Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить стягнути з відповідача в свою користь 107\~731 грн. 44 коп. відшкодування матеріальної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.08.2013 року по вул.Стрийська-Сокільницька у мЛьвові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Subaru Legacy Outback», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача та транспортного засобу марки «Peugeot», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 09.09.2013 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП. В результаті вказаної дорожнього - транспортної пригоди, автомобіль [NUMBER] отримав технічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільноправова відповідальність [PERSON] була застрахована позивачем. Відповідно до страхового акту № 10000-Т за ремонт автомобіля [NUMBER] позивачем було виплачено страхове відшкодування в сумі 112\~780 грн. 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2179. Цивільноправова відповідальність відповідачки була застрахована СК «Гарант-Авто» та ліміт відповідальності становить 50\~000 грн. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 23858 від 31.05.2016 року вартість матеріального збитку становить 106\~611 грн. 37 коп., просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності,а саме 56\~611 грн. 37 коп. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача 51\~120 грн. 07 коп. інфляційних нарахувань. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, в частині стягнення з відповідача 50\~000 грн. відшкодування в порядку регресу, які були виплачені позивачем [PERSON] Решту позовних вимог вважає безпідставними та просить відмовити в задоволенні таких. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 серпня 2013 року о 14.30 год. по вулиці Стрийська - Сокільницька у м.Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої обидва транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, яка порушила вимоги п.п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, під час зміни напрямку руху, повертаючи ліворуч на перехресті, не переконалась, що це буде безпечним для інших учасників руху, не надала переваги у русі автомобілю [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку. Зазначене підтверджується постановою судді Сихівського районного суду м.Львова від 09.09.2013 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вказана постанова є обовязковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина [PERSON] у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкоди, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як стверджується договором добровільного страхування транспорту № 191-07-0906-11 від 05.08.2013 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахована у ПАТ «АСК «Омега». Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ліміт відповідальності становить 50\~000 грн. Відповідно до страхового акту 10000-Т [PERSON] за ремонт транспортного засобу виплачено страхове відшкодування в розмірі 112\~780 грн. 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2179 від 30 вересня 2013 року. Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічна положення містить і ст.993 ЦК України. Із висновку експерта №3858 від 31.05.2015 року вбачається, що вартість матеріального збитку завдана власнику автомобіля [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди., що мала місце 24 серпня 2013 року становить 106\~611 грн. 37 коп. Враховуючи, що ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега»» відшкодувала [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок пошкодження його транспортного засобу, з вини відповідачки, суд приходить до висновку, що в користь позивача з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування виплачене [PERSON] в сумі розмірі 56 611 грн. 37 коп. (що становить різницю між заподіяною [PERSON] сумою шкоди, визначеної висновком експертизи (106\~611 грн. 37 коп.) та виплаченою сумою страхового відшкодування ПАТ «УСК «Гарант Авто» (50\~000 грн.) в порядку регресу. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ст.ст.524, 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання щодо сплати коштів. Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату). Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобовязаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобовязанням. А правовідношення щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, котра розглядається, також є грошовим зобовязанням. Cтаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання», а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання й поширює свою дію на всі види грошових зобовязань. Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають із підстав, установлених ст.11 Цивільного кодексу України. Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема й факту завдання майнової шкоди іншій особі. Отже, зважаючи на юридичну природу таких правовідносин сторін, як грошові зобовязання, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Статтею 526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2\~ст.625 Цивільного кодексу України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Інфляційні втрати повязані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів. Враховуючи те, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання, з неї підлягає стягненню сума грошового зобов»язання з врахуванням індексу інфляції, з часу звернення до суду з позовом, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили, що відповідачу була раніше заявлена вимога про сплату коштів в порядку регресу. Відтак, за період з 24.03.2014 року (з моменту звернення до суду) по 06.07.2016 року (в межах заявлених вимог) інфляційні втрати за невиконання грошового зобовязання становлять 26 115 грн. 64 коп., а тому стягненню в користь позивача підлягає 82\~727 грн. 01 коп. ( 56 611 грн. 37 коп. невиконаного зобов»язання +26 115 грн. 64 коп.) Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає також стягненню судовий збір в обсязі пропорційно до задоволених вимог позивача, а саме 482 грн. 09 коп. На підставі ст.ст. 22, 526, 625, 1166, 1187, 1191, Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування» та

Outcome: approved