Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позову обґрунтував свої вимоги тим, що 27 листопада 2013 року на вул. Спаській у м. Кривому Розі за вини [PERSON], водія автомобіля [NUMBER], мала місце дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), в якій було пошкоджено його автомобіль [NUMBER]. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту його автомобіля склала 83964,61 грн., при тому, що його ринкова вартість до ДТП складала 83729,73 грн. Відповідальність заподіювача шкоди [PERSON] було застраховано у відповідача, в зв'язку з чим останнім було прийнято рішення про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 18329,73 грн. шляхом перерахування на його картковий рахунок. Однак він уважає, що відповідач незаконно зменшив суму страхового відшкодування і повинен відшкодувати йому недоплачену суму в розмірі 23845,06 грн., а також за прострочення виплати страхового відшкодування інфляційні втрати в розмірі 2694,48 грн., компенсацію за користування грошовими коштами в розмірі 3% річних, що склали 350,81 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн., витрати по оформленню довіреності на представника в сумі 200,00 грн. та витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 268,90 грн. Представник позивача надав у судове засідання письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року на вул. Спаській у м. Кривому Розі за вини [PERSON], водія автомобіля [NUMBER], мала місце дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), в якій було пошкоджено його автомобіль [NUMBER], що підтверджується постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13.12.2013 року (а.с.5). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д24/12/13 від 17.12.2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 83964,61 грн., при тому що ринкова вартість автомобіля марки BMW до ДТП складала 83729,73 грн. (а.с.7-32). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER], відповідальність заподіювача шкоди [PERSON] було застраховано у відповідача (а.с.34-35). 03 лютого 2014 року позивач перерахував позивачеві страхове відшкодування в сумі 18329,73 грн. на підставі визначення ринкової вартості його автомобіля за допомогою інтернет-порталу «АВТОонлайн» (а.с.36). Тобто, відповідач розрахував суму страхового відшкодування, як різницю між ринковою вартістю його автомобіля до ДТП, визначеною відповідно до вищезазначеного автотоварознавчого дослідження в розмірі 41554,94 грн. та вартістю його ж автомобіля після ДТП, яку самостійно визначив за допомогою інтернет-порталу «АВТОонлайн». Проте згідно висновку наданого позивачем згаданого експертного автотоварознавчого дослідження, ринкова вартість автомобіля позивача після ДТП склала 41554,94 грн. У зв'язку з такими обставинами суд уважає, що при порівнянні обох способів визначення вартості автомобіля позивача після ДТП найбільш точним і таким, що заслуговує на увагу та відповідає ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є зазначене експертне автотоварознавче дослідження. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, тощо. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, суд погоджується з доводами та розрахунками позивача (83729,73 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 41554,94 грн. (ринкова вартість автомобіля після ДТП) = 42174, 79 грн. - 18329,73 грн. (сплачене страхове відшкодування) = 23845,06 грн.) та приходить до висновку, що відповідач повинен доплатити позивачеві страхове відшкодування в розмірі 23845,06 грн., виходячи з вартості його автомобіля після ДТП, визначеної експертним автотоварознавчим дослідженням №Д24/12/13(1) від 17.12.2013 року. Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позаяк зобов'язання страховика в разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, а відтак таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення. Проценти річних, так само як й інфляційні втрати, що нараховані на суму боргу, не входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання. Вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що слід сплатити кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування позивачеві в сумі 23845,06 грн. на 179 днів (станом на 01.08.2014 року), тому відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що згідно з розрахунку складає 2694,48 грн., та 3% річних за користування чужими грошима, що, згідно з розрахунком, складає 350,81 грн. (а.с.129). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Згідно п. 47 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, позивачем були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг та квитанціями про оплату цих послуг, а також витрати по оформленню довіреності для мого представника в сумі 200 грн., що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Ткаченко Л.Б. і які підлягають стягненню з відповідача (а.с.39 (зі зворот.боку, 43).

Outcome: approved