Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі продажу № 130 від 29 квітня 1999 року житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 350 кв.м., за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул. Соловїна (колишня - Сакко і Ванцетті), буд. 40а, укладений у Лозівській філії Харківської товарної біржі між [PERSON] та [PERSON]. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, надали заяву, в якій просять судове засідання провести за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29 квітня 1999 року між сторонами було укладено та зареєстровано у Лозівській філії Харківської товарної біржі договір купівлі-продажу №130, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок жилою площею 29,0 кв.м., який розташований за адресою: м.Лозова, вул. Сакко і Ванцетті (зараз - вул. Соловїна), буд. 40-а, на земельній ділянці 350 кв.м., з надвірними будівлями: літня кухня літ. «Б,б», сарай літ. «Б1», убиральня літ. «У», огорожа літ. «№1», замощення літ. «з». (а.с. 9). Відповідно до пункту 9 даного договору, на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», правочини зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. На виконання п. 10 даного договору, житловий будинок за вказаною адресою зареєстрований у Лозівському бюро технічної інвентаризації 06 липня 1999 року на праві власності за [PERSON], що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 76609059 від 22.12.2016р. (а.с. 10). В даний час позивач звернулась до приватного нотаріуса з наміром укласти договір купівлі-продажу, тобто розпорядитися належним їй на праві власності житловим будинком. При перегляді документів нотаріусом було зазначено, що позивач є власником житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, який був зареєстрований Лозівським філіалом Харківської товарної біржі, що, на даний час, суперечить вимогам ст. 227 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року та ст. 657 Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року. Між сторонами під час укладання договору купівлі-продажу №130 була досягнута угода щодо всіх суттєвих умов договору купівлі-продажу житлового будинку і договір фактично ними виконаний. У досудовому порядку позивач не має можливості упорядкувати договір купівлі-продажу на належний їй на праві власності житловий будинок, оскільки [PERSON] після продажу житлового будинку знявся з реєстрації, місце знаходження його не відомо, Лозівська філія Харківської товарної біржі закрита (а.с. 35-36, 42). Згідно п.4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Одночасно, судом приймаються до уваги й положення ЦК України у редакції 2003 року, що діє на момент ухвалення рішення по справі, а саме ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним та ст. 321 ЦК України, згідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 3 статті 334 ЦК України, передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved