Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що [PERSON] , є його колишньою дружиною, на користь якої за рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області було стягнуто на утримання двох їх дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до їх повноліття. 14.07.2006 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було видано відповідачці виконавчий лист № 2-1371\\2006, на підставі якого Петриківським райвідділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження. (ВП№ 31551558). Під час його виконання у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів. На підставі коригуючої Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.01.2019 року, яка була прийнята Кім A.B. - головним державним виконавцем Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по виконавчому провадженню ВП № 31551558, з нього здійснюється відрахування на користь [PERSON] у розмірі 70% до виплати загальної суми боргу 123 804,17 грн., з яких - 73 999 грн. борг по аліментах з 18 червня 2012 року по 31 грудня 2018 року; 40 749,96 грн. - штраф; 8 685 грн. - виконавчий збір; 369 грн. - витрати ВП. 26.02.2019 року державним виконавцем Петриківського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області по ВП № 31551558 була винесена постанова про накладення штрафу на підставі ч. 14 ст. 711 3У «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Розмір зазначеного штрафу складає 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить - 37 322 грн. 95 коп. Відповідно до Довідки № 1057, виданої 26.02.2019 року старшим державним виконавцем - Горжій О.В. станом на 01.02.2019 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2019 року складає 74 645 грн. 90 коп. Просить звільнити його частково від сплати заборгованості по аліментах, які нараховані та стягуються Петриківським РВ ДВС в розмірі 74 645 грн. 90 коп., які утворились в період з 18.06.2015 р. по січень 2019 р. включно, як таку, що виникла у зв`язку з його хворобою та іншими обставинами, що мають істотне значення, визнавши заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 20 000 грн. Зазначені обставини доводить письмовими доказами, які підтверджують наявність скрутного фінансового положення у його родині, у зв`язку з тривалим часом його лікування відкритої форми туберкульозу в умовах стаціонару та амбулаторного курсу лікування. Цей факт підтверджується виписками із медичної карки стаціонарного хворого, медичних досліджень та довідки КЗ Петриківської ЦРЛ про перебування на Диспансерному обліку у зв`язку з лікуваннями з липня 2017 року по квітень 2018 року. Крім цього, на його утриманні перебуває дружина та двоє малолітніх дітей. Інших доходів, крім заробітної плати у розмірі - 2 504,81 грн. у нього не має. Зазначена обставина підтверджується довідкою ТОВ «Балівський завод залізобетонних конструкцій» № 32 від 23.01.2019 р. з його місця працевлаштування. Крім цього, при визначенні розміру заборгованості, яка стала складовою для нарахування штрафу, на його думку, державним виконавцем не було враховано, що він з 2012 року до липня 2017 року займався підприємницькою діяльністю та повинен сплачувати аліменти зі свого чистого доходу, який складав розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір середньої заробітної плати для відповідної місцевості. Розмір його доходів у розмірі мінімальної заробітної плати підтверджується податковими деклараціями, звітом про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП, відомостями з Державного реєстру ФОП про суми сплачених додатків та утриманих податків за даний період. За таких обставин, вважає, що суд має підстави для зменшення розміру заборгованості та звільнення мене від сплати штрафу. Посилаючись на викладене позивач просить зменшити заборгованості по аліментам з 53 999,92 грн. до 20 000,00 грн. за період з 18.06.2012 року по 01.02.2019 року, яка нарахована Петриківським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області. Згідно відзиву відповідачки, вона заперечує проти задоволення позову зазначаючи, що розмір аліментів, які стягуються з позивача і так є мінімальним законодавчо визначеним розміром, у зв`язку з чим, його зменшення призведе до порушення прав дитини. Окрім того, зазначає, що дудь-яких доказів того, що заборгованість виникла з поважних причин, позивачем не надано та, прикриваючись надуманими доказами, хоче уникнути обов`язку по утриманню своїх дітей. Представник позивача до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи без її участіта учаті позивача, відповідно до якої підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання надала суду заяву, відповідно до якої заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно постанови головного державного виконавця Петриківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпроперовській області ВП № 31551558 від 18.12.2018 року про звернення стягнення відкрито виконавче провадження відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області на підставі якого видано виконавчий лист № 2-1371/2006 виданий 14.07.2006 року позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 17). Відповідно до наданої позивачем копії довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем, позивач станом на січень 2019 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 74 645 грн. 90 коп грн (а.с. 30-31). Також встановлено, що 13 грудня 2013 року позивач уклав шлюб із [PERSON] (а.с. 20). Від даного шлюбу мають дочку, [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.12.2019 року № 2517 виданої уповноваженому власнику житлового приміщення, членів житлово-будівельного кооперативу [PERSON] , адреса: [ADDRESS] про те, що до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: [PERSON] - уповноважений власник, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка.(а.с. 9) Відповідно до довідки №234 від 19.09.2019 року [PERSON] працює в ТОВ «Балівський завод залізобетонних конструкцій» і його заробітна плата та утримані і перераховані аліменти за період з 12.12.2018 року по 31.08.2019 року складають, загальна сума доходу - 34604,00 грн, заборгованість по аліментам на 01.09.2019 року - 122077,30 грн. (а.с. 10) Звернувшись до суду з позовними вимогами про зменшення розміру заборгованості по аліментам, позивач зазначив, що державним виконавцем не враховано, що [PERSON] з 2012 року до липня 2017 року займався підприємницькою діяльністю, тому повинен сплачувати аліменти зі свого чистого доходу, який складав розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір середньої заробітної плати для відповідної місцевості. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої і другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1089 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Частиною 3 цієї статті визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Натомість, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у нього тяжкої хвороби або наявності інших обставин, що мають істотне значення, котрі б переважували встановлений статтею 180 СК України обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття та давали суду підстави дійти висновку про звільнення позивача від сплати аліментів за період з 18.06.2012 року по 01.02.2019 року та зобов`язати позивача сплатити відповідачу заборгованість по сплаті аліментів в сумі 20000 грн. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимоги [PERSON] в повному обсязі. Суд критично оцінює доводи позивача та зазначає, щонаявність на утриманні [PERSON] іншої дитини не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, проте дана обставина може бути врахована при вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів. Також те, що на його утриманні знаходиться ще одна дитина, а саме дитина дружини та додає до позову довідку про склад сім`ї, в якій зазначено, що разом з позивачем проживає син [PERSON] , [INFO] , але суду не надано будь-яких документів щодо обов`язку на його утримання. Крім того, з виписки з медичної карти [PERSON] , в якій зазначено, що дитина перебувала у стаціонарі на лікуванні з діагнозом вегето-судинна дистонія з 25.12.2015 року по 15.01.2016 року та йому було призначено лікування, однак будь-яких доказів понесення позивачем матеріальних витрат на лікування, що могло б вплинути на його матеріальне становище не надано. Відповідно до ч.2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно свідоцтва про народження спільної дитини відповідача та [PERSON] . [PERSON] , остання народилася [INFO] , а тому дружина відповідача є працездатною та втрачає право на утримання від чоловіка. Також, позивач на підтвердження скрутного фінансового положення надає докази тривалого лікування відкритої форми туберкульозу в умовах стаціонару та амбулаторного курсу лікування:довідку лікаря-фтизіатра від 15.07.2019 року, виписку № ЕА 5674, консультаційний висновок спеціаліста від 28.08.2017 року. Відповідно до виписки № ЕА 5674 з 25.07.2017 року по 31.07.2017 року позивач знаходився на лікуванні в стаціонарі,оглядом фтизіатра від 21.07.2017 року та 02.08.2017 року даних за туберкульоз легень не виявлено, під час перебування у стаціонарі [PERSON] отримував дексаметазон, ВЦЦ, нольпаза, після виписки було рекомендовано прийом Сімбікорта , дексаметазона, фексофаста, АЦЦ. Будь-яких доказів, які б свідчили про придбання відповідачем зазначених медичних препаратів, ним не надано, тому не підтверджено, що таке не тривале лікування привело до скрутного матеріального положення. Відповідно до довідки лікаря-фтизіатра від 15.07.2019 року позивач станом на 15.07.2019 року перебуває на обліку у Петриківському протитуберкульозному кабінеті, з 03.06.2019 року по 22.06.2019 року знаходився на лікуванні в санаторії з діагнозом ЗЗТБ (залишкові зміни після вилікування ТБ). Зазначена довідка також не є підтвердженням понесення [PERSON] значних матеріальних витрат під час перебування на обліку та лікуванні в санаторії. З консультаційного висновку спеціаліста від 28.08.2017 року вбачається, що станом на 28.08.2017 року йому рекомендований нагляд лікаря-терапевта. Зі змісту даного документу можна зробити висновок, що він не є належним доказом та не підтверджує наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оскільки не містить інформації про важку хворобу, необхідність в дорогому лікуванні, в ньому зазначено тільки про рекомендацію по нагляду лікаря - терапевта. Крім того, позивач зазначає, що при визначенні розміру заборгованості, державний виконавець не врахував, що він з 2012 року до липня 2017 року займався підприємницькою діяльністю, тому повинен сплачувати аліменти зі свого чистого доходу, який складав розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір середньої заробітної плати для відповідної місцевості. Однак, позивач звертається з позовом про зменшення розміру заборгованості, тому від підтверджує наявність заборгованості по аліментам та не оспорює його розмір, а просить його зменшити. Згідно ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, то, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають стягненню з відповідача, тобто фактично є такими, що залишаються покладеними на позивача.

Outcome: dismissed