Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 3 червня 2000 року по 12 березня 2012 року він перебував із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу вони з відповідачкою придбали квартиру [ADDRESS] вартістю 320\~000 грн. Оскільки їх шлюб з відповідачкою розірвано, спільне користування даним майном є неможливим, то позивач просить провести поділ їх спільного з відповідачкою майна подружжя, визнавши за ним право власності 1/2 частину вищевказаної квартири вартістю 160\~000 грн. Відповідачка позов визнала частково, пояснивши, що в період їх шлюбу з позивачем вони дійсно придбали квартиру [ADDRESS]. Також відповідачка погоджується з тим, що вартість даної квартири на даний час складає 320\~000 грн. Однак, ще в січні 2011 року позивач пішов із сімї і з того часу в ній не проживає. Тому всі витрати по утриманню та ремонту квартири з того часу вона здійснює самостійно. Крім того, разом з нею проживають двоє неповнолітніх дітей. Діти фактично повністю перебувають на її утриманні, оскільки аліментів, які позивач сплачує на дітей, не достатньо для забезпечення їх нормального розвитку та виховання. При таких обставинах відповідачка вважає, що позивач має право не більш як на 1/4 частину спірної квартири. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так судом встановлено, що з 3 червня 2000 року по 12 березня 2012 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Також встановлено, що 6 червня 2001 року згідно договору купівлі-продажу відповідачка [PERSON] придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вартість даної квартири на даний час складає 320\~000 грн. оскільки така її вартість погоджена між сторонами. Відповідно до ст. 22 КпШС України від 20.06.69 року (положення якого діяли на час придбання спірної квартири) майно, набуте подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю, а відповідно до ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя їх частки визнаються рівними. Так як спірну квартиру відповідачка [PERSON] придбала в період шлюбу з позивачем, то відповідно до вимог вищевказаних статей суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] вартістю 160\~000грн. Суд не може прийняти заперечення відповідачки щодо відсутності підстав для визнання за позивачем права власності на половину спірної квартири. Так, відповідно до ст. 28 КпШС України суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси другого подружжя, що заслуговують на увагу. Однак ті обставини, на які посилається відповідачка в своїх запереченнях, на думку суду, не є підставою для відмови позивачу у захисті його права. Із матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2012 року позивачка дійсно самостійно здійснює оплату житлово-комунальних послуг за спірну квартиру та її поточний ремонт. В той же час, судом встановлено, що відповідач виїхав із спірної квартири ще в 2011 році і всією квартирою з того часу користується сама відповідачка, а тому обовязок утримувати цю квартиру лежить саме на ній. Також суд вважає, що сам по собі факт проживання з відповідачкою неповнолітніх дітей не є автоматичною підставою для зменшення частки позивача у його спільній власності із колишньою дружиною. На підставі викладеного,

Outcome: approved