Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому заявлені вимоги до відповідача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №49 розташованого по вул. Зарічна в смт Більмак Запорізької області і зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі у якій повідомив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач, у відповідності до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим відправленням з штриховим ідентифікатором 7100100016087 та довідкою пошти про повернення до суду з причини «закінчення терміну зберігання», в судове засідання не прибула, причин неявки суду не повідомила, заяв та клопотань не подавала. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до положень статей\~158,\~169\~ЦПК України. У відповідності до вимог частини другої\~статті 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у ч. 4 ст. 41 Конституції України відповідно до якої, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 1998 року, є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться в смт Більмак (в минулому смт Куйбишеве) по вул. Зарічній (в минулому вул. Фрунзе), буд. № 49, Запорізької області. Згідно свідоцтва про шлюб І-ЖС №064715, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Куйбишевської райдержадміністрації Запорізької області 20.06.1998 року, сторони одружились 20 червня 1998 року. З домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: вул. Фрунзе (Зарічна), буд. 49, смт Більмак Запорізької області з 19 серпня 1998 року. Як слідує з рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 року у справі №319/1548/16-ц, яке набрало законної сили 27.12.2016 року, шлюб між сторонами розірваний. Отже, на момент реєстрації місця проживання у [INFO] (Зарічна), буд. 49, смт Більмак Запорізької області відповідач була членом сімї власника будинку, будинок придбаний позивачем до укладення сторонами шлюбу, на даний час відповідач не є членом сім'ї позивача - влансика житлового будинку. Згідно інформації наданої виконавчим комітетом Більмацької селищної ради Більмацького району [PERSON] на даний час зареєстрована за адресою: [INFO]. Актом про фактичне проживання громадянина та склад його сімї від 28.04.2017 року, складеного комісією у складі спеціаліста з організаційних питань [PERSON], керуючої справами (секретаря) виконавчого комітету [PERSON], інженера-землевпорядника [PERSON] та громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено, що в житловому будинку №49 по вул. Зарічній у смт Більмак зареєстровані мешканці [PERSON] (Позивач), [PERSON] (Відповідач), [PERSON]. Під час обстеження житлового приміщення, опитування сусідів також встановлено, що у вказаному житловому будинку фактично проживають: [PERSON] (Позивач), [PERSON], [PERSON]. Відповідач у житловому будинку фактично не проживає з 14 грудня 2016 року. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. За статтею 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача бо членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку позивача протягом більше шести місяців. У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. При цьому, ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як видно з матеріалів справи позивач є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться в смт Більмак (в минулому смт Куйбишеве) по вул. Зарічній (в минулому вул. Фрунзе), буд. № 49, Запорізької області. У добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, тим самим порушує конституційне право позивача, як власника даного будинку, на володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Тому є підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком №49 розташованого по вул. Зарічна в смт Більмак Запорізької області. Позовні вимоги в частині зняття Відповідача з реєстрації обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрації місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема й судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому для додаткового зобовязання реєстраційних органів вчинити ці дії підстави відсутні. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial