Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014/120238/3167/73 від 13.12.2006р., яка складається з: - 125 333 грн. 34 коп. - сума заборгованості по кредиту; - 131 172 грн. 28 коп. - сума заборгованості по відсотках; - 981 179 грн. 04 коп. - сума нарахованої пені по тілу кредиту та по відсотках; а також понесені ним судові витрати у розмірі 3219,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 13.12.2006р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/120238/3167/73, згідно якого позивач, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 141 000 гривень 00 копійок, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути до 13.12.2012 року отримані від позивача кошти згідно умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 20,50% на рік. Однак, зобов'язавшись щомісяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 014/120238/3167/73, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 28.11.2012 року виникла заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 1 237 684,66 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, разом із понесеним ним судовими витратами. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності, і не заперечує проти заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ході розгляду справи судом встановлено, що 13.12.2006р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/120238/3167/73, згідно п.1.1 якого позивач надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 141 000 гривень 00 копійок. Згідно п.5.1 вищезазначеного договору, відповідач [PERSON] зобов'язався частково погашати кредит згідно п.1.3 цього Договору, та щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 20,50% на рік. Разом з цим, згідно направлених позивачем на адресу відповідача письмових претензій, останній неодноразово був повідомлений позивачем про неналежне виконання ним взятого на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Згідно письмового попередження відповідача про дострокове стягнення кредитної заборгованості, станом на 12.06.2008р. заборгованість відповідача перед позивачем складала: - 125 333,34 грн. - по кредиту; - 17 511,89 грн. - по відсоткам; - 32 898,02 грн. - пеня. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2008р. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис №519, яким запропонував звернути стягнення на майно боржника (автомобіль), та, за рахунок вилучених від реалізації майна коштів задовольнити вимоги позивача в розмірі: - 125 333,34 грн. - заборгованість по кредиту; - 8 124,08 грн. - пеня за порушення строків сплати кредиту терміном з 28.02.2007р. до 11.02.2008р.; - 9 368,65 грн. - заборгованість щодо сплати відсотків за користування кредитом; - 5 868,91 грн. - пеня за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом терміном з 28.02.2007р. до 11.02.2008р. Постановою державного виконавця 07.09.2010р. відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса. Як зазначає позивач, погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на майно відповідача за вищевказаним виконавчим написом нотаріуса не відбувалось, на підставі чого позивач просить суд у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, що виникла за період з 28.02.2007р. по 28.11.2012р. і яка складає: - 125 333,34 грн. - сума заборгованості по кредиту; - 131 172,28 грн. - сума заборгованості по відсотках; - 981 179,04 грн. - сума нарахованої пені по тілу кредиту та по відсотках. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 014/120238/3167/73, через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, утворилась заборгованість, яка станом на 28.11.2012р. становить 1 237 684 гривень 66 копійки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мало місце невиконання боржником - відповідачем [PERSON] взятого на себе за кредитним договором зобов'язання, суд, враховуючи, що, матеріали справи не містять відомостей щодо закриття виконавчого провадження, відкритого за виконавчим написом нотаріуса, для уникнення подвійного стягнення з боржника вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 125 333,34 грн. Щодо заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, суд, враховуючи, що, за виконавчим написом нотаріуса заборгованість відповідача по сплаті відсотків станом на 11.02.2008р. складала 9 368,65 грн., вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті відсотків, що виникла за період з 12.02.2008р. по 28.11.2012р., яка дорівнює: 131 172,28 грн. - 9 368,65 грн. = 121 803,63 грн. Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 981 179 грн. 04 коп. - суд дійшов наступного висновку. Правова природна пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (місяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. При цьому, відповідно до ч.3 ст.13 ЦК України, зловживання правом не допускається. Згідно рішення Конституційного Суду України N 7-рп/2013 від 11.07.2013р., Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, право на позов про стягнення пені з відповідача, (враховуючи період, зазначений у виконавчому написі нотаріуса з 28.02.2007р. до 11.02.2008р.), виникло у позивача 12.02.2008р., разом з цим зазначеним правом позивач не скористався, що потягло за собою перетворення пені з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Встановивши, таким чином, що, розмір пені у сумі 981 179,04 грн. значно перевищує розмір збитків, суд, приймаючи до уваги період нарахування пені, зазначений у виконавчому написі нотаріуса з 28.02.2007р. до 11.02.2008р., вважає необхідним, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, зменшити нарахований позивачем розмір пені за період з 12.02.2008р. по 28.11.2012р. до 30 000 грн. Таким чином, враховуючи, що, позовні вимоги позивача суд задовольнив частково, суд,

Outcome: partial