Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач, який проживає на території Преображенської сільської ради Чаплинського району під час спілкування з журналістами програми «Територія закону» і газета «Наша версія» [INFO] на їх запитання з приводу інформації щодо так званого «рейдерського перерозподілу землі», повідомила про те, що: «Коли [PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови. А він одного разу сказав - до тебе приїжджали на [ADDRESS] вночі, скажи спасибі, що я тебе пожалів тоді, але якщо будеш сперечатись, то прийдуть ще. А я колись купував цю хату, біля [PERSON]. Лише його теща знала, що в мене була велика сума грошей. І вночі на нас напали в масках з ножами. Вимагали саме ту суму, за яку я домовився із покупцем за цю хату. Думаю, що то були його люди». Дані висловлювання відповідач процитував ЗМІ - газета «Наша версія», інтернет - видання «Наша версія». Дані висловлювання є недостовірною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Висловлювання відповідача містять дані про погрози фізичною розправою з боку позивача, а також про причетність позивача до злочинного угрупування. Таким чином, вказана інформація є негативною, принижує соціальну оцінку громадської та професійної діяльності позивача, тому порушує право позивача його честь та ділову репутацію. Позиває є головою сільської ради, у зв'язку із тим, що недостовірна інформація набула широкого розголосу тому, позивач оцінює розмір нанесеної відповідачем моральної шкоди в сумі 30 000 грн. Просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує гідність та ділову репутацію позивача, поширену відповідачем [INFO] інформацію про те, що «Коли [PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови. А він одного разу сказав - до тебе приїжджали на [ADDRESS] вночі, скажи спасибі, що я тебе пожалів тоді, але якщо будеш сперечатись, то прийдуть ще. А я колись купував цю хату, біля [PERSON]. Лише його теща знала, що в мене була велика сума грошей. І вночі на нас напали в масках з ножами. Вимагали саме ту суму, за яку я домовився із покупцем за цю хату. Думаю, що то були його люди». Зобов'язати відповідача у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену відповідачем [INFO] недостовірну інформацію шляхом оголошення у ЗМІ, які опублікували дану недостовірну інформацію, газета «Наша Версія», інтернет-видання «Наша Версія» ([ADDRESS]), наступного повідомлення: «[PERSON] погроз фізичною розправою на адресу мешканця [ADDRESS] не висловлював, а також не відповідають дійсності твердження про причетність [PERSON] до злочинного угрупування». Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Позивач [PERSON] та його представники в судовому засіданні викладені позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, а також просили суд стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні викладені позовні вимоги не визнали та пояснили, що конфлікт між сторонами виник через трубу. Він взяв у сусідки [PERSON] огород, який сам обробляв. При цьому, проклав трубу зі своєї свердловини до [PERSON], щоб поливати даний огород. Восени до нього приїхав [PERSON] та [PERSON] і сказали, щоб він убрав трубу або вони її порубають. Через два дні після їх приїзду йому вночі порубали трубу. По даному факту він звертався до поліції, писав заяву. Щодо іншої частини інтерв'ю, яке відбулося [INFO], то вказав, що він відобразив свою суб'єктивну думку щодо озброєного нападу, який мав місце у 2004 році, в ході пограбування в нього було викрадено 3800 доларів США. Однак даний злочин залишився не розкритий. Одного разу коли він вів свого теля на пасовище йому [PERSON] сказав, що до тебе приїжджали на [ADDRESS], скажи спасибі, що пожалів тоді, але якщо будеш сперечатись, то прийдуть ще, після цих слів він почав його підозрювати. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно копії витягу із інтернет - видання «Наша версія» від [INFO] було надруковано статтю «Херсонщину поглинув рейдерський перерозподіл землі», і на запитання журналіста відповідач по справі [PERSON], який є депутатом Преображенської сільської ради відповів про те, що «Коли [PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови. А він одного разу сказав - до тебе приїжджали на [ADDRESS] вночі, скажи спасибі, що я тебе пожалів тоді, але якщо будеш сперечатись, то прийдуть ще. А я колись купував цю хату, біля [PERSON]. Лише його теща знала, що в мене була велика сума грошей. І вночі на нас напали в масках з ножами. Вимагали саме ту суму, за яку я домовився із покупцем за цю хату. Думаю, що то були його люди». Відповідно до копії посвідчення №1 від 03.11.2015 року [PERSON] є сільським головою Преображенської сільської ради Чаплинського району Херсонської області. Згідно заяви депутата Преображенської сільської ради [PERSON] від 31.08.2016 року, яка адресована заступнику керівника Генічеської місцевої прокуратури [PERSON], начальнику Чаплинського ВП Херсонської області [PERSON] звертається до правоохоронних органів щодо притягнення до відповідальності голови Преображенської сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON] за незаконні діяння відповідальність, за які передбачена Кримінальним кодексом України. Із тексту заяви слідує, що 12.08.2016 року на сесії депутатів Преображенської сільської ради розглядалось питання щодо об'єднання Преображенської територіальної громади з Чаплинською територіальною громадою, однак рішення не було прийнято. 13.08.2016 року голова Преображенської сільської ради організував сходку мешканців села, він особисто як депутат висловив думку про об'єднання територіальної громади з Чаплинкою, і після цього до нього почали приміняти силу [PERSON] та [PERSON] виштовхувати із сходки мешканців, бити в спину, штовхатися та погрожувати розібратися. Тому вимагав притягнути до відповідальності [PERSON] та його організовану групу за погрозу вбивством та за нанесені тілесні ушкодження, а також за моральний тиск. З копії талона повідомлення №235 від 31.08.2016 року вбачається, що заяву прийнято оперуповноваженим Чаплинського ВП Юріним О.М. Згідно копії витягу з кримінального провадження №12016230250000609, 31.08.2016 року до ЧЧ Чаплинського відділення поліції ГУНП в Херсонській області, надійшла заява від [PERSON] про те, що 30.08.2016 року невстановлена особа по [ADDRESS] погрожувала йому вбивством. Постановою СВ Чаплинського відділення Генічеського відділу поліції ГУНП в Херсонській області від 27.09.2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016230250000609 від 01.09.2016 року за фактом погрози вбивством, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. З письмової заяви депутата Преображенської сільської ради [PERSON] від 22.12.2016 року, яка адресована Генічеському відділу поліції та отримана ними 22.12.2016 року слідує, що [PERSON] вказує про те, що він 31.08.2016 року звертався до правоохоронних органів Чаплинського відділення поліції в Херсонській області з питанням про притягнення до відповідальності голову Преображенської сільської ради [PERSON] та його спільників за його незаконні діяння, відповідальність за які передбачена КК України, тому просить повідомити про прийняті рішення по вказаній заяві. З відповіді Управління служби безпеки України у Херсонській області від 10.10.2016 року №71/с-350/60, яка адресована [PERSON] слідує, що управління розглянуло його звернення щодо можливих неправомірних дій з боку [PERSON] та повідомило, що вказане звернення надіслано за належністю до головного управління Національної поліції в Херсонській області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою відповідача. Восени 2016 року вона знаходилась у своєму дворі біля калитки та бачила як [PERSON] виїжджав зі свого двору на автомобілі, а в цей час [PERSON] вів свого теля на пасовище. Потім [PERSON] вийшов із автомобіля та сказав [PERSON] «до тебе приходили на [ADDRESS], прийдуть ще». Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Беручи до уваги зазначені конституційні та конвенційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст..10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналіз вищевказаних норм законодавства та ст.10 Конвенції й практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] в ході спілкування із журналістом інтернет - видання «Наша версія» [INFO] було сказано про те, що «Коли [PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови. А він одного разу сказав - до тебе приїжджали на [ADDRESS] вночі, скажи спасибі, що я тебе пожалів тоді, але якщо будеш сперечатись, то прийдуть ще. А я колись купував цю хату, біля [PERSON]. Лише його теща знала, що в мене була велика сума грошей. І вночі на нас напали в масках з ножами. Вимагали саме ту суму, за яку я домовився із покупцем за цю хату. Думаю, що то були його люди». Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої інформації. Особа має право на звернення до суду, іншого правоохоронного органу чи державного органу, організації, наділених відповідно до закону владними повноваженнями із заявою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган чи організація наділені владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника. Таке звернення для вирішення спору, поновлення прав чи захист законних інтересів або для поновлення законності не є поширенням відомостей, як це розуміється у ст.32 ч.4 Конституції України. Щодо висловлювання відповідача по справі [PERSON] «Коли [PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови», то в судовому засіданні під час розгляду справи в суді [PERSON] не заперечував того, що ним дійсно було надано інтерв'ю [INFO]. Отже, виходячи із даного висловлювання відповідач по справі заявив, що саме [PERSON], порубав шланг, за те, що він поливав власну картоплю водою, за яку платив, він звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови. Відповідно до положень ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Виходячи із викладеного відповідач по справі [PERSON] стверджував факт «Коли [PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови». Таким чином, вказана інформація, яка була розповсюджена відповідачем щодо позивача у контексті зазначеного закону та ст. 62 Конституції України, не можна розцінювати як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності. Однак, відповідачем по справі не було надано суду жодного доказу на підтвердження того, що саме [PERSON] порубав йому шланг, а також письмових заяв, скарг по вказаному факту про вчинення позивачем [PERSON] протиправних дій відносно [PERSON], а тому суд прийшов до висновку, що вказане твердження, висловлені відповідачем, зокрема про те, що «[PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови», не правдиві, а тому ці твердження завдали шкоди репутації позивача. Отже, спірна інформація була доведена до відому необмеженого кола осіб. Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила. За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов'язку спростувати недостовірну інформацію в цій частині, відповідно до вимог ст. 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України. Інша інформація, яка наведена в цій статті та є предметом спору, зокрема «А він одного разу сказав - до тебе приїжджали на [ADDRESS] вночі, скажи спасибі, що я тебе пожалів тоді, але якщо будеш сперечатись, то прийдуть ще. А я колись купував цю хату, біля [PERSON]. Лише його теща знала, що в мене була велика сума грошей. І вночі на нас напали в масках з ножами. Вимагали саме ту суму, за яку я домовився із покупцем за цю хату. Думаю, що то були його люди», аналіз викладеної інформації свідчить про те, що відповідач надавав оцінку події, яка мала місце у 2004 році щодо озброєного нападу на нього та фактичних обставин цих подій та їх наслідків. Крім того, у тексті даної статті відсутні твердження відповідача про те, що він звинувачує саме [PERSON] у вчиненні на нього озброєного нападу, тобто містить суб'єктивну думку відповідача, щодо тих подій. На підставі наданого роздрукованого інтерв'ю та показів свідка [PERSON] у судовому засіданні встановлено факти про які зазначав відповідач під час надання інтерв'ю, а саме, що між ним та [PERSON] відбулася розмова і що в ході цієї розмови позивач сказав йому про те, що «до тебе приїжджали на [ADDRESS], будеш сперечатись приїдуть ще». Таким чином, судом встановлено, що вказана частина інформації щодо [PERSON], яка була розповсюджена [PERSON] під час спілкування із журналістами інтернет - видання «Наша - версія» не є такою, яка принижує честь, гідність, чи ділову репутацію позивача, а є оціночними судженнями відповідача з приводу здійсненого на нього озброєного нападу, який мав місце у 2004 році, що містить особисту суб'єктивну думку відповідача; дана стаття не мітить тверджень відповідача щодо причетності саме позивача [PERSON] до злочинного угрупування, а тому не є такою, що порочить честь та гідність позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] поширив недостовірну інформацію в частині «Коли [PERSON], порубав нам шланг, за те, що ми поливали власну картоплю водою, за яку платили, я звертався до поліції, писав скарги на дії селищного голови», чим завдав шкоди особистим немайновим правам [PERSON], а відповідно повинен спростувати поширену інформацію, а також відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст., ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При зверненні до суду [PERSON] заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. на тій підставі, що поширення недостовірної інформації, не лише принизила його честь та гідність, а й завдала шкоду його діловій репутації. Згідно із ст. 280 ЦК України, якщо фізичний особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 3 його постанови N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру розповсюдженої недостовірної інформації, кола осіб, серед якого була розповсюджена недостовірна інформація, соціального статусу позивача, відсутність доказів про настання інших негативних наслідків, крім приниження честі, гідності та ділової репутації. Отже, відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 500,00 грн. відповідатиме обставинам справи та вимогам розумності, виваженості та справедливості. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з врахуванням задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., що становить 2% від заявленої вимоги 30 000 грн., що складає 32 грн., тому з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 672 грн. судового збору (640 грн. + 32 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial