Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить розірвати укладений між ним та відповідачем [PERSON], від імені якої діяв відповідач [PERSON], договір на виготовлення та встановлення вхідних дверей, стягнути на його користь з відповідачів солідарно пеню за прострочення виконання договірних зобовязань, яка станом на 01 листопада 2014 року склала 67947 грн. та 20000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, в обґрунтування якого послався на те, що 04 листопада 2013 року він уклав з відповідачем [PERSON], який від її імені підписав відповідач [PERSON], зазначений договір та здійснив передплату в розмірі 6000 грн., а виконавець договору зобовязався на протязі 31 робочого дня, тобто до 16 грудня 2013 року, виготовити та поставити йому передбачені в договорі вироби, що у визначений термін зроблено не було, після чого відповідач [PERSON] після його неодноразових звернень повернув йому суму внесеної ним передплати та повідомив, що в односторонньому порядку відмовляється від виконання договору, а ще стверджував, що при підписанні договору він діяв від імені відповідача [PERSON] за усною з нею домовленістю. Таким чином, відповідачі винні йому пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення зобовязання, а саме за 319 днів (з 17 грудня 2013 року по 01 листопада 2013 року), а також діями відповідачів йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в тривалому неповерненні йому суми передплати та виникненні у нього в звязку з цим негативних емоцій, хвилювань та погіршення відносин з рідними. У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнений позов за обставин, у ньому викладених. Відповідач [PERSON] предявлених до неї вимог не визнала, пояснила, що вперше чує про зазначений договір, що [PERSON] на його підписання жодним чином не уповноважувала та з ним не працює. Представник відповідача [PERSON] предявлених позовних вимог не визнав, пояснив, що, зокрема, зазначений договір є нікчемним, позаяк не підписаний з боку позивача, що, дійсно, відповідач [PERSON] зі свого боку підписав цей договір, однак не мав на це відповідних повноважень, а позивач відмовився його підписати, тому він, у свою чергу, відмовився від виконання договору і повернув позивачу внесену ним суму передплати. Заслухавши пояснення зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, в обґрунтування свого уточненого позову позивач посилається на невиконання відповідачем [PERSON], який діяв від імені відповідача [PERSON], умов укладеного між ними 04 листопада 2013 року договору поставки №050213 на виготовлення та встановлення вхідних дверей (далі Спірний договір) (а.с.6, 7). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє\~правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності\~правочину\~є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При дослідженні Спірного договору встановлено, що його не було підписано з боку позивача, а відповідач [PERSON] підписав його від імені відповідача [PERSON], не маючи на те відповідних повноважень, що свідчить про підписання договору односторонньо і не уповноваженою особою,тому суд приходить до висновку, що Спірний договір не відповідає ч. 2 ст. 207 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, а відтак не породжує правових наслідків, які притаманні правочинам даного виду. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність доказів наявності обставин, з якими закон пов'язує розірвання Спірного договору і настання відповідних наслідків, у зв'язку з чим визнає уточнені позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. На підставі положень ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed