Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.09.2009 у розмірі 101321,46 грн. станом на 30.06.2020 та понесених судових витрат. Обґрунтовує позов тим, що 23.09.2009 між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, отримані кошти не повертала та не сплачувала нараховані відсотки за користування кредитними коштами, в зв`язку із чим просить стягнути заборгованість за кредитним договором, яка утворилась, та понесені судові витрати. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 26.08.2020 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання у якому просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просить вимоги такого задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив не подала, про причини не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Суд зі згоди представника позивача, обумовленою у клопотанні, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.09.2009 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. При цьому відповідач підписала не лише заяву від 23 вересня 2009 року, а і довідку про умови кредитування, в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом, встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами, розмір пені та інше. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, Банком зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, згідно розрахунку позивача станом на 30 червня 2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором 101321,46 грн., з яких: 13325,99 грн. - заборгованість за тілом кредита; 87995,47 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідачем під час судового розгляду не спростовано факту отримання грошових коштів від банку. Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню, суд виходить з настуного. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами з 23 вересня 2009 року по 30 червня 2020 року. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У даній справі, як встановлено з довідки наданої позивачем вбачається, що за кредитним договором б/н від 23 вересня 2009 року відповідач отримала три кредитні картки: 23 вересня 2009 року № [NUMBER] терміном дії до 12/12, 10 вересня 2010 року № 41494371404452774 терміном дії до 08/14, 16 квітня 2013 року № 4149437823323835 терміном дії до 08/16 (а.с.21). Отже, строк дії кредитного договору б/н від 23 вересня 2009 року, який відповідає строку дії картки відповідача до кінця серпня 2016 року. Відтак, право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами припинилось з 01 вересня 2016 року. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають відсотки за користування кредитними коштами, які були нараховані та несплачені нею за період з вересня 2009 року по 31 серпня 2016 року . Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, після закінчення строку дії договору з 01 вересня2016 року по 30 червня 2020 року є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18). Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст.625 ЦК України не заявляв. Як встановлено із розрахунку, наданого позивачем, станом на закінчення дії договору 31 серпня 2016 року заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 13325 грн. 99 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 30448 грн. 20 коп. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач після 31 серпня 2016 року до 30 червня 2020 здійснювала погашення за наданим кредитом, сума якого становить 9948,02 грн., яку слід зарахувати в погашення заборгованості по процентах за користування кредитом. У зв`язку із наведеним з відповідача підлягає стягненню 13325,99 грн. заборгованості за тілом кредиту та 20500,18 грн. (30448,20 грн.(заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 31 серпня 2016 року) - 9948,02 грн.(сума погашення за кредитом після 31 серпня 2016 року)) - заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2102 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 701,86 грн. На підставі ст.ст.509, 525-526, 530, 536, 549, 551, 610-612, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial