Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 22 січня 2008 року придбав житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: смт. Компаніївка, вул.Садова, 70. Між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.04.2008 укладено кредитний договір, забезпечений договором іпотеки від 25.04.2008 з обєктом обтяження - житловим будинком з надвірними спорудами смт. Компаніївка, вул.Садова, 70, та договором поруки від 27 липня 2009 р. між банком та відповідачкою [PERSON] та її співмешканецем [PERSON] Цього ж дня між позивачем та відповідачем [PERSON] виникла домовленість про переоформлення на відповідачку [PERSON] правовстановлюючих документів на будинок № 70 по вул.Садова в смт.Компаніївці за умови сплати нею грошових коштів по кредиту згідно договору поруки. На підтвердження цих намірів позивач дозволив зареєструватись [PERSON] в вищезазначеному будинку. Враховуючи, що відповідач всупереч домовленостям не виконувала обовязку за договором поруки укладеного між ним і відповідачем, в результаті чого в позивача виникла заборгованість перед банком, яку позивач змушений був погасити достроково самостійно. З метою впорядкування правовідносин, які склалися між сторонами, позивачем направлено на адресу відповідача письмову пропозицію про укладення між ними договору оренди житла, приклав до пропозиції три примірники цього договору та просив у місячний термін з дня отримання листа вирішити дану пропозицію. 18.01.2016 позивачу повернуто цінний лист по закінченню терміну зберігання. 05.04.2016 в присутності вуличного депутата [PERSON], позивач передав шляхом складання акту приймання-передачі відповідачці договір найму житла, дані вимоги відповідач проігнорувала. До часу звернення до суду позивач не отримав відповіді від [PERSON] на його пропозицію найми житла. Однак, на даний час у будинку проживає [PERSON] та члени її сім»ї, там знаходяться її особисті речі. В добровільному порядку відповідач звільнити помешкання відмовляється. Такі дії відповідача порушують право власності позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним йому майном, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Позивач просив усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] та членів її родини з будинку № 70 по вулиці Садова в смт. Компаніївці Кіровоградської області без надання іншого жилого приміщення. Позивачем 01.12.2016 надано суду уточнену позовну заяву про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Ухвалою суду від 07.12.2016 прийнято уточнену позовну заяву з залученням сторін та продовжено розгляд справи за уточненими позовними вимогами - [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітнього [PERSON] в інтересах якого діють [PERSON], [PERSON],\~ третя особа Служба у справах дітей Компаніївської РДА Кіровоградської області про усунення перешкод у користування власністю шляхом виселення У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що дійсно її довіритель в квітні 2008 року уклав кредит з ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначені кошти використав на власні цілі, але в 2009 році в нього виникла домовленість з відповідачем про придбання належного йому будинку шляхом сплати його боргу за кредитом, а тому на момент виникнення правових відносин між її довірителем та відповідачем реального договору купівлі-продажу будинку не було, остаточну суму продажу будинку не визначено, було визначено, що відповідач здобуте право власності на будинок після виконання зобовязань за кредитом. Оскільки, зобовязання за кредитом не виконались відповідачем, її довіритель змушений був особисто погасити борг за кредитом. Вважає, що домовленість є анульованою і просить усунути перешкоди в користуванні будинком розташованого за адресою: Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. Садова, 70, шляхом виселення [PERSON] та членів її родини. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що в 2009 році переїхали до Компаніївки всією сімєю, і мали швидко знайти житло. [PERSON] запропонував сплачувати його кредит, а натомість запропонував їм жити у будинку розташованому за адресою: Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. Садова, 70. Між ними була домовленість, що вони мають погасити кредит в сумі 25000 долл. США, на що [PERSON] пообіцяв, що після сплати цієї суми кредиту переоформить житловий будинок на них та дозволив зареєструватись в цьому будинку. Договір купівлі - продажу між ними та [PERSON] не укладався і не має остаточної вартості даного будинку. Зазначила, що добросовісно виплачувала кредит з 2009 по 2015 всього нею було сплачено 22471,00 долл.США. на підтвердження надала оригінали квитанцій, готова ще доплатити 2500 долл. США. В травні 2015 року в звязку з підвищенням курсу долара та скрутним матеріальним становищем (була звільнена з роботи) перестала сплачувати кредит. Вважає, що сплатила позивачу достатню суму, а саме 22500 долл. США шляхом погашення кредиту, крім того, зазначила, що за час проживання в цьому будинку зазнала значних матеріальних затрат - провели ремонт в будинку, замінили вікна, двері, паркан, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Компаніївської РДА заперечував проти задоволення позову з причини проживання у будинку малолітньої дитини. Судом вживались заходи та неодноразово надавався час для примирення сторін, однак пропозицій з приводу укладення мирової угоди не надійшло. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 22.01.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами по вул. Садова, 70, в смт Компаніївка, Кіровоградської обл. (а.с.8) Вказаний договір підтверджується витягом Державного реєстру правочинів від 22 січня 2008 року. 25 квітня 2008 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № KGK0GA01580015 на строк з 25.04.2008 по 25.04.2028 у розмірі 32312,50 долл.США, забезпечений договором іпотеки від 25 квітня 2008 року з обєктом обтяження - житловим будинком з надвірними спорудами смт. Компаніївка, вул. Садова, 70. 27 липня 2009 року між банком та відповідачкою [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, згідно п.3.1, 3.2 поручитель відповідає за зобовязаннями згідно з Договором про іпотечний кредит № KGK0GA01580015 від 25.04.2008 перед кредитором в тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною. 27.07.2009 [PERSON] надав розписку [PERSON] про те, що він зобовязується переоформити будинок розташований за адресою: Кіровоградська область, смт. Компаніївка, вул. Садова, 70, який знаходиться в заставі по кредитному договору № KGK0GA01580015, після проведення [PERSON] оплати по кредиту згідно договору поруки. Також судом встановлено, що всупереч умов розписки складеної [PERSON], яка за своєю суттю є єдиним документом, який підтверджує факт закріплення усних домовленостей з приводу будинку та проживання у ньому, які виникли між сторонами, відповідачі не сплатили кредит за договором поруки, що підтверджується зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовною заявою до суду з вимогами до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № KGK0GA01580015 від 25.04.2008 та договором поруки від 27.07.2009. З довідки від 13.10.2015 № 290172458 ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що у [PERSON] станом на 13.10.2015 по угоді № KGK0GA01580015 (жилье в кредит (прочий под залог недвижимости) від 25.04.2008 заборгованість відсутня. Представник позивача зазначила, що її довіритель вимушений був погасили кредит з усіма відсотками і нарахуванням достроково, після звернення з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості цивільна справа № 391/321/15-ц. Позов було залишено без розгляду після направлення відповідної заяви банком, що вбачається з ухвали Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2015. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. За змістом ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. З системного аналізу положень законодавства, що регулюють спірні правовідносини, слід дійти до висновку, що з вимогами про виселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користування власністю, може звернутись до суду особа, яка є власником або належним користувачем нерухомого майна. Згідно договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 22.01.2008 укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній придбав житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Садова, 70, в смт. Компаніївці, Кіровоградської області та зареєстрував право власності на даний будинок в Державному реєстрі правочинів 22 січня 2008 року. Між сторонами мають місце зобовязання навколо договору поруки банківського кредиту. Сторонами не надано доказів про узгоджену суму, яку [PERSON] та [PERSON] зобовязувались сплатити [PERSON] (сплатити банку замість останнього по договору поруки) за купівлю вказаного будинку. З договору поруки вбачається, що вони поручились за весь кредит, відсотки та пеню, яка належить сплатити банку за користування кредитом [PERSON], а не його частки або частини. Більше того, сторонами належним чином не зафіксовано порядок та момент передачі будинку у власність. Слід врахувати, що кредит [PERSON] брався терміном на 20 років, тобто до 2028 року. Разом з тим вказані взаємовідносини по кредиту, хоча і були підставою для вселення, проживання і дозволу власника будинку про реєстрацію у ньому [PERSON] та [PERSON] та їх дітей, однак після дострокового погашення [PERSON] зобовязань перед банком в повному обсязі, юридичних підстав, або належним чином оформлених домовленостей, про подальше проживання, користування і розпорядження відповідачами будинком, не має. Відповідачі відмовились від запропонованих позивачем пропозицій щодо вирішення спірної ситуації. Жодного компромісного рішення, яке б влаштовувало сторони, не прийнято. Таким чином суд приходить до висновку, що на час розгляду справи відповідачами порушується право володіння, користування і розпорядження своєю власністю [PERSON], а саме будинком № 70 по вул. Садовій у селищі Компаніївка. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідачі на даний час продовжують проживати у спірному житловому будинку, чим чинять перешкоди у користуванні своєю власністю позивачу. З наведених обставин, позовні вимоги позивача про виселення відповідача із спірного житлового будинку є доведеними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Доводи відповідачів щодо заперечення позовних вимог з зазначенням, що ними сплачувалась кошти від імені [PERSON] за кредит за договором поруки від 27 липня 2009 року в сумі 22471,00 долл. США, не спростовують висновків суду про відсутність у відповідачів права на проживання у будинку. Вказана обставина може бути предметом іншого судового спору. Зустрічного позову під час розгляду даної цивільної справи відповідачами не заявлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved