Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь не нараховану та не виплачену щомісячну надбавку у розмірі 50% посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року, в сумі 10\~418, 08 грн., стягнути недораховані виплати, а саме: допомогу по лікарняному листу в сумі 516, 28 грн, вихідну допомогу в сумі 2486, 28 грн., компенсацію за невикористану відпуску в сумі 852,64 грн, середню заробітну плату в сумі 15209,28 грн. та визнати незаконними та скасувати накази №108-У від 24.10.2014 року, №122 від 17.11.2014 року, відшкодувати моральну шкоду у розмірі однієї грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до наказу №118-К від 15.07.2014 року по Комунальному підприємству «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» він був прийнятий на роботу на посаду заступника директора із зв'язків з громадськістю. На підставі наказу №57-К від 10.03.2015 року його звільнено з даного підприємства у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Відповідно до п.1 наказу №153-К від 01.09.2014 року та за його згодою при умові відповідної доплати на нього були покладені додаткові обов'язки, які не були передбачені його посадовою інструкцією, у зв'язку з чим йому була встановлена щомісячна надбавка у розмірі 50 % посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи. Дана надбавка була передбачена п.4.10 Колективного договору та Додатком №4 до Колективного договору від 04.03.2013 року. На підставі п.1 наказу № 108-У від 24.10.2014 року було визнано таким, що п.2 наказу №153-К від 01.09.2014 року про встановлення йому вказаної надбавки втратив чинність з 01 жовтня 2014 року. Пункт 2 наказу № 108-У від 24.10.2014 року встановлював доплати та надбавки до посадових окладів та тарифних ставок працівників підприємства згідно додатків №1-7, але директор підприємства без погодження з профспілковим комітетом змінив одноособово додаток №7 до колективного договору, згідно якого йому була визначена надбавка у розмірі 30% від посадового окладу, хоча об'єм роботи, за який була передбачена надбавка 50%, було залишено. З даним наказом його не було ознайомлено. На підставі п. 1 наказу №122-У від 17.11.2014 року було скасовано Додаток №7 про надбавку 30% за інтенсивність праці та особливий характер до наказу №108-У від 24.10.2014 року. З даним наказом також його не було ознайомлено. Копії даних наказів він отримав після звільнення з посади і його вимоги про надання копій наказів. [PERSON] вважає, що зменшення відсотку спочатку з 50% до 30% надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи, а з 17.11.2014 року - скасування і надбавки у розмірі 30% свідчить про упереджене ставлення до нього керівників та є негативною реакцією керівників, так як я в силу своїх службових обов'язків він проводив детальний аналіз економічного стану підприємства і знаходив невиправдані витрати спочатку на 600 тис. грн. та пізніше на суму близько 2 млн. грн., про що звертався із службовими записками та доповідав їх на нарадах. Відповідно до наказу №153-К від 01.09.2014 року йому законно була встановлена щомісячна надбавка у розмірі 50 % посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи., оскільки на нього були покладені додаткові обов'язки, які не були передбачені його посадовою інструкцією. Всі інші накази, які зменшували дану надбавку та скасовували її взагалі, є незаконними. У зв'язку з цим він вважає, що за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року включно йому була недорахована заробітна плата, так як не нараховувалася щомісячна надбавка у розмірі 50% посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи, що становить 10 418.08 грн. Крім цього, йому була недорахована допомога по лікарняному листу в сумі 516.28 грн., вихідна допомога у сумі 2486.28 грн., компенсація невикористаної відпустки в сумі 852.64 грн., а всього йому недорахована оплата в сумі 14 273.88 грн. Крім цього, відповідно до ст.44 КЗпП України вихідна допомога внаслідок порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору нараховується у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше трьохмісячного середнього заробітку. Його середній заробіток з урахуванням 50% посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи, якої він був незаконно позбавлений наказом № 108-У від 24.10.2014 року, складає 7604.64 грн. і йому недонараховано і не виплачено за 2 місяці вихідної допомоги в сумі 15 209.28 грн. (7604.64 грн.х 2). Загальна сума недонарахованої і недовиплаченої заробітної плати і компенсації становить 29\~483 грн.16 коп. Таким чином, починаючи з 01.10.2014 року по 10.03.2015 року необхідно зробити перерахунок його заробітної плати і донарахувати за кожний місяць 50% надбавки до його посадового окладу. Виходячи із перерахованих сум необхідно визначити його заробітну плату, нарахувати йому вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку відповідно до КЗпП та п 4.10., п.4.13. та п.4.15 Колективного договору. У зв'язку з тим, що у наказах №108- У від 24.10.2014 року та №122 від 17.11.2014 року відсутній пункт про погодження даних наказів з профсоюзним комітетом на зміни до колективного договору, а саме додатку №7, - дані накази необхідно визнати незаконними. Так як йому не була належним чином нарахована заробітна плата, а також те, що він неправомірно був позбавлений надбавок, йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в одну гривню. Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю за вищевикладених обставин і пояснив, що про наказ №108-У від 24.10.2014 року про зняття 50% надбавки до посадового окладу, яку він отримав тільки за вересень 2014 року, йому стало відомо в листопаді 2014 року, а про наказ №122 від 17.11.2014 року про позбавлення його і 30% надбавки до окладу він дізнався в грудні 2014 року під час отримання зарплати та її розрахунку, але він вказані накази не оскаржував протягом трьохмісячного строку до суду, оскільки не отримував їх, а після його звільнення 10.03.2015 року дані накази на його вимогу йому були видані і він звернувся з даним позовом до суду в червні 2015 року. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача та про відмову у задоволенні позову. Дослідивши\~ усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов\~ висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачено і ч.1 статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, а відповідно до ч.4 ст.60 вказаного кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу №118-К від 15.07.2014 року Комунального підприємства «Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства» [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду заступника директора із зв'язків з громадськістю. (а.с.5). 01 вересня 2014 року відповідно до наказу №153-К із штатного розпису було виключено посаду заступника директора із зв*язку з громадкістю і [PERSON] як заступнику директора було підпорядковано економічний підрозділ і встановлена щомісячна надбавка у розмірі 50 % посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи, яку він отримав тільки протягом одного місяця за вересень 2014 року.(а.с.26). На підставі п.1 наказу № 108-У від 24.10.2014 року пункт 2 наказу №153-К від 01.09.2014 року про встановлення вказаної надбавки було визнано таким, що втратив чинність з 01 жовтня 2014 року.(а.с.24). В судовому засіданні із пояснень [PERSON] встановлено, про цей наказ йому стало відомо в листопаді 2014 року, а про наказ №122 від 17.11.2014 року про позбавлення його і 30% надбавки до окладу він дізнався в грудні 2014 року під час отримання зарплати та її розрахунку, але він вказані накази не оскаржував протягом тримісячного строку до суду, продовжував працювати, погодившись з даними умовами праці, не оскаржував ці накази протягом трьох місяців з дня, коли він дізнався про їх видання. (а.с.25). Посилання позивача на те, що він не оскаржував ці накази, оскільки йому відмовляли у видачі їх копій протягом всього часу його роботи, безпідставні, необґрунтовані і неотримання копій цих наказів не є перешкодою для звернення до суду про визнання їх незаконними. На підставі наказу №57-К від 10.03.2015 року [PERSON] був звільнений з даного підприємства у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників за ст.40 п.1 КЗпП України.(а.с.4). Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести\~з ним розрахунок у строки,\~зазначені \~ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з*ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов*язки сторін. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. В судовому засіданні позивач не надав доказів та підстав визнання незаконними наказу № 108-У від 24 жовтня 2014 року та наказу № 122 від 17 листопада 2014 року, а також не зазначив порушень трудового законодавства з боку відповідача при видачі вказаних наказів. Відповідачем надана довідка про нарахування заробітної плати [PERSON] за період його роботи з 15.07.2014 року по 10.032015 року і цей розрахунок не спростований позивачем належними доказами (а.с.6). Вимоги позивача щодо стягнення не нарахованої та не виплаченої щомісячної надбавки у розмірі 50% посадового окладу за інтенсивність праці та особливий характер роботи за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року в сумі 10\~418, 08 грн., щодо стягнення недорахованої виплати, а саме: допомоги по лікарняному листу в сумі 516, 28 грн, вихідної допомоги в сумі 2486, 28 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 852,64 грн, середньої заробітної плати в сумі 15209,28 грн. необрунтовані належними і допустимими доказами, як і розрахунок вказаних сум, і ці вимоги є похідними від визнання даних наказів незаконними, а тому пред*явлені передчасно і не підлягають задоволенню. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, судом враховується, що позивачу заробітна плата виплачувалась вчасно, він знав про її нарахування, про накази № 108-У від 24 жовтня 2014 року та № 122 від 17 листопада 2014 року, однак, не довів, в чому полягає неправомірність позбавлення його надбавок до посадового окладу, не надав доказів неправомірності ненарахування і невиплати зазначених ним сум до посадового окладу, в чому полягає порушення його законних прав та інтересів, не вказав, що призвело його до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя та з урахуванням вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне відмовити в задовольнні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 01 (одна) грн.

Outcome: dismissed