Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 31 серпня 2002 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Франківського районного управління юстиції м. Львова, актовий запис № 336. За час спільного життя у сторін народилось двоє дітей, син, [PERSON], [INFO]; донька, [PERSON] [INFO] Сторони не проживають сім»єю понад два роки. Зазначає, що в них з дружиною різні характери, постійно конфліктували, вдома завжди панували сварки, образи. За цей період вони втратили будь-яке почуття поваги та любові один до одного. Син, [PERSON] проживає разом з Відповідачем в м. Жовква та перебуває на її повному утриманні, про що свідчить довідка з навчального закладу. Донька [PERSON] проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні. Спільного господарства сторони не ведуть, а збереження шлюбу суперечить інтересам відповідача. Позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки, між ними втрачено подружні зв»язки відсутні будь-які почуття любові одне до одного. Відповідач також не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак через наявність у сторін неповнолітніх дітей розірвання шлюбу можливе лише через суд. Позивач з відповідачем дійшли згоди щодо місця проживання дітей та домовилися, що [PERSON] буде проживати з позивачем, а [PERSON] буде проживати з матір»ю. Спільне проживання і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин вважає, що сім'я остаточно розпалася зважаючи на вищезгадане, непорозуміння, існує лише формально. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини. Позивач у судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання у якому просить справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити, клопотань немає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти позову не заперечує, просить такий задоволити. Клопотань немає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2002 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Франківського районного управління юстиції м. Львова, актовий запис № 336. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З заяви відповідача від 01.07.2016 року, вбачається, що вона позов визнає, просить шлюб розірвати. А від так, суд приходить до переконання, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у суду є всі підстави для задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З заяви позивача від 01.07.2016 року, вбачається, що він остаточно визначився та збереження шлюбу не бажає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, збереження шлюбу є неможливим. Спорів з приводу місця проживання дітей та поділу майна сторони не мають. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сімї носить стійкий характер, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові, сімя фактично не існує, примирення між сторонами не можливе. А відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову в частині розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного Кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не випливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 153 Сімейного Кодексу України,\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 155 Сімейного Кодексу України,\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 157 Сімейного Кодексу України,\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ст. 160 Сімейного Кодексу України,\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно\~\~ч. 1, 2\~ст. 161 Сімейного Кодексу України України,\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.\~\~\~\~ Судом також встановлено, що донька [PERSON] проживає разом із позивачем та перебуває на його повному утриманні. За змістом ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Вирішуючи спір, суд, оцінивши надані докази та обставини справи, з урахуванням того факту, що відповідач визнав позов в даній частині, та враховуючи вік дітей, дотримання принципу Декларації прав дитини, встановивши відсутність передбачених ч. 2\~ст. 161 СК України\~виняткових обставин, які б зумовили необхідність розлучення малолітніх дітей з її матір'ю, приходить до висновку про те, що місце проживання доньки [PERSON], [INFO], слід визначити з батьком [PERSON]. Таким чином, позовні вимоги позивача з приводу встановлення місця проживання дитини з ним підлягають до задоволення.\~

Outcome: approved