Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача неповернутих коштів за товар у розмірі 10740 гривень, неустойки за затримку повернення грошей - 89464,20 гривень, моральної шкоди у сумі 10000 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 19.01.2019 р. на інтернет-сторінці магазину Мобіллак (веб адреса https://www.mobilluck.com.ua) він здійснив замовлення товару №193420004, а саме бігової доріжки USA Style SS-26T, вартістю 12343 гривень. Замовлення прийнято за №193420004, та згідно інструкції про порядок сплати замовлення кошти за товар він повинен був сплатити на рахунок ФОП [PERSON] 19.01.2019 р. ним зазначену суму перераховано на рахунок останнього. 29.01.2019 р. оператор гарячої лінії повідомив, що товар за такою ціною відсутній і необхідно доплатити до нової ціни. Така пропозиція позивачем відхилена і оформлено заяву на повернення коштів. Від ФОП [PERSON] повернуто кошти частинами на суму 1603 гривень. Загальна сума заборгованості відповідача складає 10740 гривень. Відповідно до ч. 9 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідач зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, тобто 10740 гривень (залишок суми неповернутих коштів з 16 березня 2019 року) (2 роки 100 днів - кількість днів затримки повернення коштів (з16.03.2019 по 24.06.2021), тобто 833 дня* 107,40 гривень (1% від вартості товару), що становить 89464,20 гривень. Також діями відповідача позивач зазнав моральної шкоди: два роки він намагається повернути свої кошти, які могли бути витрачені на необхідну для здоров`я бігову доріжку, він витрачає свій вільний час не для відпочинку та отримання позитивних емоцій, а з метою повернення своїх власно зароблених коштів, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, хвилюваннях, прогрішення стосунків з оточуючими у зв`язку з невірою до справедливості. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. У відповідності до ст. 181 ЦПК України третя особа не виклала свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.07.2021 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 16.11.2021 р. призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що відповідно до дублікату квитанції ПриватБанк № 0.0.1244492954.1 від 19.01.2019 р. позивач [PERSON] перерахував на ім`я ФОП [PERSON] 12343 гривень в рахунок оплати товару за замовленням 193420004. З виписки по рахунку [PERSON] у ПриватБанк убачається безготівкове зарахування коштів 07.02.2019 р, 15.02.2019 р., 15.03.2019 р. з боку ФОП [PERSON] за рахунком [NUMBER] на загальну суму 1594,98 гривень. Постановою слідчого СВ Франківського ВП ГУНП у Львівській області від 05.03.2019 р. закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 12019140080000356 від 07.02.2019 р., у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Пунктами 18, 22 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Закону визначено, що продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктами 8, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що договір, укладений на відстані - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку; засоби дистанційного зв`язку - телекомунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Згідно ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. Разом з тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підстави для звільнення позивача від доказування, передбачені ст.82 ЦПК України, відсутні. Звертаючись до суду з дійсним позовом, в його обґрунтування позивач [PERSON] надав скріншот інтернет-сторінки магазину « [INFO] », але зазначений скріншот не містить доказів замовлення товару позивачем саме у відповідача ТОВ «Дисплей Дніпропетровськ», як не містить і повідомлення про прийняття замовлення відповідачем ТОВ «Дисплей Дніпропетровськ» або відмову від замовлення з боку позивача, а також не містить відомостей про відповідні дати вчинення зазначених дій, товар та його ціну. Крім того, суд звертає увагу, що зазначений скріншот наданий позивачем [PERSON] не у повному обсязі відображає його інформацію - без відтворення його особистого кабінету, що також унеможливлює дійти висновку про порушення його прав споживача. Перерахування коштів на рахунок третьої особи - [PERSON] також не може свідчити про те, що між сторонами, а саме позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Дисплей Дніпропетровськ» виникли правовідносини відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, в зв`язку з тим, що матеріали цивільної справи не містять доказів факту виникнення між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Дисплей Дніпропетровськ» взаємовідносин споживача та продавця відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення неповернутих коштів за товар. За змістом ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону. У свою чергу ч. 9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження факту порушення своїх прав споживача, позивачем не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення його вимог, оскільки ним не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed