Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13.08.2014 р. між ним та відповідачем укладено Договір № 007-21907-130814 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів. 15.09.2014 р. між ним та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до зазначеного Договору. Зазначені угоди укладені з метою нарахування на відкриті поточні рахунки його пенсії. Станом на 30.01.2015 р. на його картковому рахунку накопичено 4896,88 грн. В лютому 2015 р. він не зміг зняти з поточного рахунку кошти, оскільки відповідачем заблоковано платіжну картку. 26.02.2015 р. на його вимогу працівниками Банку видано лише 500 грн., а 02.03.2015 р. - 2500 грн. 26.03.2015 р. він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання укладених Договору та Додаткової угоди № 1 у зв»язку з порушенням їх вимог, але до теперішнього часу відповіді на отримав. Станом на 27.03.2015 р. на його картковому рахунку залишається 1896,88 грн., яку просив стягнути з відповідача та розірвати укладені Договір від 13.08.2014 р. та Додаткову угоду № 1 від 15.09.2015 р., виходячи з правовідносин, які виникли між сторонами щодо повернення банківського вкладу та Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач у судове засідання не з»явився, у своїй письмовій заяві просив справу розглянути у свою відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позов не визнала, оскільки позивачем не доведено протиправність дій Банку, а крім того, у зв»язку із віднесенням ПАТ «Дельта банк» до категорії неспроможних та введенням Тимчасової адміністрації в Банку, вважає, що виплата коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюється в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Представник третьої особи, будучи повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду у судове засідання не з»явився з невідомих причин. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 13.08.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено Договір № 007-21907-130814 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, згідно до якого Банк відповідно до наданого Клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами Банку та чинного законодавства України, відкриває Клієнту поточний рахунок у гривнях, оформлює за ініціативою Клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб платіжної системи (Картку), а також ПІН-код до Картки. 15.09.2014 р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до зазначеного Договору, відповідно до п. 1.8. якої Клієнт підтверджує своє порозуміння та згоду, що на Рахунок-2 можуть бути зараховані лише заробітна плата/стипендія/пенсії/грошова допомога/страхові та інші передбачені законом соціальні виплати. Зарахування на Рахунок 2 інших коштів не допускається. Відповідно до пункту 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. З обставин справи вбачається, що постановою правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року, з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних строком по 02.09.2015 року. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Таким чином, оскільки відповідно до приписів ст. 36 названого Закону виплата коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюється в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України, яка дорівнює на час розгляду справи 200000 грн., враховуючи відсутність правових підстав щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зв»язку із введенням тимчасової адміністрації, суд знаходить вимоги позову необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed