Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовою заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (ПАТ«Українська транспортна страхова компанія»), [PERSON] та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 1 086,88 гривень, пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 30,20 гривень, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи у розмірі 1000,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 гривень, а також солідарно з відповідачів суму судового збору у розмірі 243,6 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4 872,00 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 липня 2013 року о 12 год.00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON]. Винною в порушенні правил дорожнього руху визнано [PERSON], яка був притягнута до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УТСК», згідно страхового полісу №АС/2294278, про що Позивач дізнався з централізованої бази даних МТСБУ, тому [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою виплатити йому франшизи у розмірі 1000,00 гривень, згідно страхового полісу №АС/2294278. Так, 04.11.2013 року позивач звернувся з письмовою заявою стосовно виплати йому страхове відшкодування. Але жодних відповідей стосовно прийнятого рішення про виплату страхового відшкодування від ПрАТ «УТСК» не надходило, тому позивач просить стягнути з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 1 086,88 гривень. Одночасно в своєму позові [PERSON] ставить питання щодо стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування, розмір якої обґрунтовує тим, що крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 02.02.2014 року. Але на момент подачі позову минуло 66 днів, протягом яких відповідачем порушується зобов`язання за договором страхування. Крім того, внаслідок вчинення вказаних дій з боку відповідача, позивач зазнав душевних страждань та різних побутових незручностей, тому просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2 000,00 гривень. Також просить стягнути солідарно з відповідачем суму судового збору у розмірі 243,6 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4 872,00 гривень. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, проте надали до суду заперечення, у яких вказали, що ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» перерахувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 1 456,82 грн., страхове відшкодування виплачене останньому в межах строків для виплати страхового відшкодування, передбачених ЗУ ««Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», будь-які підстави для виплати пені відсутні, тому вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, тому у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином про що свідчать розписки про отримання судової повістки, про причини неявки суд не повідомила, заперечення не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності вважає, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 15 липня 2013 року о 12 годині 00 хвилин, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Chery QQ», д/н [NUMBER], в порушення вимог п.10.09 Правил дорожнього руху, рухаючись заднім ходом по території проминку 7-км здійснила зіткнення з автомобілем «Toyota», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою від 15 серпня 2013 року Малиновського районного суду м.Одеси (суддя Гранін В.Л.) по справі № 521/12281/13-п, [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 гривень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чим мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина Відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. В ході розгляду справи встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ «УТСК» укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2294278. Згідно п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. На підставі частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди. ПАТ «Українська транспортна страхова компанія » було повідомлено [PERSON] про розмір збитків з урахуванням суми франшизи у розмірі 1000,00 гривень, сума якої сплачується винною у ДТП у розмірі 1456,82 гривень. Але жодних розрахунків матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», реєстраційний номер [NUMBER], у результаті ДТП від 15 липня 2013 року, [PERSON] надано не було. Згідно заперечень страхової компанії вбачається, що ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» перерахувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 1 456,82 грн. У зв`язку із тим, що Позивача не було ознайомлено із документом, на підставі якого розраховано матеріальний збиток у сумі 1 456,82 грн., завданий власнику автомобіля «Toyota», д/н [NUMBER] в результаті ДТП від 15.07. 2013 року, [PERSON] звернувся ТОВ МП «Універсал ЛТД» із заявою, якою просив постановити, яка вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», д/н [NUMBER], в результаті його пошкодження. Згідно аварійного сертифікату № 43-07/14 від 15.07.2014 року, складеного аварійним комісаром [PERSON], що має кваліфікаційне свідоцтво про складення екзамену на відповідність знань кваліфікаційному мінімуму осіб, які здійснюють діяльність із визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (аварійних комісарів), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», д/н [NUMBER], у результаті ДТП складає 3 543,70 гривень. Вказаний аварійний сертифікат не заперечувався жодною стороною. Отже, у зв`язку із даними обставинами, страхова компанія повинна виплатити [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 1086,88 гривень, враховуючи, що суму у розмірі 1 456,82 грн. ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» позивачу вже було сплачено. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 22. Ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу присудити до стягнення з відповідача на користь позивача суму матеріальної шкоди у розмірі 1 086,88 гривень. Згідно з п. 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Згідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з Постановою НБУ від 09.08.2013 р. № 315 облікову ставку НБУ з 09.08.2013 р. та станом на момент подання позову встановлено у розмірі 6,5%. З моменту невиплати та до моменту звернення з позовом до суду - 10.04.2014 року минуло 67 днів. Згідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Отже пеня, яку повинен сплатити відповідач, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» складає 30,20 гривень. Згідно ст. 1188 ЦК України, відповідач, [PERSON] повинна відшкодувати шкоду потерпілому. Згідно п. 12.1 ст. 12 ЗУ №1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Зідно п. 36.6 с.36 ЗУ №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно заперечення від страхової компанії, страховим полісом №АС/2294278 передбачено франшизу, у розмірі 1000,00 гривень, сума якої сплачується страхувальником, тобто [PERSON]. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] стосовно відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику з справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних траснпортних засобів» відповідач, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» не повинно відшкодовувати моральну шкоду, тому моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем, особисто [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особою неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, сума завданої моральної шкоди оцінюється у розмірі 2000,00 гривень та повинна бути стягнута з [PERSON] на користь позивача. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати на момент подання позову складають судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, що підтверджуються квитанцією та підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи витрати на правову допомогу. Згідно з положеннями ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Крім того, [PERSON] з адвокатським бюро «[PERSON]» було укладено договір про надання правової допомоги від 19.03.2014 року № 40у/03/2014, про що зазначено у квитанції від 19.03.2014 року № 40у/03/2014. Згідно цієї квитанції, за надання правової допомоги позивач сплатив 6000,00 гривень. Згідно ст. 1 Законо України « Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. встановлено : Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визнається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік», який складає 1 218,00 грн. на липень 2014 року-жовтень 2014 року, то вартість одного часу роботи адвоката складає не більш 487,20 грн. З урахуванням кількості судових засідань у суді першої інстанції, кількості клопотань, уточнень до позову, запитів та інших документів, що були виготовлені та надані представником Позивача, суд доходить висновку про доцільність стягнення у рівних частках з ПрАТ «УТСК», [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, витрат на правову допомогу у розмірі 4 872,00 грн. (розрахунок у матеріалах справи), а також суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved