Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку,\~покликаючись на\~те,\~що постановою\~Львівського апеляційного\~суду від\~23\~грудня 2019\~року стягнуто\~з відповідача на його користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі. Однак відповідачем фактично сплачено йому суму заборгованості 05 червня 2020 року. Просить стягнути з відповідача 578947,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 серпня 2015 року по 05 червня 2020 року, 2500,00 грн. на професійну правничу допомогу та судовий збір у справі. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила, пояснила, що між позивачем та відповідачем був відсутній спір щодо розміру належних їй при звільненні сум. Вважає розмір середнього заробітку неспівмірним та його слід зменшити. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити частково. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 35803,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Постанови\~Кабінету Міністрів\~України «Про\~затвердження Порядку\~обчислення середньої\~заробітної плати»\~№100\~від 08\~лютого 1995\~року,\~середньоденна заробітна\~плата позивача\~становить 476,50\~грн.,\~а тому\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~з 01\~серпня 2015\~року по\~05\~червня 2020\~року становить 578947,50 грн. (476,50 грн.*1215 роб.дн.). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №6-113цс-16 від 27 квітня 2016 року, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.\~ Згідно з постановою Верховного Суду №711/4010/13-ц від 18 березня 2020 року встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. [PERSON] може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено належним чином та у повному обсязі виплату заробітної плати, однак відповідачем недоплачено позивачу заробітну плату у розмірі 35803,00 грн., суд вважає, що враховуючи суттєву різницю у розмірі недоплаченої заробітної плати та суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також, враховуючи, що позивач звернулась до суду лише у 22 червня 2020 році, хоча була звільнена ще 31 липня 2015 року, а відтак на день звільнення позивач не мала спору з приводу належних їй до виплати сум, а також позивач фактично сама не зверталась до суду та до відповідача щодо виплати їй недоплаченої заробітної плати впродовж 5 років, суд вважає, що слід застосувати принцип співмірності та зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01 серпня 2015 року по 05 червня 2020 року та стягнути з відповідача на користь позивача 87710,55 грн., що становить 15,15% та є співмірно від недоплаченої заробітної плати та середньо місячної заробітної плати позивача. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути на користь позивача 877,10 грн. судового збору, а також 2500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що стверджується квитанцією №38 від 18 червня 2020 року.

Outcome: partial