Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 14.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі №4889. Мотивуючи тим, що що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він не підлягає виконанню. Зокрема, виконавчий напис вчинено на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. На момент вчинення виконавчого напису Перелік документів діяв в редакції від 10 березня 2014 року, зміни до якого було внесено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, яка була визнана незаконною та нечинною Постановою Київського апеляційного адміністративного суду №826/20084/14 від 22 лютого 2017 року, а тому рішення прийняті на основі даного нормативно-правового акту не можуть вважатися законними. З огляду на означене позивач просить про задоволення позову. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позов, а третім особам - пояснень протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали суду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, виходячи із доводів, якими обгрунтовується позов. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався, правом на подання відзиву на позов не скористався. Від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль і.М. до суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни заяв, клопотань до суду не надходило. Треті особи своїх пояснень суду не направили. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Цивільним законодавством задекларовано обов`язковості договірних зобов`язань для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки GOLD з максимальним лімітом заборгованості не більше 8000,00 євро з терміном повного погашення заборгованості за всіма траншами до 15 числа останнього місяця строку дії картки, на умовах, визначених договором. 14.09.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль і.М. вчинила виконавчий напис, яким стягнула з громадянина [PERSON] на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за період з 30.08.2007 року по 30.05.2018 року у сумі 22 198,06 євро, що станом на 30.05.2018 рік, згідно з офіційним курсом національного банку України ( 100 євро - 3016,158 грн.) еквівалентно 669 607.99 грн. За вчинення виконавчого напису сплачено 1000,00 грн., які підлягають стягненню з боржника. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 4889. Згідно із Постановою про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2018 року, Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вальф Тетяною Леонідівною, відкрито виконавче провадження № 57506564 на підставі виконавчого напису №4889 від 14.09.2018 року щодо стягнення з [PERSON] , на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 670 607,99 грн. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі виконавчі дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Отже,безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15. Надаючи оцінку даному доказу суд приходить до висновку, що він не є належним, допустимим та достатнім доказом в розумінні положень стст. 77,78,80 ЦПК України, для підтвердження наявності заборгованості у позивача перед відповідачем за кредитним договором та її безспірності. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України, визначено поняття налкжності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено обгрунтованість заявлених ним позовних вимог. Нотаріус при вчиненні напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив процедуру вчинення напису, передбачену Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5.

Outcome: approved