Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом до відповідача, яким остаточно просить встановити факт т смерті [PERSON]; визнати право власності за [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], як частку у спільному майні подружжя; визнати за [PERSON] право власності на ? частину вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Обґрунтовуючи доводи позову позивач зазначає, що 22.07.1972 зареєструвала шлюб з [PERSON] 30.08.1974 останньому виданий ордер на підставі рішення виконкому Червонозаводської ради депутатів від 21.08.1974 на сімю із двох осіб на право зайняття квартири № 21 по пр.50 річчя ВЛКСМ (Ювілейному), 42-«а» в м. Харкові. Власником вказаного житлового будинку на той час був ОЖК «Левада», членом якого був чоловік позивача. Останній пайовий внесок виплачено у 1988, між тим [PERSON] право власності не оформив. 31.08.1983 шлюб між сторонами розірваний, однак подружжя продовжували сумісно проживати однією родиною у спірній квартирі, повязані спільним побутом, господарством тощо. Оскільки [PERSON] мав поганий стан здоровя, позивач здійснювала нагляд за чоловіком, продовжувала сплачувати пайові внески, платежі за користування квартирою, утримувати сімїю. 02.06.2016 [PERSON]А помер та після його смерті залишилось спадкове майно. Оскільки позивач у період шлюбу та після його розірвання приймала участь у сплаті пайових внесків, вважає, що має право на ? частину спірної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. Після смерті чоловіка, позивач звернулась до нотаріальної контори у встановлений законом термін із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживала із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, як спадкоємець 4-ї черги за законом, оскільки інших спадкоємців у померлого не має, однак позивачу відмовлено через відсутність документів, що підвереджують родинні відносини. Позивач, його представник в судовому засіданні повністю підтримали викладені обставини і вимоги позову, просять їх задовольнити. Відповідач, не визнаючи первісний позов, подав до суду письмові заперечення, між тим у подальшому, отримавши уточнену позовну заяву, в судове засідання не зявився, будучі повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю, не падав, тому суд зі згоди позивача, розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи зачне рішення, що не суперечить правилам ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Суд, вивчивши доводи позивача, первісні заперечення відповідача, вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст. 81 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що позивач та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1972. [PERSON] був членом кооперативу ОЖК «Левада» та володів квартирою № 21 по пр. 50 річчя ВЛКСМ (Ювілейний), 42-«а» в м. Харкові, яка надана йому та членам родини дружині [PERSON] на підставі ордеру № 1259 від 30.08.1974, в якої останні зареєстровані та постійно мешкали. Такі факти підтверджено копією ордеру від 30.08.1974 (а.с.16), відомостями ОЖК «Левада» (а.с.17). Із довідки ОЖК «Левада» також вбачається, що перший пайовий внесок сплачено у листопада 1973, пайові внески повністю сплачено у 1988. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Із положень ст. 384 ЦК України вбачається, що у разі викупу квартири член житлово-будівелнього кооперативу стає її власником. Таким чином, [PERSON] набув права власності на спірну квартиру. Далі, судом встановлено, що шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний 31.08.1988. Між тим, після розірвання шлюбу подружжя продовжували проживати разом однією сімєю, повязані спільним побутом, бюджетом тощо. Позивач здійснювала постійний нагляд за [PERSON], т.я. останній хворів, ніде не працював, будь-яких доходів не отримував, тому позивач самостійно продовжувала сплачувати пайові внески і повністю утримувала родину. Такі обставини підтверджено довідкою з місця проживання про склад сімї та реєстрацію, копіями квитанцій (а.с.23-65). Факт сумісного проживання однією сімєю і після розірвання шлюбу з 1983, продовжування подружжям вести спільний побут, бюджет тощо, в судовому засіданні підтримали свідки сусіди [PERSON], [PERSON] Відповідно до прикінцевих та перехідних положень при набранні чинності Цивільного Кодексу України з 01.01.2004 зазначений кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила зазначеного кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Так, відповідно до положень ст. 22 КпШС УРСР ( у редакції 1969р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд надійшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] на підставі наведених норм Закону має належати по ? частини спірної квартири, кожному. Далі, 02.06.2016 [PERSON] помер, що вбачається із копії свідоцтва про смерть, серії І-ВЛ № 542679 від 04.06.2016, актовий запис № 8456 (а.с.18). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1268 ЦК України зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Також із положень ч.1 ст. 1269 ЦК України випливає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так, встановлено, що після померлого 02.06.2016 [PERSON], який мешкав за адресою: м. Харків, пр.50 річчя ВЛКСМ (Ювілейний), 42-«а», кв. 21, заяв про прийняття або про відмову від спадщини до 11-ї ХДНК не надходило, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалось. Згідно Інформаційної довідки зі Садкового реєстру спадкові справи / свідоцтва про право на спадщину № 50018021 від 24.11.2017 за параметрами спадкодавця [PERSON] спадкова справа заведена приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 05.07.2016 за № 9/2016 за заявою [PERSON] Інших спадкоємців не встановлено. Отже, вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1\\2 частини спірної квартири і позивач як спадкоємець четвертої черги, має право на спадщину за законом на спадкове майно, тому, на підставі наданих доказів, суд вважає вимоги позову обґрунтованими, належним чином підтвердженими і у суду є правові підстави для його задоволення. Заперечення відповідача, що подано до надходження уточненої позовної заяви, на думку суду є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Outcome: approved