Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що він знаходиться з відповідачкою у зареєстрованому 12 грудня 2015 року шлюбі. Враховуючи, що угода про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя сторін, не досягнута, та яке складається з придбаних у вересні 2017 року подружжям двох шаф «Василіса» та софи «Прага» на загальну суму 16300 грн., то просив суд на підставі ст. 69 СК провести поділ такого майна, залишивши його відповідачці та стягнувши з неї на його користь компенсацію 1/2 частки вартості майна в сумі 8150 грн. Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні повністю підтримав заявлені ним позовні вимоги, на задоволенні яких наполягав. Пояснював суду, що він разом із [PERSON] проживав до грудня 2019 року по [ADDRESS] , за місцем реєстрації відповідачки, куди вони за спільні кошти придбали за 16300 грн. у вересні 2017 року меблі, які складались з двох шаф « Василіса » та однієї софи «Прага». Після припинення фактичних шлюбних відносин придбані за час шлюбу меблі залишилась у квартирі його дружини, [PERSON] , по [ADDRESS] . Оскільки добровільно вирішити поділ вказаного майна не вдається, то просив суд стягнути з відповідачки на його користь компенсацію 1/2 частки вартості вказаних меблів. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання за невідомих причин не з`явилась повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою. Таким чином зі згоди позивача згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий [PERSON] позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом було встановлено факт перебування сторін, [PERSON] та [PERSON] , у шлюбі, починаючи з 12 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 615 від 12 грудня 2015 року (а. с. 6). Факт придбання за час шлюбу сторін двох шаф «Василіса» та софи «Прага» на загальну суму 16300 грн. підтверджується оригіналом товарного чеку ФОП [PERSON] від 29 вересня 2017 року. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказувала, що позивач її син, який після одруження із відповідачкою мешкав разом із [PERSON] за місцем проживання останньої, по [ADDRESS] , куди вони удвох за спільні кошти придбали дві шафи «Василіса» та софу «Прага», які знаходились станом на осінь 2017 року у спальній кімнаті такої квартири. Додавала, що вона допомагала робити ремонт у такій кімнаті восени 2017 року для благоустрою проживання подружжя свого сина. На підтвердження доводів позивача у судовому засіданні були оглянуті фото із зображенням на них меблів, що знаходяться у кімнаті квартири, придбаних за твердженням [PERSON] подружжям за час шлюбу сторін. Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Отже, спірне майно з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачки, як подружжя, бо воно було набуто за час їх перебування в шлюбі. На підставі ч. 1 ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином,

Outcome: approved