Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Міністерства Оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 500\~000,00 грн. На обгрунтування позову зазначив, що у період з 07.10.2004 року по 05.05.2005 року проходив службу у військовій частині [NUMBER] українського миротворчого контингенту багатонаціональних сил у республіці Ірак і приймав участь у бойових діях. У період з 10.10.2008 року по 04.04.2009 року проходив службу у військовій частині [NUMBER] українського миротворчого контингенту на території Косово, Югославії і приймав участь у бойових діях. Під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] 11.08.2013 року позивач внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: травматичне відчленування лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини лівого стегна, рвану рану м`яких тканин в області середньо-нижньої третини лівої стегнової кістки, закритий вивих лівого стегна з переламом заднього краю вертлюжної западини із зміщенням фрагментів, травматичний шок 3 ступеню. Відповідно до довідки МСЕК серія АВ№0280031 від 11.03.2014 року, отримані травми визнані такими, що отримані під час проходження військової служби. Свої моральні втрати пояснює тим, що він втратив роботу, погіршилися його соціальні зв`язки, він фактично втратив можливість вести повноцінне життя. Позивач та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні позову та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що позивач отримав травми під час ДТП, а, відтак, відсутні винні дії з боку відповідача. Дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення сторін, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно виписки із акту огляду МСЕК Запорізької медико соціальної експертної комісії від 11.03.2014 року позивачеві була встановлена третя група інвалідності, внаслідок травмування, пов`язаного з виконанням військових обов`язків (а.с.7), втратив працездатність на 60%, згідно довідки МОЗ від 11.03.2014 року (а.с.8). Згідно із ст.\~22 Цивільного кодексу України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а у відповідності до ст.\~23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Цивільним кодексом\~передбачено спеціальні підстави та порядок відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема, статтею\~1173 Цивільного кодексу України\~передбачено, відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, що відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 2 ст.\~25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.\~2 ЦК України\~держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до ст.\~170 ЦК України\~передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Згідно з ч. 1 ст.\~109 ЦПК України\~позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст.\~109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням. В той же час, поряд з даним загальним правилом, процесуальним законом передбачено альтернативний порядок визначення підсудності за вибором позивача, у визначених законодавцем випадках. Зокрема, у відповідності до п. 6 ст.\~110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем завдання шкоди. Крім того, у абз. 1 п. 37\~постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»\~судам роз`яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст.109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст.\~110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст.\~110 ЦПК України). Суд, задовольняючи позов в частині, виходить з правового змісту ст. ст. 23, 1167 ЦК України, тобто з наявності визначених законом підстав для відшкодування моральної шкоди. Ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законом порядку. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях. У позивача наявна третя група інвалідності, працездатність втрачена на 60%, внаслідок травми, отриманої у ДТП, під час виконання службових обов`язків, при проходженні військової служби, що дає змогу зробити висновок про право вимагати відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, яка була заподіяна позивачеві внаслідок втрати здоров`я, необхідно врахувати глибину моральних страждань та враховувати принцип розумності та справедливості, суд вважає достатнім розмір відшкодування у 50000,00 грн. У своїх висновках суд виходить з того, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, встановлює систему їх соціального захисту зокрема у разі втрати ними працездатності. Тобто, військовослужбовці повинні пройти безоплатну психологічну, медико психологічну реабілітацію у відповідних центрах, з відшкодуванням вартості проїзду, забезпечуються путівками для санаторно курортного лікування незалежно від виду пенсії безоплатно, приймаються на обстеження та лікування до військово медичних закладів охорони здоров`я . Згідно з ч. 3 «Закону України Про збройні Сили України» передбачено, що Міністерство Оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Одже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду накладається на Міністерство Оборони України як на уповноважений орган. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.10.2014 року у справі №3-86гс14, який згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для суддів. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави (за ставкою судового збору, встановленою за розгляд судом позовної заяви немайнового характеру, поданої фізичною особою).

Outcome: partial