Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому вказав, що знаходився з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду був розірваний. Від шлюбу мають спільну з відповідачкою дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою по справі. Сторони не дійшли згоди щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні спільної дитини, тому позивач просить суд: зобов`язати [PERSON] , [INFO] , усунути перешкоди [PERSON] [INFO] , у спілкуванні та вихованні з сином [PERSON] , [INFO] ; визначити способи участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні з сином [PERSON] , [INFO] : - систематичні побачення з сином щотижня в будь-який (за попередньої усної домовленості між батьками) будній день - з 18:00 до 21:00, та вихідний день - з 09:00 до 21:00, без присутності матері дитини, за місцем тактичного проживання батька, з правом відвідування членів його родини, тозвиваючих, культурних, лікувальних та розважальних закладів; -спільний відпочинок батька разом з сином щорічно, враховуючи особливості графіків щорічних відпусток батька, а також шкільних канікул та іншого офіційно вільного від навчання часу (святкові дні, карантини тощо) протягом одного-двох тижнів поспіль, без присутності матері дитини, за місцем проживання батька з правом відвідування членів його родини, в тому числі із виїздом в межах території України, за умови завчасного (не пізніше діж за два тижні до відпочинку) повідомлення матері про наміри проведення тіхого відпочинку та про подальше місце перебування дитини, а також за межами України, у відповідності з ч. 5 ст 157 СК України, тобто за наявності згоди на виїзд дитини або за рішенням суду; - необмежене спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; -у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином, або цей день передує дню побаченню, або є наступним днем після нього, то такі дні син проводить з батьком без присутності матері дитини, за місцем проживання батька з правом відвідування членів його родини з правом відвідування розвиваючих, культурних та розважальних закладів; -в день побачення батька [PERSON] , з сином, батько має право забирати сина з шкільного, виховного, спортивного та інших закладів, які відвідує останній особисто; зобов`язати [PERSON] , [INFO] , надавати [PERSON] , [INFO] точну та своєчасну інформацію щодо фактичного місця проживання та навчання дитини, зміни контактних даних, перш-за-все номерів мобільного телефону, що використовуються [PERSON] , [INFO] ; у разі виникнення таких змін, повідомити про це [PERSON] , [INFO] особисто, на наступний день з дня настання зазначених обставин; зобов`язати [PERSON] за два дні до зустрічі батька з сином надати позивачу точну інформацію щодо місця та часу побачення з дитиною. 19 червня 2019 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. 15 липня 2019 року ухвалою суду було постановлено закрити підготовче провадження та призначити вищевказану справу до судового розгляду по суті. Позивач під час судового засідання 05.06.2020 присутній не був. 04.06.2020 подав клопотання про відкладення справи розглядом у зв`язку із введенням обмежень, пов`язаних із карантинними заходами, не може прибути до суду, бо перебуває на території іншого регіону. Проте, суд не визнає поважними вказані причини неявки позивача. Так, дата судового засідання призначена завчасно, що видно з матеріалів справи. Враховуючи положення ч.2 ст.43 (процесуальні обов`язки учасників справи) та ч.1, 2 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України (розумності строків), суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду справи без участі сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку із таким. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - СЄПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.ст.112, 114 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН «Про права дитини» зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із частинами першою та другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з частиною другою статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. За правилами частин третьої та шостої статті 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина сторін проживає разом з матір`ю за вищевказаною адресою. Зазначене не заперечувалось сторонами у справі. 15 липня 2019 року ухвалою суду було постановлено залучити до участі у справі, як орган місцевого самоврядування - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району, зобов`язавши її орган опіки та піклування надати суду висновок щодо способу участі позивача [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, яка, розглянувши матеріали справи щодо визначення способу участі позивача [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вважає доцільним визначити наступний спосіб участі батька у вихованні сина: кожну другу та четверту суботу місяця з 11-00 год. до 18-00 год. та кожну другу та четверту неділю місяця з 11-00 год. до 18.00 год. з правом відвідування дитячих розважальних закладів і закладів культури, без присутності матері дитини, [PERSON] , без права виїзду за межі м. Запоріжжя. Вирішуючи спір щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкування із сином, враховуючи стать та вік малолітньої дитини, зайнятості батьків, їх ставлення до сина, бажання обох батьків займатися його вихованням, письмовий висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, а суд приходить до висновку про необхідність визначити спосіб участі батька з сином, відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. З мотивів, викладених вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial