Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт складений [PERSON] 12.12.2012 року, посвідчений Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла сестра сторін по справі - [PERSON] , яка по день смерті проживала в [ADDRESS] . Після смерті сестри, позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори з питанням про отримання спадщини, але нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що Біляївською районною державною нотаріальною конторою 12 грудня 2012 року за реєстровим № 1-3111, від імені сестри позивача - [PERSON] посвідчено заповіт на ім`я [PERSON] . Позивач зазначає у своєму позові, що складання зазначеного заповіту не відповідає внутрішній волі - [PERSON] , так як померла хворіла психічним розладом з дитинства та вона є інвалідом 2 групи з дитинства безстроково. Вдень коли [PERSON] отримувала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері, вона відразу ж й оформила заповіт на ім`я відповідача. Отримуючи спадщину [PERSON] та відповідач скрили від нотаріуса, те що позивач, як інвалід, має право на обов`язкову долю навіть при наявності заповіту. Також відповідач не повідомила позивача про те, що спадщина оформлена на ім`я померлої сестри. Позивач зареєстрований за спадковим будинком та користувався ним до того часу поки не померла його сестра, на даний час відповідач не дає можливості позивачу користуватися будинком, особистого житла позивач не має. Тому оскільки заповіт від 12.12.2012 року порушує права позивача, як спадкоємця він вимушений був звернутись до суду з відповідною заяву для захисту свої майнових прав, так як заповіт був складений особою, яка через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення свої дій. Відповідач надала до суду заперечення на позов в яких просила відмовити в задоволені позовних вимог позивача посилаючись на наступні підстави: [PERSON] , померла [INFO] , дійсно мала 2 групу інвалідності з дитинства, але зазначена хвороба розповсюджувалась лише на працездатність, маючи з дитинства діагноз «дебілізм у легкій формі» [PERSON] уклала шлюб та працювала нянею доглядаючи дітей в приватному порядку. Також відповідач зазначила, що позивач приховує обставини, що призвели до отримання померлою [PERSON] права власності на спадкове майно, а саме той факт, що мати сторін по справі залишила заповіт на відповідача та [PERSON] , але з підстав додаткових витрат відповідач відмовилась від спадщини на користь [PERSON] . Після чого [PERSON] пообіцяла скласти заповіт на відповідача, що і зробила у 2012 році коли вони переоформляли будинок. Відповідач також вказала, що складання заповіту на її ім`я не було секретом для позивача. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача та відповідач у судовому засіданні позов не визнали, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з [PERSON] він був знайомий на протязі багатьох років, вона доглядала за його дитиною приблизно з 2009 року. Він залишав дитину на 2-3 години з [PERSON] , дитина завжди була чистою, нагодованою. У померлої були відхилення, але на такі сильні, як зазначає позивач. Померла, розуміла свої дії, психічних розладів у неї не спостерігалось, вона не перебувала на лікуванні в психіатричних лікарнях та завжди поводила себе спокійно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою відповідача, сім`ю [PERSON] вона знає приблизно з 1985 року. Також свідок зазначила, що [PERSON] проживала одна, сама себе обслуговувала, була адекватна у спілкуванні, те що зазначає по [PERSON] позивач не є її характерною поведінкою. Відповідач приїжджала до померлої, робила їй ремонти та підтримувала її. [PERSON] самостійно ходила до магазину за продуктами, розраховувалась грошима, коли не було грошей вона купувала продукти в борг. [PERSON] ніде не лікувалась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є цивільною дружиною позивача по справі. Також свідок зазначила, що [PERSON] була хворою людиною, вона хворіла з 1996 року, що було помітно, адже остання не могла сплачувати самостійно рахунки, ходити до лікарні. Всі рахунки сплачував позивач по справі, він також отримував пенсію [PERSON] Свідок вказала, також, що померла закінчила школу для розумово відсталих дітей, так як в звичайну школу її не прийняли, також виходила заміж, але її чоловік також був хворий, дітей від шлюбу вони не мали та спільного господарства вони не вели. Померла лікувалась в психіатричні лікарні. В 2005 році померли батьки [PERSON] . Позивач не звертався з приводу встановлення опіки на [PERSON] , так як це було дуже складно. [PERSON] поміщали в лікарню для того, щоб зняти її агресію. Інвалідність у померлої встановлена з 2005 року, так як батьки раніше не зверталися у відповідні органи з метою встановлення померлій інвалідності. [PERSON] не працювала. Про заповіт їм з чоловіком стало відомо від нотаріуса. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 26.08.1997 року зареєстрованого в реєстрі під № 39, яким заповіла все своє майно в рівних частинах (а.с. 66). [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 394 (а.с. 10). Причиною смерті [PERSON] є печінково-ниркова недостатність, асцит цироз печінки, що підтверджується довідкою про причину смерті № 9 від 06.04.2017 року (а.с. 110). [PERSON] є рідною сестрою сторін по справі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 березня 1957 року (а.с. 11), свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 47) та актовим записом № 405 від 30.06.2017 року (а.с. 12). За життя [PERSON] навчалася протягом 4-х років в швейній майстерні Лиманської допоміжної школи-інтернат та отримала посвідчення про її закінчення (а.с. 14-115). Позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори з питанням про отримання спадщини, що підтверджується заявою № 1062 від 04.08.2017 року (а.с. 50), але нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, так як Біляївською районною державною нотаріальною конторою 12 грудня 2012 року за реєстровим № 1-3111, від імені [PERSON] посвідчено заповіт на ім`я [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] була інвалідом 2 групи, що підтверджується Довідками до акту огляду МСЕК серії 2-18ОБ № 082204 та серії 2-18 ОД № 000356 (а.с. 14). Згідно довідки виданої Граденицькою лікарняною амбулаторією загальної практики-сімейної медицини № 259 від 07.05.2018 року, вбачається, що [PERSON] доглядала за хворою сестрою - [PERSON] (а.с. 112). Відповідно до довідки Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 1367 від 04.07.2018 року, компрометуючих матеріалів по відношенню до [PERSON] по день її смерті [INFO] , Граденицька сільська рада Біляївського району Одеської області не мала. Скарг та нарікань на її поведінку від сусідів і жителів села в сільську раду не надходило (а.с. 116). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1 (а.с. 117). Рішень про встановлення опіки над гр. [PERSON] , [INFO] не приймалось, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 788 від 07.05.2018 року (а.с. 111-112). Відповідно до довідки виданої виконкомом Граденицької сільської ради Біляївського районного суду Одеської області № 1731 від 22.08.2017 року, зазначено, що згідно запису в погосподарській книзі під № 01-1021-1 на стор. 122-123 за 2016-2020 роки за [PERSON] числиться житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] . Вказаний будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане Біляївською державною нотаріальною конторою 12.12.2012 року, зареєстроване в реєстрі під № 1-3102. При будинку числиться 0,25 га. Землі наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішення про приватизацію землі не приймалось, державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 15). Згідно довідок виданих виконкомом Граденицької сільської ради Біляївського районного Одеської області № 1702 та № 1703 від 16.08.2017 року, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] по день смерті - 05.04.2017 року. Разом з померлою на день її смерті за зазначеною адресою був зареєстрований - [PERSON] , 1957 р.н. (а.с. 16). Згідно довідки виконкому Граденицької сільської ради Біляївського районного Одеської області № 1721 від 10.08.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і по теперішній час (а.с. 134). [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , що підтверджується заявою, з якою відповідач звернулась до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 516 від 14.04.2017 року (а.с. 35). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. ( ч.1-3 ст. 1223 ЦК України). [PERSON] склала заповіт від 12.12.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області - Шевченко Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі під № 1-3111 на ім`я [PERSON] згідно якого, померла заповіла останній все своє майно відповідачці (а.с. 37). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] лікувалась у психіатричній лікарні, що підтверджується листом від КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» від 24.11.2017 року (а.с. 17) та медичною карткою стаціонарного хворого № 2336 та виписками з Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 та їй було встановлено діагноз «помірна розумова відсталість із суттєвими емоційно-вольовими розладами». Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до п. 2 ст. 105 ЦПК України, для встановлення психічного стану особи зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу, висновок якої у даному випадку є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування. Зазначене також роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» У відповідності до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16.10.2019 року по справі № 530/1349/16-ц. Таким чином, згідно висновку судово-психіатричних експертів станом на 12.12.2012 року (момент складення оспорюваного заповіту) [PERSON] страждала на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді «Помірної розумової відсталості із суттєвими емоційно-вольовими розладами», що абсолютно позбавляло її здатності усвідомлювати (розуміти) значення своїх дій та керувати ними (а.с. 84-87). Також відповідачем була надано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач зазначила, що на момент звернення позивача до суду сплинули строки позовної давності, так як позивачу було відомо про заповіт і він знав, що на спірне домоволодіння немає жодного права, про що йому неодноразово говорилось відповідачем, їх сестрою та батьками. На думку суду, зазначена заява задоволенню не підлягає, так як відповідачем не доведено той факт що позивач дійсно знав про заповіт, який було складено [PERSON] на ім`я [PERSON] , позивач зазначає, що він не знав про існування вказаного заповіту раніше, а дізнався лише від нотаріуса, після того як звернувся із заявою до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області про отримання свідоцтва про право на спадщину, як вбачається з відповіді державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 2961/0214 від 08.08.2017 року (а.с. 13), [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено, що державний нотаріус не може видати йому свідоцтво про право власності на спадщину так, як вже наявний заповіт де [PERSON] не є спадкоємцем після смерті своєї сестри - [PERSON] . Інших беззаперечних доказів, що позивач знав про заповіт, ніж власні твердження, відповідачкою не надано та судом не встановлено. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи лист-відповідь від нотаріуса надійшла позивачу 08.08.2017 року, позивач звернувся до суду 25.08.2017 року, тому на думку суду позивачем було дотримано строки позовної давності. Суд пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні не бере до уваги, так як їх твердження, що [PERSON] була на вигляд здоровою людиною та не мала психічних захворювань - є лише їхніми припущеннями, так як вони не мають спеціальних знань у медичній галузі та стосуються їх спостережень за звичайними побутовими моментами життя [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У сукупності із медичною документацією стосовно якої [PERSON] знаходилась на обліку у Одеській обласній психіатричній лікарні № 2, даний висновок експертизи надає суду прийти до правового висновку про доведеність у судовому засіданні позовних вимог та наявності підстав для визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON] складеного та посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. за реєстровим номером 1-3111 від 12.12.2012 року, у зв`язку із тим, що на момент складення заповіту заповідач не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного та

Outcome: approved