Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з їх батьком [PERSON] . В позові зазначено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, мають двох дітей. З липня 2017 року шлюб фактично розпався, проживають окремо. Вказано, що між сторонами постійно виникають суперечки відносно місця проживання дітей. Позов мотивовано тим, що проживання дітей разом із батьком позитивно впливає на психоемоційний стан і розвиток дітей, їх соціальну адаптацію, адже позивач піклується про їх розвиток, стан здоров`я тощо, на відміну від їх матері - відповідача, яка в свою чергу, неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо дітей, не піклується про стан їх здоров`я, не здійснює за ними належний догляд, не займається розвитком і вихованням дитини виходячи з наступного. На думку відповідача, діти повинні відвідувати ранні церковні служби без сніданку. Зазначено, що відповідач стверджує, що дітям не потрібні книжки та іграшки. Під час хвороб відповідач керується вірою і не вважає за необхідне звертатись до лікарів, щеплення дітям не проводилось, вона не приймає продукти харчування, сезонний одяг тощо, які передає позивач. Чинить перешкоди в спілкуванні з дітьми. Вказано, що дії відповідача вказують на свідомий вплив на психіку дітей, нав`язуванням їм релігійних поглядів і дій, які для дітей є небезпечними і викликають загрозу для їх життя. В подальшому, це може призвести до негативних, незворотних у психоемоційному та інтелектуальному розвитку дітей наслідками. В позові зазначено, що відповідач залишала доньку без догляду, внаслідок чого дитина зайшла до сусідського двору, де собака спричинила їй тілесні ушкодження в області голови. За даним фактом відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за невиконання батьками або, особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей. Доньці поставлено діагноз - гіпердинамічний синдром, когнітивна недостатність. Психолог встановив у доньки затримку психомовленнєвого розвитку. Також дитину оглянув логопед та встановив, що активне мовлення представлене простими реченнями з 3-4 слів, накопичення експресивного словника нижче вікової норми. Дитячий невролог порекомендував консультацію сімейного психолога. Лікар-генетик поставив діагноз - затримка розвитку мови. З картки хворого вбачається, що після травми донці рекомендовано введення правцевого анатоксину від введення якого мати відмовилася. Лікування дитини не було завершено, оскільки відповідач за власним бажанням перервала лікування. В позові зазначено, що наявність поставлених доньці діагнозів є наслідком недбалого ставлення відповідачки до дитини. За заявою позивача, у зв`язку із невиконанням [PERSON] обов`язків по догляду за дитиною відкрито кримінальне провадження. Зазначено, що донька в теперішній час проживає з позивачем. В позові зазначено, що Служба у справах дітей виконавчого комітету Суворовської районного у м. Херсон ради діє всупереч інтересів дітей. Вказано, що позивачу невідомий стан здоров`я сина і він позбавлений можливості провести його медичне обстеження, через відмову відповідача давати дитину. Крім того, в позові зазначено, що в провадженні суду перебуває справа про стягнення з відповідача грошових коштів за сплачений завдаток, накладено арешт на квартиру. Зазначено, що наведене негативно характеризує відповідача. 03.03.2020 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні даного позову. Вказує, що з серпня 2017 року діти проживали з нею, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа про усунення перешкод в спілкування з дітьми за позовом [PERSON] . Вказує, що твердження позивача не підтверджені доказами. Щеплення та вакцинацію дітям проводили, що вбачається з медичної картки дітей. Наявність кримінального провадження не свідчить про невиконання нею батьківських обов`язків. Щодо наявності спору в суді щодо стягнення грошової суми, то даний спір виник внаслідок договірних відносин. У відзиві зазначено, що позивач 14.11.2019 року взяв [PERSON] для спілкування і до теперішнього часу не повернув. З даної дати [PERSON] доньку не бачила, не знає, що відбувається з дитиною. З 14.11.2019 року по теперішній час донька дошкільний заклад не відвідує. Син [PERSON] проживає з відповідачем, батько не проявляє до нього батьківського піклування. Вказує, що за її заявою щодо обставин неповернення доньки відкрито кримінальне провадження. Зазначає, що донька з 14.11.2019 року обмежена у спілкування з однолітками. Крім того в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває справа за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Підтримали відзив на позов. Крім того зазначили про наявність зацікавленості з боку працівників служби у справа дітей виконавчого комітету Суворовської районної в м. Херсоні ради при в прийнятті висновку по справі. Представник третьої особи служби у справах виконавчого комітету Суворовської районної ради у м. Херсоні в судовому засіданні зазначила про незгоду із позовом, просила врахувати висновок. Представник третьої особи служби у справах дітей Херсонської обласної державної адміністрації не з`явився, причини неявки не повідомив, повідомлявся про розгляд справи. В матеріалах справи є лист від 17.08.2020 року зі змісту якого вбачається, що дана установа не є належною юридичною установою при розгляді даної справи (т. 2 а.с. 25). Заслухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, відео файли, судом встановлено наступне. Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування в даній справі є наявність дій відповідача, які вказують на свідомий вплив на психіку дітей, нав`язуванням їм релігійних поглядів і дій, які для дітей є небезпечними і викликають загрозу для їх життя, які мають причинний зв`язок із діагнозами, які має донька, внаслідок яких відбувся напад собаки тощо. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зігдно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.09.2013 року, після реєстрації шлюбу, прізвище дружини - « [PERSON] ». [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [INFO] - син [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] з 14.11.2019 року по даний час проживає народження проживає з батьком - [PERSON] , [PERSON] [INFO] проживає з матір`ю - [PERSON] , сторони наведені обставини не заперечували. У листі Комунального закладу «Обласна лікарня відновлювального лікування» Херсонської обласної ради від 14.02.2019 року зазначено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] будь-яких щеплень та вакцинації у даному закладі не проводилось. Також вказано, що у виписці з пологового будинку Комунального закладу «Херсонської міської клінічної лікарні ім. О.С. Лучанського» у графі про проведення щеплень БЦЖ та гепатит В написано - відмова. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 245268 вбачається, що 13.05.2019 року [PERSON] [INFO] надійшла в стаціонар з діагнозом: укушені собакою рани волосяної частини голови, супутні захворювання - інфекція верхніх дихальних шляхів. Зроблена відмітка про переведення дитини в інфекційну лікарню з попереднім діагнозом - кір. 20.05.2019 року батькам запропоновано проведення екстреної профілактики правцевим анатоксином - прийнято рішення відкласти вакцинацію. [PERSON] поставлено діагноз: кір типовий, неускладнений, середньої тяжкості, що вбачається з виписки з історії хвороби № 1737 КЗ Херсонської обласної клінічної лікарні ім. Г.І. Горбачевського ХОР, перебування в стаціонарі з 20.05.2019 року по 24.05.2019 року. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 245784 вбачається, що [PERSON] [INFO] , з 24.05.2019 року по 29.05.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні для новонароджених, недоношених та дітей раннього віку з ураженням ЦНС, з діагнозом - мінімальна мозкова дисфункція, гіперактивності з дефіцитом уваги, затримка психічного та мовленнєвого розвитку. У консультативному висновку спеціаліста КЗ «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» ХОР лікаря - генетика від 05.06.2019 року вказано, що [PERSON] [INFO] має затримку мовлення, гіпергомоцистеінемію, вроджену лактозну недостатність дорослого типу, непереносимість глютену без целіакії. У консультативному висновку спеціаліста від 22.01.2020 року зазначено аналогічні відомості щодо діагнозу. 08.06.2019 року надано відповідь КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Корабелеша» ХМР, з якої вбачається, що відповідач звернулася до педіатра 30.05.2019 року після стаціонарного лікування, імунологом рекомендовано було введення правцевого анатоксину до 20 дня травми або в складі АКД П-вакцини, мати відмовляється від проведення профілактичних щеплень. 19.08.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області прийнято постанову про закриття справи у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи по суті строку накладення адміністративного стягнення за ст. 184 ч. 1 КУпАП щодо [PERSON] . Також вказано в тексті постанові, що відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 ч. 1 КУпАП. В тексті постанови не зроблено висновків судом про наявність або відсутність вини в діях відповідача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП. Вказано про неможливість таких дій з посиланням на правову позицію у справі № 6-15341ск06 (т. 1 а.с. 28). Таким чином судовим рішенням не встановлено, що дитина отримала тілесні пошкодження у зв`язку із нападом собаки внаслідок дій відповідача. Тобто обставини вказані позивачем в позові щодо залишення доньки без догляду відповідачем не підтверджені і мають характер припущення. Заява про кримінальне правопорушення, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол допиту потерпілого в рамках кримінального провадження (т. 1 а.с. 29-33) вказують на звернення [PERSON] із заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З висновку експерта № 803 від 27.12.2019 року вбачається, що у зв`язку із ненаданням слідчим медичних документів, відповісти на поставлені запитання експерт не має можливості. У рапорті від 13.05.2019 року зазначено, що у зв`язку із укусом собаки [PERSON] проводилась перевірка (т. 1 а.с. 46). Акт приймання-передачі лікарських засобів від 06.06.2019 року, який не підписаний, не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки його виготовлено позивачем, він не містить ознаки документу. З відповіді, рапорту, висновку, протоколу вбачається, що позивач звернувся 09.08.2019 року до відділу поліції із заявою про зникнення дітей та їх матері за адресою проживання, в результаті перевірки встановлено, що вони відпочивають на узбережжі Чорного моря, зроблено висновок про відсутність ознак кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 59-64) У талоні-повідомленні єдиного обліку № 22122 зазначено про звернення [PERSON] щодо конфлікту з жінкою, яка не дає спілкуватись з їхніми спільними дітьми, у талоні-повідомленні від 19.08.2019 року - звернення позивача про прийняття мір до дружини, яка не дає йому поставити дітей на реєстрацію (т. 1 а.с. 65, 67). 11.08.2019 року [PERSON] звернувся з заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію та зазначив про зникнення сина, що вбачається з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію. З відповідей, висновків Головного управління Національної поліції в Херсонській області Херсонського відділу поліції на ім`я позивача, адвоката, матері позивача та заяв, вбачається що між сторонами існують цивільно-правові відносини (т. 1 а.с. 38-45, 47-53, 56-58, 69) При цьому суд не бере до уваги документи, звернення та відповіді на ім`я [PERSON] - матері позивача, оскільки вона не є стороною у справі. З наведеного судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існують неприязні відносини, сторони мають між собою конфлікти. У акті обстеження умов проживання від 02.01.2019 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено про задовільні санітарно-гігієнічні умови. Вказано, що матір з дитиною має окрему кімнату, з меблями, одягом, іграшками. Зазначено кількість мешканців та про доброзичливі стосунки в сім`ї. Вказано, що зі слів матері, батько забрав доньку до себе і не дає можливості з нею бачитись (т. 1 а.с. 72). У акті обстеження умов проживання від 24.06.2019 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено про задовільні санітарно-гігієнічні умови, про наявність необхідної меблі та побутової техніки. Вказано, що матір з дитиною має окрему кімнату, з меблями, одягом, іграшками, дитячими книжками. Зазначено кількість мешканців та про доброзичливі стосунки в сім`ї. Вказано, що мати виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей. (т. 1 а.с. 77). У акті обстеження умов проживання від 23.09.2019 року, 21.11.2019 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено аналогічні відомост. (т. 1 а.с. 134-135). У акті обстеження умов проживання від 27.03.2019 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено аналогічні відомості. Також вказано про те, що дитина хворіла на кон`юнктивіт (т. 1 а.с. 132). У акті обстеження умов проживання від 09.01.2019 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено про задовільні умови проживання, наявність необхідної меблі, техніки. Вказано, що у дитини дві кімнати, є меблі, дитячі речі, іграшки. Зазначено кількість мешканців та про доброзичливі стосунки в сім`ї. Вказано, що батько дитини відмовився спілкуватись у відсутності адвоката (т. 1 а.с. 73-74). У акті обстеження умов проживання від 12.12.2019 року, 24.10.2019 року, 20.02.2020 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено, що не вдалося потрапити до помешкання, двері не відчинили (т. 1 а.с. 136-138). У акті обстеження умов проживання від 05.03.2020 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено про задовільні умови проживання, наявність необхідної меблі, техніки. Вказано, що у дівчини окрема кімната, є дитячі речі, іграшки, книжки. Зазначено кількість мешканців та про доброзичливі стосунки в сім`ї. Вказано, що дівчинка перебуває з батьком з 14.11.2019 року по теперішній час, дитина відвідує школу № 17, групу раннього розвитку, психолога (т. 1 а.с. 142-143). У акті обстеження умов проживання від 03.06.2020 року за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) зазначено аналогічні відомості щодо умов проживання (т. 1 а.с. 188). З довідки від 11.03.2020 року вбачається, що [PERSON] працює у ТОВ «АТБ-маркет» у підрозділі магазин Продукти 982 на посаді молодший приймальник товарів з 26.02.2020 року (т. 1 а.с. 144). Відповідь та звернення батьків позивача суд до уваги не бере, оскільки вони не є сторонами у справі (т. 1 а.с. 78-80). З довідки виконавчого комітету Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсоні від 02.09.2019 року вбачається, що [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 81). Степанівська сільська рада Суворовського району м. Херсона 08.02.2019 року надала позитивну характеристику на ім`я позивача. Також 02.04.2019 року надала довідку про те, що під час перебування на утриманні позивача дітей, їм забезпечувалось належне утримування та виховання, скарг відносно позивача не надходило. (т. 1 а.с. 82). 22.08.2019 року Степанівський ясла-садок № 16 ХМР надали відповідь, що [PERSON] [INFO] зарахована в ясла-садок з 03.10.2017 року на підставі заяви батька, припинила відвідування на підставі заяви батька від 14.11.2017 року, під час відвідування дитиною закладу, з адміністрацією спілкувався батько. Також надано заяву, наказ про зарахування (т. 1 а.с. 83-85). У довідках та інформації, що видані Херсонським ясла-садком № 28 ХМР, на ім`я позивача, зазначено дні відсутності [PERSON] у закладі. З інформації даного закладу від 27.08.2019 року вбачається, що мама [PERSON] надала медичну довідку, яка є підставою для прийняття дитини до закладу освіти, але станом на 27.08.2019 року профілактичні щеплення не в повному обсязі (т. 1 а.с. 86-88). Заяву про реєстрацію черги до дошкільних навчальних закладів [PERSON] [INFO] , подав [PERSON] 06.02.2019 року, на що вказує інформація про реєстрацію. Наведені відомості підтверджує довідка від 06.02.2019 року (т. 1 а.с. 89-90). Відповідно до інформації з Степанівського ясла-садка № 16 ХМР, позивач забирав та приводив у садок доньку [PERSON] . В даній інформації відсутня дата її надання, та не зазначено період (т. 1 а.с. 91). З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.01.2020 року [PERSON] зареєстрований як ФОП (т. 1 а.с. 94). До позовної заяви долучено судові рішення, а саме: ухвалу судді Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2019 року у справі № 766/8744/19 про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та ухвалу судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2019 року про забезпечення позову у справі №766/8744/19 шляхом накладення арешту на квартиру, що належить відповідачу. (т. 1 а.с.95-97). Позивач в позові стверджує, що наведені обставини негативно характеризують відповідача. На думку суду, наведеними судовими рішеннями не встановлено обставин, які негативно характеризують відповідача. До відзиву долучено результати досліджень від 05.07.2019 року, рахунок, консультація генетика щодо [PERSON] [INFO] (т. 1 а.с. 121 -124). Також долучено висновок генетика від 26.07.2019 року з діагнозом [PERSON] - затримка розвитку мовлення, вроджена лактозна недостатність дорослого типу, гіпергомоцистеінемія, непереносимість глютену без целіакії (т. 1 а.с. 125). У відповіді КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є. Корабелеша» ХМР від 30.01.2020 року зазначено, що [PERSON] [INFO], відвідує з метою профілактичного огляду лікаря 1 раз на три місяці, декларація укладена з лікарем [PERSON] 06.06.2019 року. На прийом педіатра дитину приводила мама [PERSON] . Звернень батька [PERSON] разом з донькою в період часу з 14.11.2019 року - не було (т. 1 а.с. 126). Відповідно до довідки з Херсонського ясла-садка № 28 ХМР від 06.06.2019 року, [PERSON] зарахована до закладу з 17.11.2017 року, у період відвідування дитиною групи раннього віку, дівчинкою займались мати та бабуся. Батько відповідав за фінансові питання. Зазначено, що мама і тато постійно цікавляться життям дитини (т. 1 а.с. 127). Відповідно до довідки з Херсонського ясла-садка № 28 ХМР від 25.02.2020 року, [PERSON] [INFO] відсутня в закладі з 14.11.2019 року (т. 1 а.с. 128). З витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2020 року вбачається, факт звернення відповідача із заявою про злісне невиконання обов`язків по догляду за дитиною [PERSON] , відносно двох дітей (т. 1 а.с. 129). В листі головного управління Національної поліції в Херсонській області Херсонського відділу поліції на ім`я відповідача, вказано про наявність між сторонами цивільно-правових відносин (т. 1 а.с. 130). Стороною позивача долучено до матеріалів справи відповідь на звернення адвоката з Херсонського державного університету від 15.11.2019 року, де зазначено, що соціально-психологічна служба ХДУ надає інформацію щодо психоемоційного стану [PERSON] [INFO], лист підписаний ректором (т. 1 а.с. 171-175). У даному листі зазначено, що проживання дитини з батьком [PERSON] позитивно вплине на психоемоційний стан і розвиток [PERSON] . Наведене дослідження проводилось за бажанням батька - [PERSON] . Вказано, що дії матері вказують на свідомий вплив на психіку дитини. При цьому в тексті листа зазначено, що [PERSON] відсутня під час дослідження. Незважаючи на даний провідним факт фахівцем соціально-психологічної служби ХДУ [PERSON] , надавалась оцінка діям відповідача. Відповідно до відомостей сайту ХДУ, соціально-психологічна служба була створена на базі Херсонського державного університету з метою підвищення рівня розвитку особистісного та професійного потенціалу майбутнього фахівця. Зазначено, що «Соціально-психологічна служба працює за декількома напрямами. По-перше, психодіагностичний. За навчальний рік проводиться два психодіагностичних досліджень: 1) дослідження мотивації до навчання студентів перших курсів, з метою виявлення та аналізу чинників впливу на мотивацію особистості до навчання; 2) вибірковий моніторинг з питань соціально-професійної зрілості студентів, їх психологічного благополуччя. По-друге, консультаційний напрям роботи (http://www.kspu.edu/PublisherReader.aspx?newsId=12757&fbclid=IwAR3MzFXtmtRklIm4ThxOKT1dxb_BlHIYxNUT2pdd_PLd68kAVJ-YqyT8Q88). Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст.103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У справах по спірних питаннях виховання та визначення місця проживання дитини проводиться за клопотанням сторін судово-психологічна експертиза, у випадку досягнення дитиною п`ятирічного віку. Зазначена експертиза проводиться відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України. До компетенції судового експерта-психолога при виконанні зазначеного предметного виду судово-психологічної експертизи відноситься: встановлення психологічної сумісності дитини з кожним із батьків, опікунів, усиновлювачів; визначення можливостей конкретних осіб забезпечити найбільш сприятливе для розвитку дитини виховання. Клопотання про проведення судово-психологічної експертизи сторонами не заявлялось і відповідно така експертиза не проводилась. На підставі наведеного і також враховуючи факт проведення дослідження без участі матері [PERSON] - [PERSON] , факт надання оцінки діям відповідача при її відсутності, суд не бере до уваги в якості доказу зазначене вище дослідження, що викладено в листі ХДУ від 15.11.2019 року. З талонів - повідомлення єдиного обліку № 19045, 19443 вбачається, що відбулося звернення [PERSON] щодо побиття та спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] - батьку позивача (т. 2 а.с. 12). 22.04.2020 року [PERSON] отримав позитивну характеристику з місця роботи (т. 2 а.с. 13). З довідки Херсонського ясла-садка № 28 ХМР від 30.06.2020 року вбачається, що батько [PERSON] , [PERSON] , 11.06.2020 року забирає документи доньки з ясла-садка (т. 2 а.с. 32). З довідки від 16.09.2020 року вбачається, що [PERSON] [INFO] відвідує ясла-садок. Фінансовими питаннями займається батько - [PERSON] , всі витрати за серпень та фонди за вересень 2020 року сплачено мамою - [PERSON] (т. 2 а.с. 33). У довідці з Степанівського ясла-садка № 16 ХМР від 17.09.2020 року зазначено, що [PERSON] з 09.09.2020 року не відвідує заклад (т. 2 а.с. 34). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30.07.2020 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про видачу обмежувального припису (т. 2 а.с. 35-36). Надана позитивна характеристика від 14.12.2018 року на [PERSON] (дошлюбне прізвище відповідача) (т. 2 а.с. 40). З довідки Степанівського ясла-садка ХМР № 16 від 09.09.2020 року вбачається, що [PERSON] відповідно до електронної черги зарахована до старшої групи 08.09.2020 року (т. 2 а.с. 42). З довідки Херсонського ясла-садка № 28 ХМР від 21.09.2020 року вбачається, що [PERSON] був відсутній з 11.09.2020 року по 21.09.2020 року, згідно патронажу дитина знаходиться вдома (т. 2 а.с. 43). [PERSON] має декларацію, укладену 06.07.2020 року з лікарем КНП «Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних» ХМР (т. 2 а.с. 45). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є директором навчального закладу № 17. До нього звертався позивач у справі, питав про існування групи дошкільного навчання. Зазначає, що зі слів [PERSON] він зрозумів, що він піклується про дитину. Свідок [PERSON] , мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що відповідач не надавала їй можливості спілкуватись з дітьми, вона приїжджала додому до відповідача з речами для дітей, але її не пускали. Зазначила, що навідувалась до дітей в садок. На думку свідка [PERSON] мала неохайний вигляд та була голодна, відповідач не піклувалась про її лікування після нападу собаки. В судовому засіданні свідок [PERSON] , сусідка відповідача, пояснила, що 13.05.2019 року мати відповідача зайшла до її двору і забігла [PERSON] , на яку напала собака свідка, після цього прибігла [PERSON] на крик. Вказала на наявність релігійних переконань у відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював сільським головою в с. Степанівка. З його пояснень вбачається, що цим літом було декілька конфліктів за місцем проживання позивача за участю відповідача та інших осіб, присутні були працівники поліції. Відповідач вимагала, щоб її допустили до дитини. Зазначив, що знає позивача тільки з позитивного боку. В судовому засіданні відбувся огляд відео файлів з яких зафіксовано, як відповідач знаходиться біля дому позивача, присутні працівники поліції. Відповідач намагається зустрітись з донькою. Також оглянуто відеозаписи зроблені у дворі і будинку відповідача, відбувалось у присутності поліції. Також надано відеозапис, з якого вбачається, що відповідач тримає на руках дитину - [PERSON] , присутні інші особи, поліція. Матеріали справи, поведінка сторін, на думку суду, свідчать про наявність між сторонами неприязних стосунків та конфліктів, про неможливість досягнення домовленості щодо визначення місця проживання дітей. Крім того оглянуто відео файли, надані позивачем, із записом [PERSON] 02.09.2020 року, де її запитують «чи хоче вона до мами й чому ні». Дитина відповідає, що не хоче до мами, оскільки там їх погано. Суд не бере до уваги даний відеозапис виходячи з того, що відсутні докази які можуть підтвердити здатність або нездатність дитини самостійно висловлювати свою думку, тобто наявності у неї достатнього рівня розуміння, визначення справжньої, вільної від впливу (тиску) сторонніх осіб думки. При цьому суд враховує, що [PERSON] не бачила матір - [PERSON] з 14.11.2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, вказано про необхідність відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. За приписами частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Письмові докази у справі вказують, що мати - [PERSON] та батько - [PERSON] , виконують батьківськи обов`язки по відношенню до доньки [PERSON] . Відповідач з 14.11.2019 року позбавлена можливості спілкування з донькою, оскільки дитина перебуває за місцем проживання батька і вона не має доступу до неї. Позивач у справі, в свою чергу, не має спілкування із сином - [PERSON] . З актів обстеження умов проживання, медичних документів, відомостей закладів навчання, вбачається про виконання батьками обов`язків по відношенню дітей, які з ними проживають. Досліджені матеріали дають підстави для висновку суду про відсутність належних на допустимих доказів на підтвердження обставини, які є підставами звернення до суду з позовом. А саме позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свідомого впливу з боку відповідача на психіку дітей, нав`язуванням їм релігійних поглядів і дій, які для дітей є небезпечними і викликають загрозу для їх життя. Крім того позивачем не надано жодних фактичних даних на підтвердження наявності у відповідача будь-яких релігійних переконань. Крім того, відповідно до ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу думки, совісті, релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно так і приватно. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження причинного зв`язку з наявністю діагнозів, що має донька, та діями відповідача. Крім того, не надано доказів того, що напад собаки на дитину відбувся внаслідок дій відповідача. Також позивачем не доведено, що проживання дітей з ним більш відповідає їх інтересам, чим проживання з матір`ю. Рішенням виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради затверджено 10.04.2020 року за № 54 висновок щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради - органу опіки та піклування: в інтересах дітей доцільним є визначення місця малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] (.т. 1. А.с.190-191). Належних та допустимих доказів на підтвердження тверджень про наявність зацікавленості у працівників служби у справах дітей позивачем не надано, що дає підстави для врахування наведеного висновку при вирішенні справи. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги з підстав звернення до суду не підлягають задоволенню, у зв`язку із необґрунтованістю. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат не вирішується.

Outcome: dismissed