Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення три процента річних, пені та ідексу інфляції, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 03.06.2015 року стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 36 485,44 грн. Дане рішення залишено в силі ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року. Однак відповідач рішення вчасно не виконав, сплативши позивачу суму страхового відшкодування лише в листопаді-грудні 2015 року. Просить в уточненій заяві стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» 3% річних у розмірі 989,59 грн., пеню в розмірі 15 883,66 грн., інфляційні в розмірі 115 439,46 грн. та стягнути з [PERSON] 3% річних у розмірі 14,00 грн. та інфляційні в сумі 195, 73 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні проти позову заперечив, подав заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі, вважає його безпідставним та необгрунтованим, просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 03.06.2015 року стягнуто з ПАТ НАСК «Оранта» на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 36 485,44 грн., що підтверджується копією даного рішення. Рішення залишено в силі ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2016 року. Копія додається. Однак відповідач рішення від 03.06.2015 року вчасно не виконав, сплативши позивачу суму страхового відшкодування в листопаді 2015 року в сумі 35 223,63 грн. та у грудні 2015 року в сумі 1 261,81 грн., що підтверджується копіями платіжних документів, а всього сплачено суму в розмірі 36 485, 44 грн. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За загальними правилами Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Оскільки позивач звернувся до суду лише 02.09.2016 року, то суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо стягнення пені [PERSON] пропущено, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманням відсотків за період прострочення виконання грошового зобовязання. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на те, що відповідач виконав зобов'язання із просточенням сплати, суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Однак дані вимоги підлягають задоволенню частково, за період із 03 червня по 17 листопада 2015 року (167 днів). Розрахунок 3% річних: (сума боргу)/100%х3%/365(кількість днів у році)х167(кількість днів прострочених) = 3% річних 36 485/100х3/365х167=500,7941 Розрахунок інфляційних: (сума боргу)х індекс інфляції/100-(сума боргу)=інфляційні втрати 36485х102,7/100-36485=985,095 Таким чином з ПАТ НАСК «Оранта» на користь [PERSON] підлягає стягненню 3% річних в сумі 501 грн. та інфляційні втрати в сумі 985 грн., в решті позов слід залишити без задоволення. Відносно позовних вимог до [PERSON] про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку що в даній частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів вини відповідача, а відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Outcome: approved