Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] шляхом вивільнення [PERSON], [PERSON], [PERSON] і будь-якими іншими третіми особами приміщення вказаної квартири з усіма своїми речами; зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] передати приміщення квартири в стані не гіршому чим стан в якому було передано квартиру [ADDRESS] в оренду та стягнути з відповідачів судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2014 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди квартири № 59-Б/184, згідно якої [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в строкове платне користування квартиру [ADDRESS] для свого тимчасового проживання та членів його сім?ї [PERSON] та [PERSON] строком дії договору оренди до 01.08.2015 року та сплатою орендованої плати за користування квартирою в розмірі 4200,00 грн. щомісяця. 31.07.2015 р. з відповідачем було укладено додатковий договір №1 до Договору оренди, згідно умов якого сторони дійшли згоди щодо продовження строку дії Договору оренди до 01.08.2016 р. 20.07.2016р. між сторонами було укладено додатковий договір №2 до Договору оренди, згідно умов якого сторони дійшли згоди про продовження строку дії Договору оренди до 01.08.2017 р. Орендодавець виконав свої зобов'язання за Договором оренди. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2017 р. договір оренди розірвано. На даний час відповідачі без достатньої правової підстави продовжують проживати в раніше орендованій квартирі. За фактом незаконного проживання відповідачів у вказаній квартирі позивач 02.07.2017 р. звернувся до Дніпровського РУ ГУ МП України. Проте, відповідачі не усунули порушення і на дату звернення до суду з даним позовом продовжують проживати в раніше орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] та не здійснюють плату за фактичне користування нею. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснив, що доступу до належної йому квартири [ADDRESS] він не має, з приводу чого він неодноразово звертався до поліції, проте позитивних результатів це не дало. Відповідачі замінили замки. [PERSON] одного разу пояснював, що його дружина з дитиною хворі, тому у квартиру не впустить, та щоразу обіцяє звільнити житло до кінця місяця протягом вже тривалого часу. Відповідачі в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали. З урахуванням вищевикладеного в судовому засіданні 16 січня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлена ухвала із занесенням в протокол судового засідання про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.11.2006 року виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 12). Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 01.08.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди (найму) квартири № 59-Б/184, відповідно до якого [PERSON] передає, а [PERSON] приймає у строкове платне користування квартиру у [ADDRESS] з метою тимчасового проживання останнього та членів його сім?ї (а.с. 6-9). Відповідно до п. 1.2. Договору оренди, орендодавець погоджується, що разом із орендарем в орендованій квартирі проживатимуть наступні члени його сім?ї: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п. 7.1. Договору оренди, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.08.2015 р., а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором. Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладання додаткового договору. 31.07.2015 р. між позивачем та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до договору оренди (найму) квартири №59-Б/184 від 01.08.2014р., відповідно до якого сторони, серед іншого, виклали п. 7.1. в наступній редакції: даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.08.2016 р., а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором. Строк дії договору може бути продовжено шляхом укладання додаткового договору (а.с. 10). 20.07.2016 р. між позивачем та [PERSON] укладено додатковий договір № 2 до договору оренди (найму) квартири №59-Б/184 від 01.08.2014 р., відповідно до якого сторони, серед іншого, погодили строк дії договору оренди до 01.08.2017 р. (а.с. 11). Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 10.04.2017р. розірвано Договір оренди (найму) квартири №59-Б/184 від 01 серпня 2014 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2017р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2017р. залишено без змін (а.с. 19-26). Відповідно до ст. 826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Позивачем направлялись на адресу [PERSON] вимоги від 21.11.2016 року, від 30.08.2017 року про звільнення орендованого житла та виселення (а.с. 15, 17), які були отримані особисто [PERSON] за місцезнаходженням орендованого житла (а.с. 16, 18). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] є власником спірної квартири, то він має право не тільки володіти даною квартирою, а й користуватись та розпоряджатись нею. Оскільки договір оренди між сторонами розірваний, жодних інших угод з відповідачами щодо користування належною позивачу на праві власності квартирою не укладено, тому відсутні будь які правові підстави для користування відповідачами вказаною квартирою. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що оскільки відповідачі, не передаючи позивачу ключі від квартири, займаючи спірне житло та проживаючи у ньому, чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні цією квартирою, тому позов у частині вимог про виселення відповідачів зі спірного приміщення підлягає задоволенню. В той же час, вимога про виселення будь-яких інших третіх осіб заявлена щодо невизначеного кола осіб, крім того, стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження проживання у спірній квартирі будь яких інших сторонніх осіб, окрім відповідачів. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про виселення будь-яких інших третіх осіб. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання відповідачів передати приміщення квартири в стані не гіршому чим стан в якому було передано квартиру в оренду за адресою [ADDRESS], оскільки вони не доведені позивачем, не надано жодних доказів про нинішній стан квартири та яким був попередній її стан. З урахуванням зазначеного позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави у межах задоволених позовних вимог пропорційно в сумі по 213 грн. 33 коп. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial