Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаною позовною заявою, посилаючись на те, що 21 лютого 2014 року між ним і відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у неї грошові кошти в розмірі 5620,00 грн., які зобов'язався повернути не пізніше 12 травня 2014 року. Передача коштів у розмірі 5620,00 грн. була здійснена до підписання зазначеного договору. Оскільки відповідач борг не повернув, позивач просив стягнути з відповідача - [PERSON], борг за договором позики в розмірі 5620,00 грн. Позивач надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. На підставі наявних у справі доказів суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 лютого 2014 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики (розписка), відповідно до якого відповідач взяв у позивача грошові кошти в розмірі 5620,00 грн., які зобов'язався повернути не пізніше 12 травня 2014 року. Всі істотні умови договору позики узгоджені між сторонами договору. На теперішній час кошти за договором позики відповідач не повернув позивачу. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтю 526 визначені загальні умови виконання зобов'язання,а саме, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Строк (термін) виконання зобов'язання встановлений статею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов'язання припиняетья зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Outcome: approved