Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~та просить\~суд визнати\~за нею право власності на приміщення гаражу № 21 загальною площею 24,12 кв. м., довжиною 6,38 м. та шириною 3,78 м., розташованого за адресою: вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області, в районі колишньої учбової шахти гірничорятувальної служби в м. Покров Дніпропетровської області. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача виконкому Покровської міської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності їх представника, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуду суду. Суд, вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2017 року помер рідний батько позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру № 50 в житловому будинку № 15 по вул. Шатохіна в м. Покров Дніпропетровської області та на гараж по вул. Чехова в районі колишньої учбової шахти гірничорятувальної служби в м. Покров Дніпропетровської області. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Після його смерті [PERSON] прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 квітня 2018 року на вказану вище квартиру, яке їй було видано приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] Вказаним свідоцтвом підтверджується факт прийняття нею спадщини після смерті її батька [PERSON]. Але в зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом не був включений вказаний вище гараж внаслідок того, що за життя батько позивача - [PERSON] не переоформив його на своє ім'я. Вказаним гаражем батько позивача володів відкрито та безперервно більше 27 років. Вказаний гараж перейшов у володіння при наступних обставинах. Зазначений гараж по вул. Чехова в районі колишньої учбової шахти гірничорятувальної служби в м. Покров Дніпропетровської області був побудований його первісним власником [PERSON] у встановленому законом на той час порядку на відведеній земельній ділянці. Зазначений гараж не був самочинно побудованим. Вказана обставина підтверджується рішенням виконкому Покровської (на той час Орджонікідзевської ) міської ради Дніпропетровської області № 226 від 22 червня 1984 року, яким виконком дозволів [PERSON] продати вказаний гараж [PERSON]. Вказаним рішення виконкому підтверджується той факт, що [PERSON] вказаний гараж належав на праві власності, якщо виконком дозволів йому його продати [PERSON] Але правовстановлюючий документ на вказаний гараж на ім'я [PERSON] не зберігся. На підставі вказаного рішення виконкому [PERSON] передав у власність, тобто здійснив відчуження зазначеного гаражу [PERSON], який звернувся до КП «МБТІ» м. Нікополь для реєстрації свого права власності на гараж. У батька позивача не зберігся правовстановлюючий документ на зазначений гараж, зберігся тільки Технічний паспорт на зазначений гараж на ім'я [PERSON], виданий КП «МБТІ» м. Нікополь 07 червня 1995 року. Згідно Технічного паспорта, виданого МКП «БТІ» на вказаний гараж, зазначений гараж по вул. Чехова в районі колишньої учбової шахти гірничорятувальної служби в м. Покров Дніпропетровської області має наступні характеристики: довжина 6,38 м., ширина 3,78 м., висота 2,2 м.. [PERSON] помер і його донька 31.07.1990 року передала зазначений гараж батькові позивача у постійне користування на підставі раніше досягнутої домовленості між [PERSON], його донькою та батьком позивача. Тобто батько [PERSON] був останнім користувачем зазначеного гаражу протягом 27 років до дні своєї смерті і користувався вказаним гаражем безперервно та відкрито. Вказаний гараж [PERSON], донька померлого [PERSON], передала батькові позивача у присутності свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Суд вважає, що її померлий батько [PERSON] за життя придбав право власності на вказаний гараж у законному порядку, і після його смерті усе його майно вона отримала у спадщину в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Виходячи з аналізу норм ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння є безперервним (воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності). Обов'язковою ознакою нерухомого майна, як об'єкту матеріального світу, в розумінні вимог матеріального закону, є будівництво об'єкту нерухомості у встановленому законом порядку. Вказаний гараж був побудований в встановленому законом порядку, що підтверджується рішеннями виконкому та копією Технічного паспорту на гараж. Той факт, що батько позивача за своє життя володів гаражем понад 27 років до дня своєї смерті і залишив його їй у спадщину без будь-яких вимог з боку третіх осіб щодо повернення цього майна, свідчить про правомірність такого володіння. Попередніх офіційних титульних власників вказаного гаражу більше в живих немає, інших доказів примусово витребування у її батька законним володільцем вказаного майна немає, фактичне володіння таким майном з боку її батька не було визнано недобросовісним у встановленому законом порядку. З вказаних вище обставин, а також виходячи з того, що постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу [PERSON] від 08.06.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний гараж з викладених нею обставин вона змушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). З огляду на вказані вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, зокрема наявності фактичного, без титульного, відкритого та тривалого безперервного володіння батьком позивача нерухомим майном у вигляді вказаного гаражу, вважає, що у неї є усі підстави просити суд про задоволення її позовних вимог та про визнання за нею право власності за набувальною давністю на вказаний гараж. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Відповідно до ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON], представник позивача за довіреністю [PERSON], представник позивача за договором адвокат [PERSON] до Виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визнання права власності» - задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на приміщення гаражу № 21 загальною площею 24,12 кв. м, довжиною 6,38 м. та шириною 3,78 м., розташованого за адресою: вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області, в районі колишньої учбової шахти гірничорятувальної служби в м. Покров Дніпропетровської області.

Outcome: approved