Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що йому за договором довічного утримання, укладеному 07 липня 2006 року з [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] має пожиттєве право користування квартирою. Зазначав, що у липні 2015 року в квартиру [ADDRESS] самовільно, без згоди позивача, вселились [PERSON] та [PERSON]. До теперішнього часу вищезазначена квартира перебуває у володінні [PERSON], позивачу обмежили доступ до квартири, на телефонні дзвінки не відповідають, двері не відчиняють, позбавили можливості належним чином виконувати умови договору довічного утримання. Позивач посилався на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 06 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 11.08.2016 р., по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, яким у позові відмовлено за необґрунтованістю, та встановлено факт самовільного заселення в квартиру [ADDRESS] відповідачів [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, позивач просив усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов'язання [PERSON] надати ключі від вхідних дверей, виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири. У судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. [PERSON], діючи також як представник [PERSON], проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила у задоволенні позову відмовити. Суду пояснила, що вважає своє вселення законним, вселилась у квартиру [ADDRESS] з липня 2015 р. разом зі своїм братом [PERSON] з метою догляду за [PERSON], так як остання потребує стороннього догляду. Також зазначила, що заперечує проти надання доступу позивачеві до квартири, в зв'язку з тим, що позивач неналежним чином виконує умови договору довічного утримання та не турбується про [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засідання встановлено, що 07.07.2006 р. між [PERSON]. та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Н.В. Водолазською, реєстровий № 8-1408, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], а позивач зобов'язався забезпечити утримання та догляд позивачки довічно. Станом на день розгляду справи, в квартирі проживає [PERSON], [PERSON], [PERSON], що не оспорювалось сторонами. Згідно зі ст. 57, 60-61 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 06 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 11.08.2016 р., по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання встановлено відсутність підстав для розірвання договору довічного утримання. Крім того, встановлено, що з липня 2015 року догляд за [PERSON] здійснюють [PERSON] та [PERSON], які вселились та проживають в квартирі, яка на праві власності належить [PERSON] Вказане судове рішення набрало законної сили і зазначені в ньому обставини в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними. У ході судового розгляду відповідач [PERSON] суду пояснила, що в липні 2015 року їй зателефонував брат [PERSON], попросив приїхати до м. Дніпра та надати допомогу власниці квартири [ADDRESS] - [PERSON], де він винаймає житлову кімнату, оскільки вона себе погано почувала та скаржилась на біль. З цього часу вони з братом проживають у квартирі [ADDRESS] та доглядають за [PERSON] На теперішній час [PERSON] не бажає отримувати будь-яку допомогу від позивача, проти доступу позивача в квартиру заперечує, ключів від вхідних дверей надати не бажає, має намір визнати договір довічного утримання недійсним. З показань свідка [PERSON], яка є матір'ю позивача, вбачається, що за домовленістю між нею та [PERSON], договір довічного утримання мав бути укладений саме з нею, але за сімейними обставинами він був укладений з її сином [PERSON], проти чого [PERSON] не заперечувала. Протягом усього часу з моменту укладання договору [PERSON] разом з позивачем привозила продукти харчування, ліки та допомагала по господарству. Ключів від квартири вони з сином ніколи не мали, тому з липня 2015 року вони не можуть здійснювати догляд за [PERSON] та виконувати умови договору, де проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] , оскільки останні не впускають їх до квартир. Згоди на вселення [PERSON] та [PERSON] позивач ніколи не надавав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення. Таким чином, своїми діями відповідачі грубо порушують права позивача, всупереч вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що вказує на те, що цьому права власника відповідає зобов'язання інших осіб утримуватись від порушення його правочинності. Таким чином, позовні вимоги щодо усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов'язання надати ключі від вхідних дверей та виселення є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved