Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 вересня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб у м. Джаково (Республіка Хорватія). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON]. який на даний час проживає із своєю матір'ю у м. Горлівка Донецької області. 21 червня 2011 року рішенням районного суду м. Джаково шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 08 липня 2011 року відповідач виїхала разом із сином із Республіки Хорватія на територію України, не отримуючи дозвіл на виїзд у батька дитини. З того часу [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки та листи позивача, не спілкується з ним особисто, а саме головне - не дає [PERSON] можливості бачитися та спілкуватися з його сином. Позивач для відновлення свого порушеного права на спілкування з дитиною звернувся до служби у справах дітей Горлівської міської Ради, у зв'язку з чим 20 червня 2012 року виконавчим комітетом Горлівської міської Ради було прийнято рішення про визначення [PERSON] способу іу вихованні малолітнього [PERSON]. У серпні 2012 року позивач прибув із Хорватії до України для спілкування із сином, однак [PERSON] не виконала вищезазначене рішення та не дозволила зустрітися батьку із своїм сином. У вересні 2012 позивач також був у м. Горлівка, однак колишня дружина знову не надала можливості бачити дитину. Як свідомий громадянин [PERSON] розуміє свій батьківський обов'язок - приймати участь вихованні дитини, а як людина, яка має почуття - має дуже велике бажання виховувати свого спілкуватися з ним, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька із дитиною спричинить шкоду [PERSON] не існує. Створюючи перешкоди у спілкуванні позивача із сином, відповідач порушує не тільки права [PERSON] як батька, а також порушує права дитини та суперечить інтересам сина. [PERSON] позитивно характеризується, не притягувався до кримінальної відповідальності, не має психічних розладів, не схильний до вживання алкоголю, наркотичних засобів, що підтверджується довідками із церкви, школи, лікарні та суду. Просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні сина та вільному спілкуванні з ним, та визначити йому спосіб участі у вихованні малолітнього сина шляхом спілкування з ним один раз у кожні три місяці протягом 14 днів. Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 13 серпня 2013 року позовні вимоги [PERSON] - задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON], [INFO]. Визначено [PERSON] спосіб у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом спілкування з ним щодня в період з 01 по 14 число один раз у кожні три місяці у присутності представника органу опіки та піклування та матері дитини - [PERSON]. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 20 вересня 2013 року у задоволені заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 13 серпня 2013 року - відмовлено. З вказаним заочним рішенням суду першої інстанції не погодилася відповідач [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що рішення суду необгрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: винесення судом заочного рішення суперечить вимогам ч. 4 ст. 169 ЦПК України, оскільки апелянт була присутня в залі судового засідання. Також, апелянт зазначає, що вона не перешкоджала спілкуванню позивача з сином, оскільки позивач з власної волі спізнився на зустріч з сином, а тому не порушувала порядок спілкування, визначений рішенням виконкому Горлівської міської ради №635 від 20.06.2012 року. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача з доводами апеляційної скарги не погодилася, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю третьої особи. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до етапі 1 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статгею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом першої інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що 01 вересня 2009 року між позивачем [PERSON] та [PERSON], був укладений шлюб у м. Джаково (Республіка Хорватія) (а.с. 7-8). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON], який на даний час проживає із своєю матір'ю у м. Горлівка Донецької області (а.с. 9-11). 21 червня 2011 року рішенням районного суду м. Джаково шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 8). 08 липня 2011 року відповідач виїхала разом із сином із Республіки Хорватія на територію України, за своїм місцем проживання. Відповідно до наданої медичної довідки позивач [PERSON] не страждає на психічні захворювання (а.с. 19), не зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, позитивно характеризується, не має судимості (а.с. 14-17). 20 червня 2012 року виконавчим комітетом Горлівської міської Ради було прийнято рішення про визначення [PERSON] способу участі у вихованні малолітнього сина (а.с. 12). Суд, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що [PERSON] зобов'язаний брати участь у вихованні дитини і має право на особисте спілкування з нею, але [PERSON], не виконуючи рішення виконкому про спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином, перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною. Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 142 СК України встановлює рівність прав та обов'язків дітей щодо батьків, а саме - діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того. чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 157 СК України передбачає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини»). Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання гощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дигини. стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами». Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я га інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно частини 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Положення частини 1 ст. З Конвенції про права дитини, ст.ст, 7, 141, 159 СК України свідчать про те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Статтею 15 Закону України від 26.04.2001 року №2402-111 «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них. має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь в її вихованні й мають право спілкування з дитиною, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини. Відповідно до частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно частини 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, в тому числі й щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, участь органу опіки та піклування є обов'язковою. Крім того, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З вищенаведених норм вбачається, що суд першої інстанції, визначаючи позивачу спосіб участі у вихованні малолітнього сина з урахуванням думки органу опіки та піклування, серед іншого, мав визначити місце та час їхнього спілкування, але цього не зробив. За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідним змінити резолютивну частину рішення, виклавши його в такий редакції: Визначити [PERSON] спосіб у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом спілкування з ним щодня в період з 01 по 14 число один раз у кожні три місяці з 17.00 год. до 18.00 год. у присутності представника органу опіки та піклування та матері дитини - [PERSON] в загально доступних місцях. Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не в повній мірі відповідають обставинам, тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для його зміни в частині визначення способу участі позивача у вихованні дитини. В інший частині суд першої інстанції всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги щодо присутності відповідача у залі судового засідання та її не перешкоджанню позивачу у спілкуванні з сином, не має. Ці доводи є необґрунтованими і не спростовують висновків суду.

Outcome: partial