Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Позов обґрунтований тим, що відповідачка, на підставі договору купівлі - продажу квартири №2296 від 09.07.2010 року являється власницею квартири яка знаходиться: [ADDRESS], та є споживачем послуг теплопостачання, але в повному обсязі не оплачує, у зв'язку з чим станом на 08 листопада 2016 р. утворилася заборгованість суми основного боргу складає 917,81 грн. - сума основного боргу, 145,04 грн. - 3% річних від простроченої суми за період часу починаючи з 21.08.2010 року по 30 листопада 2015 року, 169,63 грн. - збитки від інфляції, розрахунок яких починається з 21 серпня 2010 року по 30 листопада 2015 року. Представник позивача, в судовому засідання підтримала уточнені позовні вимоги, зазначивши, що станом на 08.11.2016 року загальна заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за період з 09.07.2010 р. по 30.11.2015 р. становить 1232,48грн. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов п. 1.1. договору про надання населенню послуг з теплопостачання виконавець зобов'язується надавати споживачеві - наймачеві (власнику) квартири та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, послугу з теплопостачання, а споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугою на умовах договору. Пункт 6.2.1 пункту 6.2. договору зобов'язує споживача своєчасно, в установлений договором термін, оплачувати надані послуги. Пунктом 4.1. договору встановлений розрахунковий період оплати послуг - один календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше ніж 10 числа наступного, що слідує за розрахунковим місяцем. В порушення умов договору та вимог чинного законодавства, відповідач неповно та несвоєчасно здійснював оплату послуг, в наслідок чого станом на 08 листопада 2016 року сума основного боргу 917,81 грн., 3% річних від простроченої суми за період часу починаючи з 21.08.2010 р. по 30 листопада 2015 р. складає 145,04 грн. збитки від інфляції, розрахунок яких починається з 21 серпня 2010 р. по 30 листопада 2015р. складають 169,63 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Положення статті 68 Житлового кодексу України, п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630, «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. №572 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги. Пунктом 1 частини 1 статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору, п. 5 ч. 3 ст. 20 цього ж закону вказує на обов'язок споживача оплачувати надані послуги теплопостачання у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. Частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначає зобов'язання як правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями глави 63 ЦК України правовідносини з надання послуги є видом цивільно-правового зобов'язання. До обов'язків споживача комунальних послуг, які встановлено ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», входить, в тому числі, оплата за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 629 ЦК України встановлено принцип презумпції обов'язковості виконання договору його сторонами. За загальними умовами виконання зобов'язання, встановленими ст.526 ЦК України, воно має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 ЦК України, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, проаналізувавши всі докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що у даному випадку наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також стягується сума судового збору, сплачена ним при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved