Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача про стягнення грошових коштів порядку відшкодування шкоди. У позовній заяві вказував, що 16.12.2016 року між ПП «Пітон» та [PERSON] було укладено контракт про прийняття на роботу на посаду охоронника та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідач перебував в трудових відносинах з ПП «Пітон» з 16.12.2016 року по 09.09.2019 року. З 17.07.2019 р. по 24.07.2019 р. відповідач виконував трудові обов`язки по збереженню матеріальних цінностей на об`єкті ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС», прийнявши під охорону офісні приміщення з матеріальними цінностями. Послуги з охорони офісних приміщень ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» надаються ПП «Пітон» на підставі договору №16/12-16 від 16.12.2016 р. В ніч з 20.07.2019 р. на 21.07.2019 р. невстановлені особи проникли на територію офісних приміщень ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС», які перебували під охороною відповідача та зламали замки вхідних дверей до кабінетів офісних приміщень та сейфи в кабінеті директора ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» і викрали з сейфа грошові кошти. Встановити осіб, які проникли на територію ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» не вдалося до теперішнього часу. ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» 25.07.2019 року направило ПП «Пітон» претензію про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 68322,08 грн. завданої товариству невстановленими особами внаслідок неналежного виконання умов договору. ПП «Пітон» визнало претензію на суму 68322,08 грн. В період з 01.08.2019 р. по 04.10.2019 року позивач надав послуги по охороні об`єкту на суму 68322,08 грн. Таким чином позивач відшкодував ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» матеріальну шкоду в сумі 68322,08 грн. шляхом зарахування вартості охоронних послуг на вказану суму за період з 01.08.2019 р по 04.10.2019 р. Позивач поніс збитки в сумі 68322,08 грн. внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків охоронцем [PERSON] по охороні матеріальних цінностей ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС». Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 19.12.2019 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що він обіймаючи посаду охоронника, не належить до категорії працівників, з якими ПП «Пітон» мало право укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, на нього не може покладатися відповідальність на підставі укладеного між сторонами договору. Крім того, після закінчення дії контракту він був прийнятий на роботу не за контрактом, а за трудовим договором та чергував на прохідній підприємства. Договір про повну матеріальну відповідальність після закінчення дії контракту не укладався. Вказує, що його вина відсутня, оскільки втрата цінностей відбулась через недбалість самого власника майна. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи 16 грудня 2016 року між ПП «Пітон» та [PERSON] було укладено контракт про прийняття на роботу на посаду охоронника. Відповідно до п. 1 контракт є строковим трудовим договором. Згідно п.10 контракту працівник несе матеріальну відповідальність за шкоду нанесену підприємству у випадку скоєння ним дій чи бездіяльності. 16.12.2016 року між ПП «Пітон» та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до п.1 працівник, що займає посаду охоронника, безпосередньо пов`язану із зберіганням, переданих йому цінностей бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому адміністрацією матеріальних цінностей. Відповідно до п. 3 договору працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини. Відповідач був прийнятий на роботу з 16.12.2016 року, що підтверджується копією його заяви про прийняття на роботу в ПП «Пітон». Відповідно до копії договору №16/12-16 про надання послуг з охорони об`єкту від 16.12.2016 року ПП «Пітон» та ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» уклали договір про надання послуг з охорони цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою [ADDRESS] . Згідно п.3.1. договору охоронна фірма зобов`язана забезпечувати підтримку внутрішнього порядку, охорону приміщень і майна замовника та його орендарів, переданих під охорону, не допускати проникнення сторонніх осіб на об`єкт. Згідно п. 6.1 договору охоронна фірма несе матеріальну відповідальність за збитки спричинені внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Однією з умов повної матеріальної відповідальності є письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між роботодавцем та робітником, який передбачений ст. 135-1 КЗпП. Такий договір укладається з особами, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей та зазначено, що перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки перелік таких посад Кабінетом міністрів України не затверджувався, то на сьогоднішній день діє Постанова державного комітету ради міністрів по труду та соціальним питанням СРСР «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» № 447/24 від 28.12.1977 р. Як вбачається з копії контракту від 16.12.2016 року [PERSON] обіймав посаду охоронника, що не належить до категорії осіб, з якими може укладатися письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. Таким чином на нього не може покладатися відповідальність на підставі укладеного між сторонами договору. Крім того, перелік матеріальних цінностей, які передавались на зберігання [PERSON] , їх стан та вартість також відсутній. [PERSON] 09.09.2019 року написав письмову заяву про звільнення. Наказом №12 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] був звільнений з 09.09.2019 року. 16.08.2019 року між ПП «Пітон» та ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» була укладена додаткова угода №4 до договору №16/12-16 про надання послуг з охорони об`єкту від 16.12.2016, в якій зазначено, що 21.07.2019 року відбулось проникнення на територію замовника групи сторонніх осіб, якими було пошкоджено деякі матеріальні цінності замовника та викрадено грошові кошти з каси підприємства. Цей факт зафіксовано правоохоронними органами. П.2 додаткової угоди сторони узгодили суму збитків та домовились про добровільне її відшкодування. Відповідно до витягу з ЄРДР від 22.07.2019 року надійшла заява від голови ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС», про те, що в ніч на 21.07.2019 року невстановлені особи умисно та таємно проникли до офісних приміщень, звідки викрали грошові кошти в сумі 12000 доларів США, 150 євро, 116200 гривень, відомості за даним фактом внесені до ЄРДР 22.07.2019 року за №12019100040006100, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Як вбачається з пояснюючої записки [PERSON] від 21.07.2019 року, в ніч з 20 на 21 липня він обійшов територію об`єкта ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» та звернув увагу, що в каб. №11 відчинене вікно, після чого він викликав працівників поліції. Зазначив, що сигналізація була увімкнена лише в каб. №26 на другому поверсі. 22.07.2019 року за № 24 на адресу ПП «Пітон» ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» направило повідомлення про те, що злочинне проникнення на територію сталося внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків охоронцями підприємства, залишають за собою право вимагати від них відшкодування всіх збитків завданих їхньому підприємству. 25.07.2019 року на адресу позивача ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» направила лист-претензію про добровільне відшкодування матеріальних збитків. Як вбачається з акту зарахування зустрічних однорідних умов від 04.10.2019 року ПрАТ «ФІРМА «ХОЗІМПЕКС» та ПП «Пітон» дійшли згоди про зарахування однорідних вимог за зобов`язаннями і вважатимуть зобов`язання сторін припиненими повністю, заборгованість відсутня. Згідно ч.1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З матеріалів справи встановлено, що органами поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019100040006100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що підтверджується листами Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 15.10.2019 року №10682/125/50-2019 та Київської місцевої прокуратури №4. Відшкодуванню матеріальної шкоди, як правило, передує службове розслідування чи у інший спосіб належне встановлення факту заподіяння шкоди та видання за результатами службового розслідування (установлення факту) наказу, що слугує підставою для покриття шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Жодним письмовим доказом, наданим позивачем, не визначено розмір прямої дійсної шкоди, яка настала внаслідок неналежного виконання умов договору №16/12-16 від 16.12.2016 р. про надання послуг з охорони об`єкту, за спричинення якої на відповідача було покладено матеріальну відповідальність договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 16.12.2016 року. Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Під час розгляду справи позивач не довів наявність умов, передбачених ст. 130 КЗпП України, що робить неможливим покладення на відповідача (працівника) матеріальної відповідальності за таку шкоду. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.92 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Вирішуючи спір щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, який ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за винятком прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року у справі №6-139цс14. В «Узагальненні практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», затвердженого Постановою Пленуму ВССУ України від 11 грудня 2015 року № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» зазначається, що «Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.» Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено фактів наявності прямої дійсної шкоди, порушення відповідачем трудових обов`язків (наявність дисциплінарного стягнення, тощо), в чому саме вони полягали, причинного зв`язку між порушенням і шкодою, вини працівника, зокрема того, що шкоду заподіяно позивачу саме винними неправомірними діями відповідача внаслідок невиконання чи неналежного виконання ним трудових обов`язків. Розмір шкоди, завданої в наслідок вчинення злочину повинен бути встановлений під час досудового розслідування (п.3 ч.1 ст. 91 КПК України), таких доказів позивач суду не надав. Враховуючи вищевикладене та обставини справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed