та три відсотки річних в розмірі 9 100,37 грн. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24.07.2020р. відкрито провадження у справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.08.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі в зв`язку з тим, що позивачем не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а саме до даних правовідносин не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошових зобов`язань. 11.09.2020 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив з обґрунтуванням позовних вимог та якою уточнено розрахунок боргу. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 03.06.2015 року по 01.07.2020 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування моральної шкоди, підтвердженої вироком суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує вирок Прилуцького міськрайонного суд Чернігівської області від 18.02.2015 року, який набрав законної сили 02.06.2015 року, про стягнення з відповідача на користь позивача 60000,00 грн. відшкодування моральної шкоди. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у рішенні від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Згідно останньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду з питань поширення дії ч.2 ст. 625 ЦК України на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №3-1522гс16 від 26.04.2017 року внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved