Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що 07 вересня 2015 року його прийняли на роботу до Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на посаду директора. Відповідно до прийнятих рішень 20 грудня 2017 року Талалаївська районна рада передала, а 12 листопада 2020 року Талалаївська селищна рада прийняла майно та корпоративні права районної ради та райдержадміністрації ще до 31 грудня 2020 року в тому числі і територіальний центр. Зокрема, рішенням Талалаївської районної ради від 29 грудня 2017 року з 01 січня 2018 року безоплатно із спільної власності територіальних громад сіл, селища Талалаївського району у комунальну власність Талалаївської селищної ради бюджетні установи, заклади, що розташовані на території Талалаївської селищної об`єднаної територіальної громади та забезпечують її потреби відповідно до розмежування видатків між районним та Талалаївським селищним бюджетами, згідно додатку 1. У додатку 1 до рішення сесії - «Перелік бюджетних установ, закладів, які безоплатно передаються зі спільної власності територіальних громад сіл, селища Талалаївського району у комунальну власність Талалаївської об`єднаної територіальної громади, зазначено, зокрема і Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян. Отже, з 01 січня 2018 року Талалаївська селищна рада стала власником -засновником установи, де працював позивач. Починаючи з 01 січня 2021 року заробітну плату позивачу не виплачують. Внаслідок чого станом на 25 лютого 2021 року за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 100 032, 83 грн, яку позивачу виплатити відмовились в зв`язку з відсутністю грошових коштів. Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 155 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міської радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. Відповідно до прийнятих рішень Талалаївська районна рада передала, а Талалаївська селищна рада прийняла майно та корпоративні права районної ради та райдержадміністрації. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» встановлено, що правонаступник районної ради району, ліквідованого Верховною Радою України, після припинення відповідних районних рад як юридичних осіб, але не пізніше 1 липня 2021 року, зобов`язаний передати у комунальну власність територіальних громад усі об`єкти спільної власності територіальних громад району, які знаходяться на території цих територіальних громад, відповідно до розмежування видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України. Крім того, абз 2 і 3 п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад. Правовий режим майна спільної власності територіальних громад визначається законом. Це означає, що для випадків, коли зміна правового режиму - обов`язок передати майно спільної власності територіальних громад району у комунальну власність конкретної територіальної громади - згода інших територіальних громад для такої передачі не потрібна. Обов`язок передачі об`єктів цивільних прав що знаходились в управлінні районних рад укрупненим територіальним громадам відповідно до розподілу видатків між бюджетами, встановлених Бюджетним кодексом України, передбачено Законом України «Про місцеве самоврядування». З 1 січня 2021 року видатки на функціонування зазначених установ і закладів плануються та здійснюються з бюджетів таких територіальних громад. Більш того відповідач створив у цій структурі Центр надання соціальних послуг Талалаївської селищної ради, і куди повинен був прийняти шляхом переведення всіх працівників установи, в тому числі і позивача. Таким чином, відповідач повинен був закласти до свого бюджету та виплатити заробітну плату позивачу в силу приписів діючого законодавства. Тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 80 526, 43 грн. Відповідач - Талалаївська селищна рада - згідно поданого ним відзиву позов не визнала, так як твердження позивача про те, що в Талалаївському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 01 січня 2018 року Талалаївська селищна рада стала власником-засновником є хибними та такими, що не відповідають дійсності. Правовою підставою передачі об`єктів спільної власності територіальних громад району в комунальну власність ОТГ є положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Бюджетного кодексу України. Частиною 3 п. 10 Прикінцевих та перехідних положень названого Закону передбачено, що за пропозицією сільських, селищних, міських рад районні ради повинні приймати рішення про передачу у комунальну власність відповідних територіальних громад окремих об`єктів спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють потреби виключно цих територіальних громад. Пунктом 39 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що районні ради здійснюють передачу за пропозицією сільських, селищних, міських рад ТГ, районні ради повинні здійснити передачу об`єктів спільної власності територіальних громад району, розташованих на території ТГ, у власність ТГ на підставі прийняття відповідного рішення. Рішенням 2 сесії 7 скликання Талалаївської селищної ради від 23 листопада 2017 року депутати клопотали перед Талалаївською районною радою про передачу об`єктів згідно з додатком. Однак рішенням сесії районної ради від 20.12.2017 року передавалося об`єктів більше, ніж клопоталося селищною радою. 20 грудня 2017 року рішенням 3 сесії 7 скликання Талалаївської селищної ради до комунальної власності були прийняті заклади освіти та культури, але Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (Надання соціальних послуг) серед прийнятих об`єктів не було і в трудові відносини позивач з Талалаївською селищною радою не вступав. Жодної з вимоги, передбаченої ст. 29 КЗпП України щодо порядку прийняття на роботу по відношенню до позивача селищною радою не здійснювалось, відповідач приймався на роботу розпорядженням голови РДА від 04.09.2015 року та звільнявся 25.02.2021 року, і тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В судовому засіданні по справі позивач [PERSON] позов підтримав і просив задовольнити, оскільки відповідачу рішенням сесії було передано Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), і тому на даний час територіальний центр знаходиться на балансі селищної ради і повинен виплачувати заробітну плату, яка не виплачувалась позивачу з 1 січня по 25 лютого 2021 року до дня звільнення. У суму, що пред`явлена позивачем до стягнення, входять заробітна плата за цей період і відпускні виплати за 6 років, так як позивач 6 років не був у відпустці. Представник відповідача Ромахова Г.М. в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки він не перебував з відповідачем в трудових відносинах, заробітна плата і облік робочого часу відносно [PERSON] відповідачем не проводився. Крім того, рішенням сесії селищної ради від 20 грудня 2017 року, на яку посилається позивач, Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) селищною радою не був прийнятий, тому відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою від 16 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання на 12 квітня 2021 року, яке було відкладено на 06 травня 2021 року. Будь-яких клопотань учасників справи про вчинення судом процесуальних дій - забезпечення доказів, зупинення провадження, вжиття заходів забезпечення позову та інших процесуальних дій - до суду не надходило. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, і зазначений висновок суду ґрунтується на доказах досліджених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що розпорядженням голови Талалаївської РДА від 04 вересня 2015 року [PERSON] призначено на посаду директора Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з 07 вересня 2015 року (а.с.29). Згідно запису в трудовій книжці 25.02.2021 року позивач звільнений з посади у звязку з ліквідацією Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та скороченням посади згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України згідно розпорядження голови Прилуцької РДА № 68 від 25.02.2021 року (а.с.36-36 зв). Згідно довідки за підписом голови ліквідаційної комісії Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) позивачу [PERSON] нарахована і не виплачена заробітна плата за період з 01.01.2021 по 25.02.2021 становить до виплати 80 526, 43 грн (нараховано 100 032, 83 грн) (а.с.30). Що стосується наданих позивачем на підтвердження позовних вимог копій рішень сесії Талалаївської районної ради від 23 жовтня 2020 року «Про передачу права власності до селищної ради» (а.с. 31) та рішення сесії Талалаївської селищної ради від 12 листопада 2020 року «Про прийняття рухомого, нерухомого майна та корпоративних прав до комунальної власності Талалаївської селищної ради» (а.с.32), то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Рішенням 34 сесії сьомого скликання Талалаївської районної ради від 23 жовтня 2020 року вирішено передати право власності до Талалаївської селищної ради на всі об`єкти та майно визначенні в Переліках - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та селища Талалаївського району; нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селища Талалаївського району; транспортних засобів спільної власності територіальних громад сіл, селища Талалаївського району, затверджених рішенням 24 сесії районної ради 6 скликання від 11.04.2014 року. Також даним рішенням вирішено передати до Талалаївської селищної ради права засновника та власника, інші корпоративні права на комунальні підприємства, установи та заклади засновником, власником чи засновником та власником яких є Талалаївська районна рада і по яких не прийняті окремі рішення про передачу до селищної ради. (а.с.31). Але в даному рішенні не зазначено, а позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що саме цим рішенням сесії районної ради Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) вирішено передано до Талалаївської селищної ради. Рішенням 32 сесії сьомого скликання Талалаївської селищної ради від 12 листопада 2020 року вирішено прийняти безоплатно до комунальної власності Талалаївської селищної ради із спільної власності територіальних громад сіл та селища Талалаївського району всі об`єкти та майно, визначені в Переліках - об`єктів спільної власності територіальних громад сіл та селища Талалаївського району; нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл та селища Талалаївського району; транспортних засобів спільної власності територіальних громад сіл та селища Талалаївського району, затверджених рішенням 24 сесії районної ради 6 скликання від 11.04.2014 року. Процедуру передачі -прийому розпочати з 12 листопада 2020 року. Талалаївській районній раді та Талалаївській селищній раді здійснити передачу-прийняття майна та корпоративних прав на об`єкти, зазначені в пункті 1 цього рішення, відповідно до чинного законодавства України з оформленням необхідних документів (а.с.32). В даному рішенні не зазначено, а позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що саме цим рішенням сесії селищної ради Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) прийнято до комунальної власності Талалаївської селищної ради. Рішенням 19 сесії 7 скликання Талалаївської районної ради від 20 грудня 2017 року «Про безоплатну передачу бюджетних установ, закладів та майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селища Талалаївського району у комунальну власність територіальних громад сіл, селища Талалаївського району у комунальну власність Талалаївської селищної ради» вирішено передати безоплатно зі спільної власності територіальних громад сіл, селища Талалаївського району у комунальну власність Талалаївської селищної ради бюджетні установи, заклади, що розташовані на території Талалаївської селищної об`єднаної територіальної громади та забезпечують її потреби, відповідно до розмежування видатків між районним та Талалаївським селищним бюджетами згідно додатку 1. (а.с.33). Із долученого відповідачем до даного рішення сесії Переліку бюджетних установ, закладів, які безоплатно передаються зі спільної власності територіальних громад сіл, селища Талалаївського району у комунальну власність Талалаївської селищної об`єднаної територіальної громади не вбачається того факту, що і Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) внесено до даного переліку (а.с.35). Саме на дане рішення сесії посилається позивач, як на підтвердження тієї обставини, що територіальний центр переданий до комунальної власності Талалаївської селищної ради. Рішенням 2 сесії 7 скликання Талалаївської селищної ради від 23 листопада 2017 року «Про клопотання щодо безоплатної передачі та прийняття у комунальну власність Талалаївської селищної ради об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ Талалаївського району, а також окремих юридичних осіб публічного права» вирішено клопотати перед районною радою про безоплатну передачу в комунальну власність Талалаївської селищної ради об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ Талалаївського району, а також окремих юридичних осіб публічного права згідно з додатком. Із долученого відповідачем до даного рішення сесії Додатку не вбачається того факту, що саме і Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) внесено до даного додатку для вирішення питання щодо його передачі до Талалаївської селищної ради (а.с.41-41 зв.) Рішенням 3 сесії 7 скликання Талалаївської селищної ради від 20 грудня 2017 року «Про прийняття закладів освіти та культури до комунальної власності Талалаївської селищної ради» вирішено прийняти безоплатно до комунальної власності Талалаївської селищної ради із спільної власності територіальних громад сіл та селища Талалаївського району сім закладів, серед яких Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) відсутній (а.с.42). Аналізуючи зазначений доказ, суд приходить до висновку, що Талалаївська районна рада не передала до Талалаївської селищної ради на баланс Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), а Талалаївська селищна рада не приймала на баланс дану установу. Згідно копії витягу з Єдиного Державного реєстру, сформованого 30.03.2021 року, щодо юридичної особи - Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) зазначена юридична особа перебуває в стадії припинення з 03.12.2020 року. Будь-яких відомостей відносно припинення юридичної особи зазначений витяг не містить (а.с.43-44). Аналізуючи даний доказ, суд приходить до висновку, що з 03 грудня 2020 року - моменту внесення рішення до Єдиного Державного реєстру - саме до ліквідаційної комісії Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи, як про це передбачено чинним законодавством. Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що застосуванню підлягають наступні норми права. В ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що до застосування при вирішенні спору підлягають як загальні положення ЦК України щодо правонаступництва та ліквідації, так і положення трудового законодавства щодо звільнення працівників при ліквідації установи. Статтею 104 ЦК України передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації або ліквідації. Майно, права та обов`язки переходять до правонаступників тільки у разі реорганізації юридичної особи. Частина 5 даної статті встановлює, що юридична особа є такою, що припинилась, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Тобто правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення. У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи. Як встановлено в ході судового розгляду Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) було ліквідовано, а позивача звільнено із займаної посади розпорядженням голови Прилуцької РДА від 25.02.2021 року, як це передбачає ст. 110 ЦК України, де встановлено, що юридична особа ліквідується, зокрема, і за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами. Тобто уповноваженим органом в даному випадку являється Прилуцька РДА. Правові наслідки та порядок припинення діяльності шляхом ліквідації встановлені ст. 111 ЦК України, яка передбачає, що з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи. В ході судового розгляду встановлено, що відомості про стадію припинення Талалаївського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) було внесено до Єдиного державного реєстру 03 грудня 2020 року на підставі рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Будь-яких відомостей про державну реєстрацію припинення юридичної особи до Реєстру не внесено. Тому суд приходить до висновку, що у даному випадку в разі наявності будь-якої заборгованості та боржників даної юридичної особи саме ліквідаційній комісії у відповідності до ст. 111 ЦК України належить право вимоги про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи. Вирішуючи питання про правонаступництво відповідача - Талалаївської селищної ради, яке б потягло за собою подання прав вимоги як до боржника ліквідованої юридичної особи в контексті цивільного права України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права, а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку від однієї особи до іншої - правонаступника. Для вирішення проблеми процесуального правонаступництва, означеної в ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року, у світлі обставин справи № 264/5957/17 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи-сторони у справі» мають різний зміст. Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України).У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації. Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним, але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки згідно ч.1 ст. 11 ЦК України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти згідно п.1, 4 ч.2 ст. 11 ЦК України. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, як це передбачає ч.3 ст. 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що до Талалаївської селищної ради жодним чином не перейшли права ліквідованої Талалаївської РДА, тому будь-яких зобов`язань щодо цивільних прав та обов`язків районної ради у відповідача не виникло. Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) не можна вважати таким, що переданий районною радою та прийнятий селищною радою згідно рішення сесії районної ради від 23 жовтня 2020 року та рішення сесії селищної ради від 12 листопада 2020 року, оскільки дана установа не зазначена в Переліках, що є додатками та невід`ємними частинами рішення сесії. Також дана установа не є тією комунальною установою, права засновника, власника та інші корпоративні права якої передано районною радою до селищної ради протягом жовтня-листопада 2020 року, оскільки рішенням Талалаївської РДА, як засновника, дану юридичну особу було ліквідовано 03 грудня 2020 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що за загальними положеннями цивільного законодавства відповідач Талалаївська селища рада не є правонаступником Талалаївської районної державної адміністрації, її прав та обов`язків, зокрема, і щодо невиплати позивачу нарахованої районною адміністрацією і не виплаченої нею заробітної плати. Що стосується правонаступництва в контексті спеціального законодавства, зокрема законодавства України про місцеве самоврядування та про місцеві державні адміністрації, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як було встановлено в ході судового розгляду, позивач був прийнятий на посаду і звільнений з неї розпорядженнями голови РДА. На даний час Талалаївська РДА припинила свою діяльність в результаті процесу децентралізації в Україні на підставі ст. 7-1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», яка передбачає, що у разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень, як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюється приєднання інших юридичних осіб. Згідно наведених положень Закону правонаступником всього майна, прав та обов`язків Талалаївської РДА, в підпорядкуванні якої знаходився Талалаївський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), є районна державна адміністрація новоутвореного Прилуцького району, а не відповідач - Талалаївська селищна рада. Будь-яких клопотань про заміну неналежного відповідача у відповідності до ч.2 ст. 51 ЦПК України від позивача не надходило. Суд не наділений повноваженнями самостійно замінювати неналежного відповідача. Підстав для застосування положень ч.3 ст. 51 ЦПК України, яка дає право суду самостійної заміни первісного відповідача належним відповідачем у виключному випадку, в ході судового розгляду не встановлено. Посилання позивача на положення Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» є некоректним, так як до правовідносин, що виникли після місцевих виборів 2020 року положення даного Закону не застосовуються. Що стосується застосування положень трудового законодавства при вирішенні даного спору, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як було встановлено в ході судового розгляду позивача [PERSON] розпорядженням голови Прилуцької РДА звільнено з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Зазначена стаття передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі, зокрема, і ліквідації. Тобто право на розірвання трудового договору у цьому випадку має власник або уповноважений ним орган. Прилуцька РДА, яка видала розпорядження про звільнення позивача [PERSON] , була власником даної установи, як правонаступник Талалаївської РДА У трудових відносинах з відповідачем - Талалаївською селищною радою - позивач не перебував, заробітна плата та облік робочого часу відповідачем відносно позивача не проводився, а поскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку, що Талалаївська селищна рада не є правонаступником Талалаївської РДА ні в контексті загальних положень цивільного законодавства, так і в контексті спеціальних положень законодавства України про місцеві державні адміністрації, тому правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої але невиплаченої заробітної плати Талалаївською, а пізніше Прилуцькою РДА у суду відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6 ст. 81 ЦПК передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Як неодноразово визначалось у судових рішеннях судів вищих інстанцій вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб. Отже лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. В судовому засіданні не встановлено факт порушення відповідачем права позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Позивачем не підтверджена належними доказами те, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах, що його право порушене саме відповідачем внаслідок правонаступництва та передачі прав власника, що у позивача є право вимоги до саме відповідача про усунення порушень його прав, зважаючи на відсутність відомостей про те, що позивач виконував роботу, обумовлену трудовим договором з позивачем, а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] до Талалаївської селищної ради безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed