Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому вказав, що він працює у відокремленому підрозділі Жмеринської дистанції колії ДТГО «Південно-Західна залізниця» з 2001 року на посаді головного інженера. Наказом по підприємству №116 від 27 червня 2001 року йому з 01 вересня 2001 року встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 30% заробітної плати, а в подальшому, за результатами перегляду під час щорічних засідань галузевої комісії, цю надбавку було підвищено до 40%. Зокрема, останнього разу наказом №316 від 30 грудня 2014 року йому було встановлено цю надбавку в розмірі 40%. Однак, коли у вересні 2015 року позивач отримав заробітну плату за серпень 2015 року, то звернув увагу, що йому було виплачено заробітну плату у меншому розмірі, ніж попереднього місяця. Коли позивач звернувся до бухгалтерії підприємства, то отримав усне повідомлення, що розмір його надбавки за вислугу років йому було зменшено до 20% за результатами перевірки Ладижинської ОДФІ. В подальшому, на прохання позивача 24 вересня 2015 року йому було надано копію наказу №249/од від 28 серпня 2015 року, згідно з яким з 01 січня 2015 року йому встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 20% від заробітної плати. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними. Так, актом ревізії встановлено, що в порушення вимог Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом Укрзалізниці від 28 грудня 2001 року №743-Ц, з квітня 2014 року по березень 2015 року позивачеві було встановлено надбавку за вислугу років у більшому розмірі, ніж передбачено вказаним нормативним актом. При цьому ревізори посилались на протокол засідання комісії підприємства по встановленню трудового стажу, що дає право на отримання надбавки за вислугу років від 31 травня 2001 року, згідно з яким позивачеві було зараховано період роботи на посаді викладача спеціальних дисциплін в Жмеринському ГПТУ-1 з 01 вересня 1984 року по 10 травня 2001 року. Ревізори вважали, що положення від 28 грудня 2001 року №743-Ц зобовязувало переглянути розміри встановлених надбавок і погодити зарахування з комісією ДТГО «Південно-Західна залізниця». Таке порушення, на думку комісії, призвело до зайвого нарахування і виплати позивачеві надбавки за вислугу років з квітня 2014 року по березень 2015 року. Позивач зазначив, що вимога щодо перегляду розміру надбавок не передбачена жодним пунктом положення від 28 грудня 2001 року №743-Ц і є фактично вільним тлумаченням цього наказу членами комісії. Необхідність погодження з вищестоящим органом розміру надбавок, яке визначене в п. 24 положення від 28 грудня 2001 року №743-Ц, стосується лише тих рішень, які набули чинності після введення його в дію, тобто з 01 січня 2002 року, а рішення щодо встановлення надбавок позивачеві приймалось 31 травня 2001 року. В п. 2 положення від 28 грудня 2001 року №743-Ц чітко визначено, що у разі зниження у працівників, які пропрацювали до 01 січня 2002 року, стажу роботи у звязку з запровадженням даного положення, раніше визначений стаж зберігається. В судовому засіданні позивач та його представник просили визнати протиправним і скасувати наказ начальника Відокремленого підрозділу «Жмеринська дистанція колії» ДТГО «Південно-Західна залізниця» №249/0Д від 28 серпня 2015 року в частині встановлення позивачеві надбавки за вислугу років у розмірі 20% з 01 січня 2015 року та зобовязати відповідача провести позивачу нарахування та виплатити надбавку за вислугу років з 01 серпня 2015 року у розмірі 40% від заробітної плати відповідно до наказу по Жмеринській дистанції колії №316 від 30 грудня 2014 року, відновивши попередні умови оплати праці. Представник відповідача публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.ст.169, 224, 225 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до клопотання начальника Жмеринської дистанції колії позивач був прийнятий на роботу в дистанцію колії по переводу з Жмеринського ПТУ-1 14 травня 2001 року. До цього позивач працював в Жмеринському ПТУ-1, яке готує кадри для залізничного транспорту з 01 вересня 1984 року по 10 травня 2001 року. Тому адміністрація Жмеринської дистанції колії просила профспілковий комітет розглянути питання про збереження трудового стажу для виплати винагороди за вислугу років позивачеві (а.с.5). Протоколом засідання комісії по установленню трудового стажу, який дає право на виплату надбавки за вислугу років Жмеринської дистанції колії, позивачеві було зараховано стаж роботи в Жмеринському ПТУ-1 з 01 вересня 1984 року по 10 травня 2001 року для виплати надбавки за вислугу років (а.с.6) і наказом №116 від 27 червня 2001 року позивачу було встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 25% з 01 січня 2001 року та відповідно 30 % з 01 вересня 2001 року (а.с.7). Згідно з п. 26 Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств залізничного транспорту, який діяв на момент встановлення позивачеві надбавки за вислугу років, в необхідних випадках підприємства можуть самостійно приймати рішення про збереження безперервного стажу роботи для виплати надбавки за вислугу років працівника підприємства при його переході з одного підприємства на інше, в першу чергу кадровим залізничникам, тимчасово, в силу виробничої необхідності чи інших поважних причин, направленим на підприємство залізничного транспорту на роботи, які не дають право на отримання надбавки за вислугу років (а.с.8-13). Відповідно до копії наказу №316 від 30 грудня 2014 Відокремленого підрозділу Жмеринська дистанція колії ДТГО «Південно-Західна залізниця» про виплату щомісячної надбавки за вислугу років в 2015 році позивачеві було встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 40%, враховуючи, що безперервний стаж його роботи станом на 01 січня 2015 року складає 33 роки 03 місяці 26 днів (а.с.16). Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. 28 грудня 2001 року було прийнято нове Положення про порядок виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємств і організацій залізничного транспорту, затвердженого наказом Укрзалізниці №743-Ц, яке було введено вдію з 01 січня 2002 року. В наказі, яким це Положення було затверджено, в п.2 зазначено, що у разі зниження у працівників, які пропрацювали до 01 січня 2002 року, стажу роботи у звязку з запровадженням цього Положення раніше визначений стаж зберігається (а.с.84-92). В цьому положенні визначено, що надбавка за вислугу років встановлюється в залежності від безперервного стажу роботи в підприємствах, установах організаціях та структурних підрозділах залізничного транспорту, зокрема, при наявності такого безперервного трудового стажу більше 25 років розмір надбавки за вислугу років становить 40% (а.с.85). В п. 24 цього Положення зазначено, що в окремих випадках комісія підприємства (відособленого структурного підрозділу), може, за погодженням з комісією вищестоящого органу , приймати рішення про збереження безперервного стажу роботи для виплати надбавки за вислугу років працівникам підприємства при їх переведенні з одного підприємства на інше і, в першу чергу, кадровим залізничникам, тимчасово в силу виробничої необхідності або з інших поважних причин, переведених на підприємства залізничного транспорту на роботи, як і не дають права на отримання надбавки за вислугу років (а.с.90). Згідно зі ст. 22 Закону України «Про оплату праці», суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність. Тому, якщо на момент зарахування комісією ВП Жмеринська дистанції колії позивачеві стажу роботи в Жмеринському ПТУ-1 з 01 вересня 1984 року по 10 травня 2001 року для виплати надбавки за вислугу років не потрібно було погоджувати це питання з вищестоящим органом, то в подальшому, при прийнятті нового Положення, яке передбачає таке погодження, раніше складений протокол та винесений відповідний наказ про призначення надбавки за вислугу років не може бути переглянутий, тим більше в односторонньому порядку. Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані відповідачем. Доказів на спростування позовних вимог відповідач не надав, так само, як і заперечень. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно зі ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved