Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить постановити рішення про відібрання його дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], від відповідачки, [PERSON], і повернення їх за попереднім місцем проживання та визнати їх постійним місцем проживання: [ADDRESS]; стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн., 114,70 грн. судових витрат та витрат по консультації юриста в розмірі 50 грн., а також визначити постійне місце проживання малолітніх дітей з ним. В обґрунтування позову зазначає, що перебував в цивільних відносинах з [PERSON] до жовтня 2009 року, після припинення сімейних відносин їхні неповнолітні діти, [PERSON] та [PERSON], за спільною домовленістю проживали з ним та в даний час навчаються в загальноосвітній школі м. Первомайськ. Відповідач в період часу з листопада 2009 року по липень 2013 року, знаходилась за кордоном та разом з дітьми не проживала і в подальшому 19.07.2013 року самовільно без його згоди викрала дітей, та пояснила, що поїхала з ними на відпочинок. Починаючи з 19.07.2013 року йому не відомо фактичне місце перебування дітей. Незаконними діями відповідачки йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з її протиправною поведінкою. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 17.07.2014 року закрито провадження в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітніх дітей. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти чого відповідачка заперечила. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.7,8/. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09.01.2014 року, яке рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13.02.2014 року залишено без змін в частині позовних [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. Визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] і залишено їх на вихованні матері(а. с. 55-57, 58-60). Статтею 162 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Положеннями статті 162 СК України встановлені правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місця проживання малолітньої дитини, якими є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно при застосуванні вимог ст. 162 СК України доказуванню підлягає факт визначення місця проживання дитини та протиправність дій одного з батьків . Системний аналіз правових норм глави 13 «Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей» та ч.1 ст.162 СК України, свідчить про те, що право одного із батьків на відібрання малолітньої дитини та повернення її за попереднім місцем проживання виникає лише у випадку протиправної поведінки другого із батьків при зміні місця проживання малолітньої дитини без згоди іншого з батьків, з яким проживала дитина, в тому числі способом викрадання. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка вчинила протиправні дії щодо малолітніх дітей, доньки [PERSON] та [PERSON] та змінила їх місце проживання всупереч судовому рішенню або рішенню органу опіки та піклування. За таких обставин, суд вважає позов [PERSON] про відібрання дітей та їх повернення безпідставним. Також, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки на підтвердження даних обставин позивачем, на вимогу ст.60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів.

Outcome: dismissed