Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 469 923,76 грн., індекс інфляції у розмірі 107 069,35 грн. та 3 % річних у розмірі 35 950,67 грн. та штраф у розмірі 939 847,52 грн., на загальну суму 1 552 801,30 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 29.07.2011 року відповідач отримав у борг грошову суму у розмірі 40 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 469 923,76 грн. строком до 30.11.2014 року, про що між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до п. 3 укладеного між сторонами договору позики у разі прострочення останнього внеску суми, яку [PERSON] отримав у борг, позичальник повинен сплатити штраф у подвійному розмірі. Враховуючи, що до теперішнього часу отримані відповідачем у борг грошові кошти ним повернуто не було, [PERSON] вважає за необхідне застосувати відносно [PERSON] штрафні санкції передбачені ст. 625 ЦК України, а також стягнути з останнього штраф, передбачений умовами договору. Позивач в судове засідання не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та підтримку позовних вимог. Не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивачки на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до норм діючого законодавства за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 Цивільного Кодексу - далі за текстом ЦК України) Відповідно до норм діючого законодавства договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. Зокрема в письмові формі договір позики укладається, якщо його сума перебільшує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до договору позики від 29.07.2011 року укладеного між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник), [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 40 000 доларів США, які зобов'язався повернути у встановлені договором строки - в перебігу 4-х місяців до 30.11.2011 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання підлягає виконанню у встановлений договором строк. Враховуючи той факт, що строк виконання зобов'язання на теперішній час сплинув, [PERSON] до теперішнього часу не повернуто суму боргу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, які він отримав у позику від [PERSON] у розмірі 40 000 доларів США, що еквівалентно 469 923,76 грн. за офіційним курсом НБУ на момент звернення [PERSON] до суду. На переконання суду підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] й штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України у вигляді 3 % річних у зв'язку із простроченням відповідачем строку виконання зобов'язання. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення інфляційної складової суми боргу слід відмовити, враховуючи наступне. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовґязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовґязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періодів порівнянні з базовим. Тобто відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України, тобто в гривні. Враховуючи той факт, що за договором позики [PERSON] отримав у борг грошові кошти у іноземній валюті - доларах США, у даному випадку у суду відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь [PERSON] індексу інфляції у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок 3 % річних, що підлягають стягненню з [PERSON], суд виходить з наступного розрахунку: 469 923,76 грн. (сума боргу) помножити на 3 % помножити на 931 (кількість днів прострочення заборгованості з 01.12.2011 року по 19.06.2014 року) та поділити на 365. З огляду на вищенаведене у даному конкретному випадку з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3 % річних за вказаний період у розмірі 35 958 грн. 82 коп. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача штрафу у зв'язку із несвоєчасним виконанням ним зобов'язання з повернення суми боргу суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у цій частині, враховуючи наступні підстави. Згідно із договором позики, укладеним між сторонами, у разі прострочення внеску останньої суми позичальник сплачує Позикодавцю штраф у розмірі подвійної суми. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Враховуючи викладену правову норму штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання. З огляду на той факт, що діючим законодавством не передбачено стягнення штрафу (неустойки) у твердій (фіксованій) грошовій сумі, з огляду на що у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] фіксованого штрафу у розмірі 939 847,52 грн. слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду пропорційно задоволених позовних вимог [PERSON] При обчисленні належної до стягнення суми судового збору судом враховано, що розмір задоволених позовних вимог [PERSON] складає 33,2 % (розрахунок: 505 882,58 грн. (фактично стягнута судом грошова сума) помножити на 100% та поділити на 1 522801,3 (сума грошових коштів, заявлена до стягнення [PERSON]) Враховуючи процент задоволених позовних вимог [PERSON] сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складатиме 1 213,13 грн. (розрахунок 3 654 грн. (сума сплаченого позивачем судового збору) помножити на 33,2 %)

Outcome: partial