Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача на його користь 12\~458, 90 грн. прострочення по виконанню зобовязання по виплаті моральної шкоди, завданої смертю особи, яка складається з 10\~305,17 грн. інфляційних втрат на суму боргу та 2\~153,73 грн. 3-х відсотків річних. Позов мотивує тим, що вироком Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06.11.2007 року відповідача [PERSON] (згідно свідоцтва про зміну імені від 13.08.2009 року змінив ім'я на [PERSON]) визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та зобовязано сплатити потерпілому [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. Повідомленням державного виконавця від 20.04.2016 року позивачу повідомлено про сплату відповідачем лише суми в розмірі 1600,00 грн. У звязку з небажанням відповідача виплатити суму, що залишилась, позивач в порядку статті 625 ЦК України звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої суми боргу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові. На обґрунтування мотивованості предявленого позову покликався на позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14, згідно якої відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Додатково пояснив, що станом на 21.03.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем погашена в повному обсязі, що підтверджується постановою відділу Державної виконавчої служби Підгаєцького районного управління юстиції. Вважає, що зобовязання з відшкодування моральної шкоди, завданої злочином не є борговим (грошовим) зобовязанням, а відтак до такого не застосовуються положення про відповідальність, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. На обґрунтування своєї позиції покликався на позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 13.01.2016 року у справі №6-3019цс15. Крім того, вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ще й з тих мотивів, що рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 30.06.2016 року відмовлено в збільшенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Вироком Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 06.11.2007 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та зобовязано сплатити потерпілому [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. (а.с.9-11). На виконання вищевказаного вироку 27.01.2009 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10\~000,00 грн. видано виконавчий листі №1-29/07 (а.с.12). 21.07.2010 року відкрито виконавче провадження. Згідно листа Підгаєцького районного управління юстиції відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області №2478 від 16.10.2015 року встановлено, що відповідно до свідоцтва про зміну імені від 13.08.2009 року [PERSON] змінив ім'я на [PERSON], про що складено акт державного виконавця від 10.12.2010 року (а.с.13-14). Судом встановлено, що станом на 20.04.2016 року боржником [PERSON] на користь [PERSON] сплачено грошові кошти в розмірі 1600,00 грн. згідно виконавчого листа по справі №1-29/07 від 27.01.2009 року, що підтверджується квитанціями №37 від 17.01.2011 року на суму 800 грн., №1 від 01.03.2012 року на суму 300 грн. та платіжним дорученням №903 від 21.12.2015 року на суму 500 грн. (а.с.15). Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14, відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням За змістом норми закону ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. І вказана правова позиція, на думку суду, підлягає до застосування в даних спірних правовідносинах. Зважаючи на те, що відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди є грошовим зобовязанням і на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідач своєчасно не виконав свої зобовязання по сплаті боргу, то до нього слід застосувати положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнути на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд надає віри представленим позивачем та перерахованим в судовому засіданні розрахункам інфляційних втрат та 3% річних. Таким чином інфляційні втрати за період з 01.02.2009 року по 01.02.2011 року становлять 2026,28 грн; з 01.02.2011 року по 01.03.2012 року 362,45 грн; з 01.04.2012 року по 01.01.2016 року 6962,27 грн.; з 01.01.2016 року по 01.12.2016 року 954,17 грн. Разом 10305,17 грн. При цьому, три відсотки річних становлять 2\~153,73 грн. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача 10305,17 грн. інфляційних витрат та 2\~153,73 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену суму боргу. Всього - 12\~458, 90 грн. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат,\~суд вважає,\~що у\~відповідності до\~вимог ст.141\~ЦПК України згідно якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved