Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з відповідача матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 18 квітня 2018 року о 09 год. 00 хв. на 438 км + 500 м автошляху Н-08 Бориспіль-Запоріжжя, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Дача Логан», номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр ліворуч, тобто розворот, не впевнився у відсутності інших транспортних засобів, здійснив зіткнення з автомобілем «Шевроле Лаччеті», номерний знак [NUMBER] , яким керував позивач. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року, відповідача було визнано винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з калькуляцією вартості ремонтних робіт, щодо ремонту автомобіля позивача, вартість відновлювального ремонту складає 68918 грн. 55 коп. Власником автомобіля Дача Логан», номерний знак [NUMBER] є відповідач, цивільно-правова відповідальність якого перед третіми особами була застрахована за договором обов`язкового страхування у приватному акціонерному товаристві «СК «Уніка». Страхове відшкодування від ПРАТ «СК «Уніка» на користь позивача склало 33940 грн. 89 коп., тому просив стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплату в розмірі 34977 грн. 66 коп., яку вважав сумою невідшкодованих матеріальних збитків. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пославшись на доводи викладені у відзиву на позов, зазначивши, що оскільки страхова виплата здійснена третьої особою позивачу не перевищувала ліміт страхового відшкодування, тому підстав для покладення обов`язку відшкодування саме на відповідача немає, враховуючи, що розмір суми збитку встановлений страховою компанією повністю погашений самою страховою компанією. Крім того, зазначив, що вважає, безпідставним розмір вартості відновлювального ремонту визначеного особою, яка здійснювала ремонтні роботи на автомобілі позивача, оскільки позивачем не доведено необхідність саме у здійсненні ремонту саме за таку суму, а не за суму вказану у звіті експерта оцінювача страхової компанії. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року [PERSON] визнано винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин , що 18 квітня 2018 року о 09 год. 00 хв. на 438 км + 500 м, автошляху Н-08 Бориспіль-Запоріжжя, [PERSON] , керуючи автомобілем «Дача Логан», номерний знак [NUMBER] , виконуючим маневр ліворуч, тобто розворот, не впевнився у відсутності інших транспортних засобів, здійснив зіткнення з автомобілем «Шевроле Лачетті», номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі отримали механічні ушкодження, постраждалих немає. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 1.3, 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху України» (а.с. 7). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто вина [PERSON] у заподіянні механічних пошкоджень транспортного засобу позивача, не підлягає доказування з врахуванням вищезазначеної норми процесуального права. Окрім цього, сторони визнали в судовому засіданні та не оспорювали, належність транспортного засобу «Шевроле Лачетті», номерний знак [NUMBER] позивачу, вид та перелік механічних пошкоджень які отримав транспортний засіб позивача, а також ту обставину, що цивільна-правова відповідальність відповідача, щодо заподіяння шкоди третім особам при керуванні транспортного засобу, була застрахована в ПРАТ «СК «Уніка», що у відповідність до ч. 1 ст. 82 ЦПК України також не підлягає доказуванню. Відповідно до висновку про виплату страхового відшкодування (згідно умов страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів) від 05 липня 2018 року за полісом № АМ/2548901, сума збитку виплачена позивачу склала 33940 грн. 89 коп., розмір франшизи 1000 грн., вартість відновлювального ремонту без застосування коефіцієнту фізичного зносу ТЗ 56499 грн. 31 коп. (а.с. 9). Згідно вказаного висновку розрахунок виконано відповідно до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Як вбачається з калькуляції № КА-0000075 від 21 травня 2018 року виконаної фізичною особою-підприємцем [PERSON] щодо ремонтних робіт відносно автомобіля позивача, загальна сума ремонту, з врахуванням вартості робіт та вартості запчастин складає 68916 грн. 55 коп. (а.с. 13). Відповідно до акту виконаних робіт № ЗН-0000275 від 21 травня 2018 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] виконано роботи по ремонту автомобіля позивача на загальну суму 68916 грн. 55 коп. (а.с. 14). Як вбачається з полісу №АМ/2548901 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн., розмір франшизи складає 1000 грн. (а.с. 32). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України - страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтею 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Враховуючи викладені норми матеріального права, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому збитків заподіяних відповідачем, які не були відшкодовані страховиком є обґрунтованими та таким, що підлягають в частині стягнення з відповідача розміру франшизи встановленої договором між відповідачем та третьою особою. Що стосується вимог про стягнення різниці між сплаченим страховим відшкодуванням і фактично понесеними позивачем витратами на відновлений ремонт, то суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не підтвердженими належними та допустимими доказами, враховуючи, що надані позивачем на підтвердження вказаних витрат калькуляція та акт виконаних робіт не підтверджують факту сплати позивачем, тобто понесення ним, вказаних витрат. Крім того, суд зауважує, що представник позивача не зміг пояснити суду підстави звернення за ремонтом саме до вказаного ФОП, і що приведені вартість робіт та запчастин є ринковими, і при зверненні до офіційного сервісу виробника транспортного засобу вартість ремонту була б більшою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог, при цьому, оскільки позивачем при зверненні до суду сплаченого судовий збір не в повному обсязі, недоплачена сума підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Що стосується вимог представника відповідача про стягнення на їх користь судових витрат в частині оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., то оскільки представником відповідача на підтвердження понесення відповідачем вказаних витрат суду доказів не надано, тому суд позбавлений можливості вирішити вказане питання до надання таких доказів в порядку ст. . На підставі викладеного, Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» ст.ст. 988, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: partial