Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6.45 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель реформованого КСП Леніна на території Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0033229, виданого па підставі рішення Лозівської районної державної адміністрації від 01.07.1996 року № 399 на імя [PERSON] в порядку набувальної давності. Також визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 6.45 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, з земель реформованого КСП ім. Леніна на території Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0033230, виданого на підставі рішення Лозівської районної державної адміністрації від 01.07.1996 року № 399 на імя [PERSON] в порядку набувальної давності. Позивач у судове засідання не з'явився, його інтереси представляє за довіреністю [PERSON], яка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частина 4 статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року, за умови державної реєстрації нерухомого майна за такою особою. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України у разі смерті фізичної особи право власності припиняється. З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2003 року помер рідний дядько позивача - [PERSON] (а.с. 6,8,12,31). На підставі рішення Лозівської районної державної адміністрації від 01.07.1996 року № 399 [PERSON] 23 серпня 1996 року було надано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0033229 із земель реформованого КСП ім. Леніна на території Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області, розміром 6.45 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується копією сертифікату (а.с. 13). Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку з земель реформованого КСП ім. Леніна Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області [PERSON] за життя не отримував (а.с. 18). Крім того, 26 червня 2003 року померла дружина [PERSON] - [PERSON], якій на підставі розпорядження Лозівської районної державної адміністрації від 01.07.1996 року № 399 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0033230 з земель реформованого КСП ім. Леніна на території Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області, розміром 6.45 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру в Лозівському районі Харківської області (а.с. 19). Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку з земель реформованого КСП ім. Леніна Садівської сільської ради Лозівського району Харківської області [PERSON] за життя не отримувала. Інших спадкоємців у померлих [PERSON] та [PERSON] немає. Заповіт щодо розпорядження майном, в тому числі і земельною часткою (паєм) вони не складали (а.с. 37-39). Мати позивача - [PERSON] померла 03.06.1988 року (а.с. 10). Ще за життя, а саме в січні 1999 року [PERSON] та [PERSON] передали позивачу оригінали сертифікатів та повідомили, що не будуть користуватися земельними ділянками. З того часу він розпочав фактично користуватися земельними частками (паями). Позивач позбавлений можливості оформити спадщину за законом, так як відповідно до статей Цивільного Кодексу Української РСР від 18.07.1963 року №1540-VI, який діяв на момент смерті [PERSON] та [PERSON], такої категорії спадкоємців, як племінники, не існувало. Крім того, позивачем було втрачено при невідомих обставинах оригінал сертифікату, виданого на ім'я [PERSON], у зв'язку з чим не може реалізувати своє право на земельну частку (пай). Вимога позивача щодо визнання права власності за набувальною давністю не порушує нічиїх прав та обов'язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. В зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем, оскільки вже протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє земельними ділянками. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно яких особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. А тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вказані земельні ділянки за набувальною давністю.

Outcome: approved