Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 20.05.2009 р. між ACT «АИС - Поліс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», та відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВС/5169362), відповідно до якого позивачем було застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника, повязану з експлуатацією автомобіля [NUMBER]. 31.07.2009 р. у м. Дніпропетровську по вул. Малиновського відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] з а/м «Форд» р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] 23.09.2009 р. постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська відповідача було визнано винним у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення. Як зазначається позивачем при зверненні до суду подія, яка відбулася 31.07.2009 р. за участю забезпеченого транспортного засобу є страховим випадком відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Український страховий стандарт», відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», 16.08.2012 р. позивачем було отримано претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу від ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» у розмірі 5\~600,00 грн. На порушення вимоги, встановленої п.33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобовязані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів письмово повідомити страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідач повідомив страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності про настання дорожньо-транспортної пригоди, 13.08.2009 р. (тобто через 13 днів). Посилаючись у позові на те, що відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, а також на те, що 25.09.2012 р. (платіжне доручення №1194) позивач перерахував страхове відшкодування в розмірі 5\~090,00 грн. на підставі претензії від ПрАТ «УСК «Гарант-Авто», у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 5\~090,00 грн. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю посилався на обставини, зазначені в позовній заяві, надав пояснення, аналогічні викладеному, та просив суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, також не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду та на підставі наявних у справі доказів. Врахував заяву представника позивача та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 20.05.2009 р. між ACT «АИС - Поліс», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВС/5169362), відповідно до якого позивачем було застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника (відповідача), повязану з експлуатацією автомобіля [NUMBER]. 31.07.2009 р. у м. Дніпропетровську по вул. Малиновського відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] з а/м «Форд» р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON]; 23.09.2009 р. постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Волченка Г.В. було визнано винним у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення. Подія, яка відбулася 31.07.2009 р. за участю забезпеченого транспортного засобу, є страховим випадком відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Український стразовий стандарт», відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», 16.08.2012 р. позивачем було отримано претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу від ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» у розмірі 5\~600,00 грн. Як встановлено судом, на порушення вимоги, встановленої п.33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої учасники дорожньо-транспортної пригоди зобовязані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмово повідомити страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідач повідомив страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності про настання дорожньо-транспортної пригоди, 13.08.2009 р. (тобто через 13 днів). Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Судом встановлено, що 25.09.2012 р. (платіжне доручення №1194) позивач перерахував страхове відшкодування в розмірі 5\~090,00 грн. на підставі претензії від ПрАТ «УСК «Гарант-Авто». За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи даний обовязок доказування, з боку позивача було доведено здійснення підстав та факту самої виплати страхового відшкодування, утім, відповідач не скористався правом надання заперечень проти позову, не зявився до суду тощо, та, як було встановлено судом, страховиком було виплачено страхове відшкодування на користь страхувальника, що підтверджується матеріалами цивільної справи, через що, на переконання суду, доводи позивача щодо наявності в нього права подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до вимог ст.ст. 88, 215 ЦПК України,

Outcome: approved