Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в судовому засіданні підтримав він та його представник та мотивують тим, що 30.04.2008р. між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість, відповідно до якої [PERSON] продала позивачу автомобіль марки ГАЗ моделі 32213ПЕ, випуску 2001 року, номер кузову [NUMBER], тип ТЗ мікроавтобус-D, реєстраційний [NUMBER], на виконання умов угоди позивач сплатив відповідачці гроші в сумі 4700 доларів США, а вона передала йому автомобіль. На виконання своєї домовленості з приводу купівлі-продажу автомобілю [PERSON] видала [PERSON], та його дружині [PERSON] довіреність, відповідно до якої [PERSON] довірила їм експлуатувати (керувати) зазначений транспортний засіб та використовувати його на всій території України та за її межами. [PERSON] надала [PERSON] розписку про те, що продала йому автомобіль ГАЗ д.н. [NUMBER] за 4700,00 доларів США. 01.10.2010р. автомобіль проданий позивачу відповідачкою, був вилучений Ковпаківським ВДВС Сумського міського управління юстиції, в ході виконавчого провадження як такий, що належить [PERSON] на праві власності та в рахунок погашення її боргу перед КБ «Індустріалбанк» в розмірі 124 477,04 грн. Позивач звернувся до Ковпаківського районного суду міста Суми із вимогами про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання за ним права власності на вказаний автомобіль та звільнення його з під арешту. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 03.02.2011р. в задоволенні позову було відмовлено, рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 17.03.2011 року. Рішеннями судів встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки ГАЗ моделі 32213 ПЕ, що підтверджується повідомленням Управління ДАІ в Сумській області, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. [PERSON] як власник автомобіля 30.04.2008 року видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність з правом розпоряджатися автомобілем, з правом надання автопослуг, експлуатувати (керувати) зазначений транспортний засіб та використовувати його на території України та за її межами; надано право представляти її інтереси у всіх органах, підприємствах і організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно отримані гроші в розмірі 4700 доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 26.09.2013р. складає 37567,10 грн. витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн., а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник відповідачки заперечував проти задоволення позову, оскільки спір між тими самими сторонами та з тих самих підстав вже було розглянуто судом. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що згідно розписки [PERSON], вона продала [PERSON] автомобіль ГАЗ д.н. [NUMBER] за 4700,00 доларів США.(а.с. 9) На виконання своєї домовленості з приводу купівлі-продажу автомобілю [PERSON] видала [PERSON], та його дружині [PERSON] довіреність, відповідно до якої [PERSON] довірила їм експлуатувати (керувати) зазначений транспортний засіб та використовувати його на всій території України та за її межами.(а.с. 4) 01.10.2010р. автомобіль проданий позивачу відповідачкою, був вилучений Ковпаківським ВДВС Сумського міського управління юстиції, в ході виконавчого провадження як такий, що належить [PERSON] на праві власності та в рахунок погашення її боргу перед КБ «Індустріалбанк» в розмірі 124 477,04 грн.(а.с. 5-7) Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 03.02.2011р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, скасування арешту з автомобіля було відмовлено, рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 17.03.2011 року (а.с. 16-21) Між сторонам склалися цивільно-правові відносини, що регулюються нормами ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішеннями судів по справі № 1806/2-1478/11 встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля марки ГАЗ моделі 32213 ПЕ, що підтверджується повідомленням Управління ДАІ в Сумській області, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. [PERSON] як власник автомобіля 30.04.2008 року видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність з правом розпоряджатися автомобілем, з правом надання автопослуг, експлуатувати (керувати) зазначений транспортний засіб та використовувати його на території України та за її межами; надано право представляти її інтереси у всіх органах, підприємствах і організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу. Згідно з ст.237 ЦК України представництвом є правовідносини, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, між сторонами склалось правовідносини, в якому одна сторона [PERSON] має право вчинити правочин від імені другої сторони [PERSON], яку він представляє, яке за своїм змістом згідно з ч.1 ст.237 ЦК України є представництвом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальнотсі, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, встановлено, що [PERSON] продала [PERSON] автомобіль ГАЗ 32213, за 4700 долларів США, про що написала відповідну розписку (а.с.9), але договір купівлі-продажу автомобіля не був укладений, в подальшому на вказаний автомобіль був накладений арешт Державною виконачою службою. Таким чином, суд вважає, що відповідач набула належні позивачу грошові кошти в сумі 4700 доларів США без достатньої правової підстави, а отже відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України зобов'язана повернути їх власнику, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За таких обставин сума коштів, отриманих без належної правової підстави в розмірі 4700 доларів США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 26.09.2013р. складає 37567 грн. 10 коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. Згідно ст. 84 ЦПК України, враховуючи граничний розмір витрат на правову допомогу встановлений Постановою КМУ від 27.04.2006р. №590, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 1000 грн. в відшкодування витрат на правову допомогу. У відповідності з ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 375,67 грн.

Outcome: approved