Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача на його користь суму позики в розмірі 191000 грн. 00 коп. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач передав в борг під розписку відповідачеві 191000,00 грн. Відповідач на письмову вимогу позивача кошти не повернув. На день подачі позову до суду, відповідач кошти так і не сплатив. Позивач в судове засідання не з`явився, проте згідно заяви просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать оголошення Прилуцького міськрайонного суду про виклик до суду розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.ua, зокрема, відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 листопада 2019 р. [PERSON] надано в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 191 000 (сто дев`яносто одна тисяча) грн. 00 коп. Зазначені грошові кошти отримані [PERSON] на підставі розписки від 30 листопада 2019р. (а.с.10). Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 01 листопада 2019 року Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області, 01.11.2019 року за актовим записом № 323 прізвище відповідача змінено з [PERSON] на [PERSON] (а.с.13). 27.08.2020 р. відповідачу направлена письмова вимога про повернення заборгованості. Вимогу відповідач отримала 04.09.2020р., 16.09.2020р. про що свідчить факт її особистого підпису у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та відмітка на офіційному сайті «Укрпошта» (а.с.16-18). На дату подання позову, а саме на 19.11.2020 та на дату розгляду справи, сума боргу не повернута. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення та дату отримання коштів. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Зі змісту наявного в матеріалах справи оригіналу розписки вбачається, що відповідач 30.11.2019 взяла у позивача в борг 191000,00 грн. 27.08.2020 позивач направляв відповідачеві вимогу про стягнення боргу за розпискою від 30.11.2019. Тож, вказана розписка беззаперечно містить у собі відомості щодо отримання відповідачем коштів, що засвідчено особистим підписом відповідача. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема, передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року (справа № 6-24ц12). На підтвердження неповернення відповідачем боргу за позикою саме позивачем надано суду оригінал розписки від 30.11.2019. Ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, беззаперечно свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1910,00 грн. та 44,10 грн. - комісія за послуги банку. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved