Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу , в редакції від 09.08.2014 року (ас.19, 20), з уточненнями від 18.09.2014 року (ас. 37, 38) в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що відповідно до боргової розписки від 24.08.2011 року відповідачка по справі [PERSON] зобовязалася на протязі двох місяців повернути позивачу грошові кошти в розмірі 18 945,00 грв., однак до теперішнього часу фактично повернула лише 1 500 грв., а відтак залишається винною 17 445, 00 грв.. Посилаючись на ст. ст. 526, 625, 1046 1049 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача по справі в рахунок повернення боргу грошову суму в розмірі 17 445, 00 грв. , на відшкодування понесених витрат на оплату правової допомоги 300 грв. та на відшкодування сплаченого судового збору 243, 60 грв.. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримав, зазначивши, що в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (ас. 82, 83). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи , відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації останнього (а.с. 24, 79-81), однак, судова повістка повернута до суду з відміткою про не проживання відповідача за місцем реєстрації. Разом з тим, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином , при цьому про причини не явки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи , про що зазначив у наданій суду заяві (а.с. 83), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд приходить до наступних висновків: - згідно копії боргової розписки від 24.08.2011 року відповідач [PERSON] взяв на себе зобов»язання повернути позивачу [PERSON] на протязі двох місяців суму грошових коштів в розмірі 18 945 , 00 грв. (ас. 8 ) . Як зазначив позивач в позовній заяві відповідачем зобов»язання виконані частково, а саме до теперішнього часу останнім позивачу повернуто лише 1 500 грв., при цьому залишок в сумі 17 445,00 грв. відповідач в добровільному порядку та у визначені строки не повернув, ухиляючись від повернення решти коштів. Борговий документ підтверджує волевиявлення боржника у певний строк - точно визначений чи визначений моментом витребування - повернути речі. Обов»язковим реквізитом боргового документа є власноручний підпис боржника, а факультативними дата, місце видачі, вказівка про свідків, тощо. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідносини в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язані встановлені строки ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Відтак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлені строки не виконав належним чином взяті на себе зобов»язання щодо повернення позивачу грошових коштів в сумі 18 945 ,00 грв., повернувши останньому лише частину таких в розмірі 1 500 грв.. Таким чином, вимоги позивача щодо повернення грошових коштів відповідачем в розмірі 17 445, 00 грв. є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по справі 243,60 грв. суму сплаченого судового збору при пред»явленні позову та 300 грв. - суму сплачену за надання правової допомоги (ас.9), а всього в розмірі 543, 60 грв..

Outcome: approved