Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності та користування квартирою 13 в будинку 74 по бульвару Морському (Комсомольський) у місті Маріуполя, шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що є власником квартири [ADDRESS] (Комсомольський) у місті Маріуполі. У спірній квартирі зареєстровані його колишні діти син та донька, які виїхали донька більш як десять, а син більш як три роки за межі України і більш в ній не зявлялися. Посилаючись на норми ст..405, 319,321 ЦК України, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (Комсомольський) у місті Маріуполі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені через житлову організацію, про час і місце розгляду справи, двічі не зявилися в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязків сторін. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.01.2007 року, виданого Маріупольською міською радою, яке зареєстровано в БТІ міста Марікуполя від 23.01.2007 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4-5). Як вбачається із довідки, складеною головою правління ОСББ «Альфа Луч», за адресою м. Маріуполь, бульвар Морський (Комсомольський) [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], позивач по справі, його дружина [PERSON], з 27.03.2000 року син [PERSON], який не проживає за вищезазначеною адресою з травня 2014 року та донька [PERSON], яка зареєстрована за вищезазначеною адресою з 14.04.2007 року, але не проживає з червня 2009 року (а.с.10). Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Як вбачається із актів, які були складені на підставі опитування сусідів [PERSON] (проживає по бульвару Морський (Комсомольський)[ADDRESS]), [PERSON] (проживає по бульвару Морський (Комсомольський)[ADDRESS]), [PERSON] (проживає по бульвару Морський (Комсомольський)[ADDRESS]), [PERSON] (проживає по бульвару Морський (Комсомольський)[ADDRESS]), відповідачі [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі зареєстровані, але фактично не проживають в [INFO] (Комсомольський) у місті Маріуполі, [PERSON] з червня 2009 року, а [PERSON] з травня 2014 року (а.с.6-7). Обєктивно обставини викладені в зазначених актах підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], які кожен окремо зазначили, що відповідачі по справі діти позивача [PERSON], які не проживають в спірній квартирі, так як разом із сімями виїхали за межи України в Російську Федерацію. Як зазначили свідки у судовому засіданні донька позивача [PERSON] виїхала ще у 2009 році разом із чоловіком та донькою і більше не поверталася за місцем реєстрації, а син позивача [PERSON] разом із своєю сімєю виїхав до сестри у 2014 році, коли почалися бойові дії на сході Країни і також більш не повертався у спірну квартиру. Свідки зазначали, що позивач ні коли не казав їм, що його діти направляли на його адресу грошові кошти за сплату житла, де вони зареєстровані та не висловлювали наміри про повернення у місто. Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі, не прибувши до судового засідання, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою 13 будинку 74 по бульвару Морський (Комсомольський) в місті Маріуполі, тим самим по суті задовольнити позовні вимоги в даній частині. У судовому засіданні позивач по справі [PERSON] зазначив, що не бажає, щоб з відповідачів на його користь була стягнута сума судового збору, яку він сплатив за подачу позову до суду.

Outcome: approved