Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають дитину сина [PERSON], [INFO]. З 06.05.2018 року шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені. Шлюб фактично розпався, причина розпаду діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові та взаємоповаги, шлюб існує формально. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з позивачем. Відповідач з травня 2018 року з сином не спілкується, ніяких відносин не підтримує, не цікавиться станом здоровя та розвитком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Крім того позивач зазначив, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати свою дитину. У звязку з наведеним просив шлюб розірвати, визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом з [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання надав заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання надала заяву про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання надала заяву про проведення розгляду справи без її участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши\~ матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.08.2016 року Дніпровським районним у м. Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 377, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КГ №108428. Згідно свідоцтва про народження серії І-КГ №241436, виданого 10.08.2017 року Дніпровським районним у м. Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №451 батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1\~\~ ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи вищезгадане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з ним. Відповідно до довідки № 72 від 04.07.2018 року, виданої квартальним комітетом №2 м. Херсона [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO], з травня 2018 року проживає за адресою: м. Херсон, вул. 1-ша Рибна, 88. З акту обстеження умов проживання від 18.06.2018 року, складеного службою у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні, за адресою м. Херсон, вул. 1-ша Рибна, 88, вбачається, що санітарний стан помешкання задовільний. Батьком [PERSON] створено належні умови для проживання, виховання та утримання сина. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Згідно із\~ ч. 3 ст. 45 ЦПК України, суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як роз'яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визначення його недійсним та поділ майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради від 04.10.2018 року №02-14-481-25 вважають доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], [INFO].\~ З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси дитини та згоду відповідача [PERSON] по справі, про що свідчить визнання нею позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і в частині визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком. Окрім того, відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вивчивши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved