Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 28.07.2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 3500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання по погашенню заборгованості, в звязку з чимпозивач просить суд стягнути із [PERSON]на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2017 року у розмірі 109361,23 грн. яка складається з 3204,82грн. заборгованості за кредитом, 95577,54 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4895,00 заборгованість за пенею та комісієюта відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил наданнябанківськихпослуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року : 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 5183,87грн. штрафу (процентна складова) та судові витрати. Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача за довіреністю [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому заявив про застосування загального і спеціального строку позовної давності і просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та з посиланням на те, що відповідач не підписував «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифами Банку», наголосив на недодержанні письмової форми договору, також не погодився із розрахунком заборгованості. Ознайомившись з відзивом представником позивача надано відповідь на відзив, в якій зазначив, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчив (ла), що Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді... та надав до суду виписку з карткового рахунку, де вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Також зазначив, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Зауважив , що згідно довідки про видачу кредитних карт Клієнт отримав кредитну карту № 5577212601229068, яка має термін дії до останнього дня місяця 04.2015 року. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 04.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 15.02.2018 року до спливу строку позовної давності. Просив суд задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.02.2018 року провадження по даній справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не зявився, клопотанням від 22.02.2018 року просив розглянути справу за йоговідсутності, на позовнихвимогахнаполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, 28.07.2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 3500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, за перевитрати платіжног ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку виконати позичальник має виконати зобовязання з повернення кредиту(у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, у разі виникнення прострочених зобовязано, клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобовязання та може змінюватися у відповідності до п. 1.1.3.2.3 Договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконавйого у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив про застосування загального і спеціального строку позовної давності у встановленому законом порядку. Враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності на підставі ст. ст. 256-258 ЦК України, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється в три роки. Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Зокрема, пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності до вимог Банку про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм та пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, яким установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року (справа №6-16 цс 15).. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, суд, виходячи з вищевикладеного вважає за необхідне при розгляді даної справи керуватися строком позовної давності, який передбачений законом, а не договором. Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно довідки від 18.04.2018 року № 30.1.0.0/2-20180215/48 , відповідач згідно кредитного договору б/н від 28.07.2011 року отримав картку № 5577212601229068, яка має термін дії до останнього дня місяця 04.2015 року. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 04.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 15.02.2018 року(а.с.42) до спливу строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі - є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Виходячи з вище зазначеного в частині позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу позивачу слід відмовити, а отже позовні вимоги стосовно стягнення 4895,00 заборгованості за пенею та комісією та відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року - 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 5183,87грн. штрафу (процентна складова), а всього 10578,87 грн. задоволенню не підлягають з мотивів пропуску спеціального строку позовної давності. Відповідач [PERSON] належним чином не виконав свої зобовязання по погашенню заборгованості за кредитним договором б/н від 28.07.2011року. Враховуючи вище зазначене, суд приходе до висновку, що заборгованість за кредитом у розмірі 3204,82грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 95577,54 грн., а всього 98782,36 грн. підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за кредитним договором № б/н від 28.07.2011року у загальній сумі 98782,36 грн.. Крім цього, враховуючи те, що позов задоволено частково, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1591 грн. 56 коп. (98782,36 грн. х 1762,00 грн. / 109361,23 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial