Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] 17.11.2012 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що останні роки відносини між ними погіршилися. Вони втратили почуття любові та взаємоповаги. У сім'ї все частіше почали виникати сварки та конфліктні ситуації, спровоковані здебільшого відповідачем. Також позивач вказує, що з кінця 2017 року сім'я, як така, не існує. Вони перестали жити разом як чоловік та дружина, перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу між ними не можливе. Зважаючи на вищенаведене позивач просить суд розірвати шлюб. В підготовче судове засідання сторони не з'явились, позивач до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, в заяві вказав, що позов підтримує. Відповідач до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає, строк для примирення просить не надавати. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 17.11.2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 1488 (а.с. 11). Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача та користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 1, 2).

Outcome: approved