Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненнями до позову в якому просить визнати контракт від 01.07.2014 року, який укладений з порушенням діючого трудового законодавства незаконним; визнати звільнення не законним, зобовязати керівництво Державного навчального закладу «Херсонського вищого професійного училища ресторанного господарства» поновити позивача на попередній роботі, посаді керівника фізичного виховання, на загальних підставах трудового договору, змінити записи у трудовій книжці та особовій справі про незаконне звільнення за контрактом; стягнути з Державного навчального закладу «Херсонського вищого професійного училища ресторанного господарства» на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 16.07.2015 року до дня поновлення на роботі, моральну шкоду в розмірі 10000 гривень за порушення конституційного права на працю та судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та підтвердив обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач був прийнятий на посаду керівника фізичного виховання у Державному навчальному закладі «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» з 03.09.2012 року на підставі наказу №95-а п.1 від 31.08.2012 року на умовах контракту. Адміністрацією Херсонського вищого професійного училища ресторанного господарства позивача було повідомлено, що дія трудової угоди закінчується 30.06.2015 року та продовжуватись не буде. З вказаним повідомленням позивач був ознайомлений особисто 27.04.2015 року, про що свідчить його підпис на вказаному повідомленні. Листом від 01.07.2015 року №407 позивача було повідомлено про те, що наказ про його звільнення підписано 30.06.2015 року та йому необхідно зявитися в училище для ознайомлення з вказаним наказом та передачі матеріальних цінностей. Наказом № 42-ос від 22.06.2015 року позивача було звільнено з 30.06.2015 року у звязку з закінченням терміну дії контракту та призначено виплату компенсації за невикористану відпустку в кількості 44 календарних дні. З вказаним наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис на вказаному наказі. Твердження позивача про те, що в 2013-2014 навчальному році він продовжував виконувати свої робочі обовязки без підписання контракту, а отже дія строкового контракту була продовжена на загальних підставах на невизначений строк є безпідставними, оскільки, з копій контрактів за 03.09.2012 року, 01.07.2013 року та 01.07.2014 року вбачається, що всі вони укладались на певний строк, тобто до закінчення навчального року, та кожний раз підписувались позивачем особисто. Відповідно до п.2 ст.23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до п.2 ст.36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2\~і\~3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пояснення позивача про те, що контракт від 01.07.2014 року було підписано ним під тиском, суд вважає критичним, оскільки ніякими доказами це не підтверджено, а позивач в судовому засіданні сам визнав факт того, що він власноруч його підписав. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом встановлено, що позивач звільнений з роботи в порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме з закінченням строку дії трудового договору, який було укладено на визначений строк за погодженням сторін.

Outcome: dismissed