Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі судом залишено без задоволення за безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вишняковою Т.В. за № 961, є власником квартири [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності здійснена 26.07.2017 за № 21572105. В даній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що добровільно звільнити квартиру вони відмовляються. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 за № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та Протоколів №72, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплене принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України). Відповідно до Ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України по справі за № 6-5756св14 від 28.05.2014 року, коли власник житла та члени його сімї проживають разом з ним у належній йому квартирі(будинку), то відповідно до ст.156 ЖК України вони користуються житловим приміщенням нарівні із власником, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цією жилою площею. Якщо власник позбавляється права власності на житло, то члени сім'ї власника також втрачають право користування даним житлом. Виникнення права у членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє його право та право членів його сім'ї на користування даною квартирою. Таким чином, права членів сім'ї власника квартири на об'єкт власності є похідним від прав самого власника. Передбачаючи право власника квартири на відчуження цього об'єкту, законодавством не передбачено при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (сервітуту) членів сім'ї колишнього власника У випадку зміни власника квартири (будинку). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що права позивача як власника квартири [ADDRESS] є порушеними відповідачами, а тому підлягають захисту, у зв'язку з чим позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved