Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ПАТ «Дніпрогаз» надає фізичним особам - споживачам житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за їх місцем проживання; зазначені правовідносини є складовою частиною найму житлового приміщення, передбаченого нормами Житлового Кодексу УРСР, що виникли з дій боржників, та ПАТ «Дніпрогаз», спрямованих на набуття цивільних прав та обов'язків щодо поставку газу та його оплати. Як зазначається позивачем, правовідносини між ПАТ «Дніпрогаз» та відповідачем за цим позовом були оформлені шляхом видачі абонентської книжки і відкриттям особового рахунку [NUMBER]. Відповідно до п. п. 11,17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ №2246 від 09.12.1999 р. плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ, і повинна вноситись споживачами не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. Зазначаючи у позові про те, що на порушення зазначених вище вимог зобов'язання відповідачем виконуються неналежним чином, оплата отриманих послуг здійснюється несвоєчасно та не в повному обсязі, про що свідчить наявність заборгованості, розмір якої станом на 30.09.2014 р. становить 3 656,30 грн., у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Дніпрогаз» заборгованості за надані послуги з газопостачання в зазначеному вище розмірі. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідачі позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні повністю. Відповідач - 1 звернувся до суду із зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., посилаючись в його обґрунтування на те, що він з 23.12.1999 р. є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ст.13), страждає важкими захворюваннями, та спричинена відповідачем моральна шкода полягає в тому, що представники відповідача неодноразово приходили до дому відповідача, вчиняли сварки, погрожували відключенням від газопостачання, що призвело до погіршення стану здоров'я. В результаті дій позивача відповідач був вимушений ходити по судовим інстанціям та доводити неправомірність дій ПАТ «Дніпрогаз». Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстави для задоволення позовів повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], та є однією сім'єю: [PERSON] та [PERSON] є подружжям, [PERSON] та [PERSON] - їх діти. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ПАТ «Дніпрогаз» надає фізичним особам - споживачам житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за їх місцем проживання. Правовідносини між ПАТ «Дніпрогаз» та відповідачем -1 були оформлені шляхом видачі абонентської книжки та відкриттям особового рахунку [NUMBER]. Згідно зі змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів, та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 зазначеного вище закону); споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Разом з тим, відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами - споживачами газу врегульовані Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими Постановою КМУ N 2246 від 09.12.1999 р. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих відповідачем - 1 в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України, останній є інвалідом ІІ групи, інвалідом війни та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, ст. 13 цієї правової норми, яка передбачає (п. 5) 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4 - 6 цієї статті, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Заперечуючи проти зустрічного позову, позивач посилався на те, що відповідач -1 невірно визначає розмір пільги, оскільки норми, в межах яких надаються пільги по оплаті за газ, передбачені Постановою КМУ від 01.08.1996 р. №879 «Про встановлення норм користування житлово- комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх сплати»», відповідно до якої (ч. 5 п. «б») зазначено, що норма споживання природного газу для побутових потреб у разі користування газовою плитою за відсутності центрального гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 18,3 куб.м. Утім, на переконання суду, такі доводи не є слушними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, на переконання суду є правомірним з приписів ст. 46 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому позов ПАТ «Дніпрогаз» не підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову відповідача - 1, то, відмовляючи в його задоволенні, суд виходить з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» та виходить з наступного. Законом визначені наступні підстави для відшкодування моральної шкоди; згідно змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів також є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, утім, підстави для її відшкодування, які визначені у ст. 23 ЦК України; разом з тим, за ст. 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Утім, відповідач -1, посилаючись лише на спричинення йому моральної шкоди, не виконав обов'язок доказування у частині наявності спричиненої шкоди, спричинення її саме діями позивача та причинного зв'язку між шкодою та діями позивача. Виходячи з вимог закону, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, тобто моральна шкода полягає насамперед у душевних стражданнях, утім, відповідач - 1 не надав доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України, за яких суд мав би змогу встановити наявність обставин, що обґрунтовують його вимоги стосовно спричинення моральної шкоди, тому зустрічний позов не підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: dismissed