Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи який вказав, що 24 вересня 2013 року ним, було придбано у третьої особи, [PERSON] , автомобіль марки TOYOTA FORTUNER, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузову: VIN [NUMBER] , чорного кольору. Реєстрацію транспортного засобу було здійснено в сервісному центрі РСЦ МВС в Київській області, в присутності адміністратора, який перевірив відповідність інформації по транспортному засобу та не виявив ніяких обтяжень . 07 жовтня 2014 року позвиач встановив, на придбаний 24 вересня 2013 року, автомобіль газове обладнання та зареєстрував дані зміни в ВРЕР ДАЇ з обслуговування м. Обухів та Обухівського району при УДАЇ ГУМВС України в Київській області. При вчиненні даних дій в присутності посадових осіб даного відділу також не було виявлено ніяких обтяжень. На початку травня 2021 року бажаючи відчужити транспортний засіб, позивач звернувся до приватного нотаріуса для перевірки обтяжень на нього. 07 травня 2021 року позивач отримав витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відповідно до якого встановлюється, що 29 вересня 2016 року, через три роки з дня придбання ним транспортного засобу - TOYOTA FORTUNER, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузову: VIN [NUMBER] , було зареєстровано обтяження - застава рухомого майна, з встановленням заборони відчуження. Підставою даного обтяження був договір застави від 03 липня 2008 року укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] , третьою особою по справі, у якої позивач придбав транспортний засіб. 29 вересня 2018 року, через п`ять років після придбання позивачем транспортного засобу, було змінено стягувача на відповідача по справі - ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», на підставі договору відступлення прав вимоги від 26 вересня 2018 року. Відтак на час придбання транспортного засобу позивачем, автомобіль не перебував в арешті, ніяких заборон на нього не було, тим самим позивач є його законний, належний власник. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал`в судове засідання представника не направив, хоч про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Треті особи про розгляд справи повідомлялись належним чином, в судове засідання свого представника не направили. Заяв, клопотань суду не подавали. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2013 року [PERSON] , позивачем по справі, було придбано у третій особи, [PERSON] , автомобіль марки TOYOTA FORTUNER, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузову: VIN [NUMBER] , чорного кольору, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Реєстрацію транспортного засобу було здійснено в сервісному центрі РСЦ МВС в Київській області. 07 жовтня 2014 року позивачем було встановлено, на придбаний 24 вересня 2013 року, автомобіль газове обладнання та зареєстровано дані зміни в ВРЕР ДАЇ з обслуговування м. Обухів та Обухівського району при УДАЇ ГУМВС України в Київській області, що підтверджується копією витягу. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна встановлюється, що 29 вересня 2016 року, через три роки з дня придбання позивачем транспортного засобу - TOYOTA FORTUNER, реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузову: VIN [NUMBER] , було зареєстровано обтяження - застава рухомого майна, з встановленням заборони відчуження, що підтверджується копією витягу. Підставою даного обтяження був договір застави від 03 липня 2008 року укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] , третьою особою по справі, у якої позивач придбав транспортний засіб. 29 вересня 2018 року, через п`ять років після придбання позивачем транспортного засобу, було змінено стягувача на відповідача по справі - ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», на підставі договору відступлення прав вимоги від 26 вересня 2018 року, що підтверджується копією витягу. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.2 ст.3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму, а статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 та ч.3 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Крім того, згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Згідно ст.34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов`язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання. Згідно п.п.2,7,8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 передбачено прядок набуття права власності на транспортний засіб з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Як передбачено цим Порядком, юридичні та фізичні особи або їх представники зобов`язані зареєструвати транспортні засоби протягом 10 діб після придбання або митного оформлення , чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, акт приймання-передачі транспортних засобів, вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію транспортних засобів, договір фінансового лізингу. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу /технічний паспорт/ з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Отже, відповідно до вимог ст.210 ЦК України та п. 2 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів договір купівлі-продажу автомобіля підлягає державній реєстрації в органах ДАІ і є вчиненим з моменту такої реєстрації. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що належне укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу свідчить про його законність та підставність в набутті права власності на нього, тобто свідчить про правомірність придбання позивачем транспортного засобу. Дане обґрунтування відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону. Відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», встановлено, що «у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.» Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту,що вказує на правомірність мого звернення до суду. Згідно ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2,4,7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами, міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного обтяження на майно позивача, неможливість його скасування в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про припинення обтяження на транспортний засіб захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого обтяження, а відтак і про задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved