Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, посилаючись на той факт, що 02 грудня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва було постановлено обвинувальний вирок та [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 190, ст. 353, 70, 71 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України і призначено покарання у вигляді одного року 4 місяців позбавлення волі. Позивач в даній справі визнаний потерпілим та прость стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь майнову шкоду в сумі 18 146грн.65 коп. та моральну шкоду в сумі 20 000грн. Оскільки відповідачі у добровільному порядку зазначені кошти не відшкодовують, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд визнав неявку відповідача без поважних причин та провів розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання з»явився, проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що шкоду матеріального та морального характеру [PERSON] не завдавав. Крім того клопотав про застосування строку позовної давності, оскільки його перебіг розпочався 13.08.2009 року - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а тому позивач пропустив строк позовної давності. Третя особа - ТОВ «ОЛГА» про розгляд справи повідомлені належним чином, в судове засідання представник не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 грудня 2010 року Деснянським районним судом м.Києва [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 190, ст. 353, 70, 71 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України і призначено покарання у вигляді одного року 4 місяців позбавлення волі. ( а.с.6-11). Позивач в даній справі визнаний потерпілим, у якого відповідачі таємно викрали майно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому (ст.185 ч.3 КК України), та вимагали передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим ( вимагання), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб ( ст.189 ч.2 КК України). Згідно вироку Деснянського районного суду від 02 грудня 2010 року потерпілому [PERSON] злочинними діями відповідачів завдана матеріальна шкода на суму 43 146 грн. 65 коп. 05.04.2010 року позивач отримав від дружини відповідача [PERSON] частину відшкодування збитків, завданих злочином у сумі 25 000 грн. ( а.с.17-18). Понесенні позивачем збитки [PERSON] та [PERSON] не спростовувались та не оскаржувались. Відповідно до ст..22 ч.1 і ч.2 п.1, 23 ч.1 і ч.2 п.2, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ст..1177, ч.1 ст.1195 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Згідно мотивувальної частини вироку Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] знаходячись на березі річки «Десна» за попередньою змовою групою осіб таємно викрали, а [PERSON] повторно, чуже майно, яке належить [PERSON] на загальну вартість 29 390 грн.65 коп. та чуже майно, яке належить ТОВ «Олга» на загальну вартість 13 756 грн, а всього майна на загальну вартість 43146 грн.65 коп., що є значною шкодою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвало вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Свої позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, позивач обґрунтовує тим, що злочинними діями відповідачів йому завдана шкода в сумі 63 146,65 грн., з яких: - причеп «Купава» - 20 000 грн. - продовольчі та промислові товари - 29390 грн. 65 коп. - орендоване майно ТОВ «Олга» - 13756 грн. Причеп «Купава» працівниками міліції повернуто позивачеві і під час судового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] потерпілий [PERSON] отримав часткове відшкодування завданих збитків від дружини [PERSON] на загальну суму 25 000 грн. (а.с.17-18). Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідачів відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних доказів щодо перебування майна ТОВ «Олга», на час вчинення злочинів відповідачами, у законному володінні [PERSON], тобто договір суборенди, який надав позивач суду, не відповідає вимогам закону, а саме складений без зазначення номеру, дати, суми, які зазначені в актах прийому-передачі майна не відповідають сумам, які зазначені у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2010 року Під час дослідження доказів у кримінальній справі № 03-16030 судом встановлено, що згідно а.с. 247 т.1 даної кримінальної справи, ТОВ «Олга» було визнано цивільним позивачем, тобто ТОВ «Олга» має право вимоги відшкодування матеріальної шкоди з відповідачів по справі. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, то відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вироку Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2010 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчинені злочинів, по яким одним із потерпілих був позивач [PERSON] Згідно Ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.02.2011 року вирок суду залишено без змін, з цього часу і розпочався перебіг позовної давності. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином 09.10.2013 року (а.с.1), тобто в межах трьохрічного строку, тобто підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином суд встановив наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї частини. Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02.12.2010 року встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] діючи за попередньою змовою групою осіб висловлювали потерпілому [PERSON] вимогу передачі їм грошових коштів, поєднану з погрозами насильства над потерпілим, надсилали [PERSON] смс-повідомлення з вимогою передати грошові кошти, погрожуючи при цьому, в разі невиконання вимоги, знищити його майно та застосувати до нього фізичне насильство, що потерпілий сприйняв, як реальну погрозу насильства над ним. (а.с.47-52) ( а.с.76-90). В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що смс-повідомлення від [PERSON] та [PERSON] приходили з погрозами насильства над ним та членами його родини цілодобово, протягом півтора місяця він перебував у страху за своє життя, життя і здоров'я своєї родини. На деякий час він був вимушений вивезти свою родину із міста Києва, так як дуже побоювався погроз з боку [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин тощо. Судом достовірно встановлено, що позивач відчув негативні емоції, моральні страждання, переживання під час тривалих погроз насильством з боку відповідачів, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було викрадено у [PERSON] причіп типу «Купава», вартістю 20000 гривень, в якому знаходились продовольчі та промислові товари на загальну суму 29390,65 грн. Після викрадення відповідачами причепу та товару, який знаходився в ньому, [PERSON], як приватний підприємець був позбавлений можливості здійснювати продаж даних товарів та отримувати прибуток, отже був вимушений припинити свою підприємницьку діяльність і на деякий час залишитись без роботи. Суд вважає, що позивачем частково доведено заподіяння йому відповідачами моральної шкоди. Що ж стосується розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідачів, обставин, за яких вчинено злочини, тривалістю моральних страждань позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв»язку із вчиненням по відношенню до нього злочинних дій, суд вважає, що 20000 гривень, про стягнення яких просить позивач є необґрунтованими, і вважає, що 10 000 гривень морального відшкодування - є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди. Відповідно до вимог Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92р. зі змінами, роз'яснено судам, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяною нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Отже, в зв'язку з тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2010 року, вчинили злочинні дії відносно потерпілого [PERSON] за попередньою змовою групою осіб, суд прийшов до висновку, що відповідачі спільно заподіяли шкоду позивачу, діяли з єдністю наміру, і на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода з відповідачів - солідарно. На підставі викладеного,

Outcome: partial