Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивую тим, що він з [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2013 року . Від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені, проживають окремо через несумісність характерів, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними не вбачається за можливе. З моменту припинення подружніх стосунків донька фактично проживає та знаходиться з батьком. Він піклується та забезпечує нормальне виховання дитини, створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. В звязку з досягненням згоди щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] разом з батьком, домовленість виклали у договорі про визначення місця проживання дитини від 10.10.2017 року . Просить шлюб розірвати, визначити місце проживання [PERSON], 222.02.2015 року народження, разом з батьком [PERSON] за адресою : м.Суми, вул. Кримська, б.9. Представник позивача [PERSON] в письмовій заяві позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи сповіщена належним чином, в письмовій заяві позов визнала повністю, проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком не заперечує (а.с.43). Представник служби у справах дітей Сумської міської ради в письмовій заяві просить справу розглядати без участі представника служби, проти позову не заперечують. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю. Судом встановлено, що з 30.08.2013 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Зарічному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 386, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Подружжя має неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], матірю якого є відповідач [PERSON] (а.с. 9). Подружні стосунки між сторонами припинені, в звязку з відсутністю взаєморозуміння, з втратою почуття любові та поваги, через різні погляди на життя, проживають окремо з 2017 року. Між сторонами склалися сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Стаття 24 Сімейного кодексу України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, приходить до переконання, що подальше спільне подружнє життя та збереження сімї неможливе, шлюб необхідно розірвати. Стаття 160 ч.1 СК України, передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 ч.1 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору, щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан і здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з копії договору про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні від 10.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини доньки [PERSON] та визначено місцем проживання неповнолітньої місце проживання батька (а.с.10). В письмовій заяві відповідач [PERSON] Ю,С. не заперечувала проти проживання малолітньої доньки разом з батьком [PERSON] та виходячи з інтересів малолітньої дитини, суд вважає позовні вимоги позивача про визначення місця мешкання дитини разом з батьком обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved