Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20 вересня 2010 року в розмірі 13850,67 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву від 20 вересня 2010 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 3800,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 20 вересня 2010 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг б/н від 20 вересня 2010 року. Відповідно до п. 1.1.7.11 договору про надання банківських послуг б/н від 20 вересня 2010 року, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання договору, він автоматично лонгується на той же строк. Згідно умов договору про надання банківських послуг б/н від 20 вересня 2010 року відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом відповідач зобовязалася сплатити проценти, що визначені в Тарифах, які діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік; у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом - сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування; при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100,00 гривень відповідач також зобовязалася сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором про надання банківських послуг б/н від 20 вересня 2010 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого станом на 21 лютого 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 13850,67гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 червня 2018 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала суду відзив на позовну заяву, просила застосувати строки позовної давності, а в разі відмови зменшити розмір заборгованості по процентам із застосуванням процентної ставки 2,5% та відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення суми пені та штрафу в розмірі 500,00 гривень. Також просила розглянути справу за її відсутності. У відзиві зазначила, що збільшення процентної ставки за кредитом ПАТ КБ «ПриватБанк» є протиправним, а саме за умовами кредитного договору встановлена фіксована процентна ставка за користування кредитом в розмірі 17,04% річних, через 10 місяців з дня отримання кредиту ставка збільшилася до 29,04% річних, але про її зміну відповідача не повідомлено, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки розмір процентної ставки може бути змінений лише за погодженням з позичальником; жодних доказів на підтвердження вручення відповідачу повідомлення про збільшення відсоткової ставки позивачем суду не надано. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за комісією та пенею, а також суми штрафів відповідач вказала наступне. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором від 20 вересня 2010 року, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Також умовами вказаного кредитного договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Проте штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором від 20 вересня 2010 року свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту строк давності якого минув. Для застосування строку позовної давності необхідним є отримання від позивача документів з розрахунком пені, адже в розрахунку заборгованості, що доданий до позову, розрахунку пені не наведено, а лише вказано її загальну суму 7651,54 гривень. Щодо місячних платежів перебіг позовної давності починається після несплати чергового платежу. Будь-яких інших клопотань сторонами не надано. Суд, дослідивши заяви учасників судового розгляду, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20 вересня 2010 року, відповідач надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору про надання банківських послуг б/н від 20 вересня 2010 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3800,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобовязалася сплатити проценти, що визначені в Тарифах та діють на дату нарахування; при непогашенні суми простроченого кредиту сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Пунктом 1.1.3.2.4. договору про надання банківських послуг б/н від 20 вересня 2010 року передбачена можливість зміни Тарифів, інших невідємних частин договору; за п. 1.1.6.1., 1.1.6.2 зміни в «Умови та Правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку , а у випадках коли в односторонньому порядку внесення змін не можливе, банк повідомляє клієнтів про внесення зміни шляхом використання різних каналів звязку, серед яких: офіційний сайт банку, SMS-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування; у разі незгоди зі змінами «Умов та Правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору. Відповідно до п. 1.1.7.11 договору про надання банківських послуг б/н від 15 березня 2011 року, дія цього договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявності у клієнта в момент закриття останнього рахунку непогашеної заборгованості перед банком за договором, в тому числі овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту б/н від 20 вересня 2010 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 21 лютого 2018 року виникла заборгованість у розмірі 13850,67 гривень з яких: - заборгованість за кредитом в розмірі 378,71 гривень; -заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 4684,67 гривень; -заборгованість за пенею в розмірі 7651,54 гривень; -штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; -штраф (процентна складова) у розмірі 635,75 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 20 вересня 2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України або, що вказаний договір кредиту було розірвано між сторонами, припинено або визнано недійсним у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором б/н від 20 вересня 2010 року, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а саме стягненню підлягає сума боргу за кредитом, за відсотками за користування кредитом та заборгованість за пенею в загальному розмірі 12714,92 гривень, при цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неправомірності збільшення позивачем процентної ставки за кредитом, оскільки можливість зміни Тарифів визначена умовами договору про надання банківських послуг б/н від 20 вересня 2010 року, а інформація про такі зміни розповсюджується шляхом використання як загальнодоступних каналів звязку через офіційний сайт банку, так і через SMS-повідомлення клієнтів про зміни правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором б/н від 20 вересня 2010 року суми штрафів, суд приходить до наступного. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 20 вересня 2010 року свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором б/н від 20 вересня 2010 року в загальному розмірі 1135,75 гривень, при цьому також враховує, що за порушення умов вищевказаного кредитного договору суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за пенею в розмірі 7651,54 гривень. При цьому, суд звертає увагу відповідача на відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається з дня останнього платежу відповідачем суми погашення за кредитним договором, який відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 20 вересня 2010 року виконаний 08 травня 2015 року, позовна заява подана позивачем 02 березня 2018 року, отже загальний строк позовної давності не сплив. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 20 вересня 2010 року в загальному розмірі 12714,92 гривень (12714,92 гривень = 378,71 гривень (сума заборгованості за кредитом) + 4684,67 гривень (сума заборгованості за відсотками за користування кредитом) + 7651,54 гривень (заборгованість за пенею). Відповідно до платіжного доручення № PROM3ВЕQER від 23 лютого 2018 року при предявленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial