Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що він є власником однокімнатної квартири №34, що розташована за адресою: вул. Малиновського, 22 у м. Дніпропетровську, що підтверджується свідоцтвом про придбання майна з від 04.05.2012 року, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами) про проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна, затвердженого заступником відділення - начальником Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ 03.05.2012 ний в реєстрі за № 112. Згідно довідки, виданої ОК «ЖБК № 180 «Дніпро-3» від 15.02.2012 року на імя заступника начальника відділу ДВС ДМУЮ, вказано, що в квартирі № 34, що розташована за адресою: вул. Маршала Малиновського, 22 у м. Дніпропетровську, зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], реєстрація яких у квартирі відбулася до вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядженням майном, а ст. 319 ЦК України передбачено, що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на ст. 321 ЦК України колишній власник [PERSON] при примусовому виконанні судового рішення згідно ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» позбавлена права власності, у зв'язку з чим квартира вибула з її володіння і до неї ніякого відношення вона разом зі своєю родиною не має. Наявність реєстрації у відповідачів в квартирі за зазначеною адресою, що не є членом моєї родини, порушує права позивача, як власника квартири, оскільки позивач повинен додатково сплачувати житлово-комунальні послуги за останніх та не може вільно здійснювати право власності у повному обсязі на свій розсуд, в тому числі здійснити реєстрацію за місцем проживання без узгодження із ними. Оскільки відповідачі добровільно не знялись з обліку, місце їх перебування невідоме позивачу, тому позивач вимушений звернутися до суду щодо захисту свого порушеного права, враховуючи те, що відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При захисті права власності від порушень не пов'язаних з позбавленням володіння, позивач власник має право вимагати зняття відповідачів з реєстраційного обліку та в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому вважаю що порушене право може бути захищено судом шляхом встановлення факту визнання відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, як зазначається позивачем при зверненні до суду, рішення суду про визнання відповідачів таким, що втратили право на користування житлом (квартирою), у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» буде достатньо для зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою і є підставою для анулювання реєстрації їх за цією адресою. Предмет позову становить вимога про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; підставу позову становлять приписи ст.ст. 15, 16, 317, 321 ЦК України, ст.ст. 109, 150 ЖК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідачі у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, позивачем предмет та підстава позову не змінювалися та позивач висловився про заочний розгляд справи, тому справа ухвалою суду за згодою позивача розглядалася у порядку заочного розгляду. Третя особа надала до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про відмову в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04.05.2012 р. [PERSON], відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого заступником начальника управління - начальником Амур-Нижньодніпровського ВДС Дніпропетровського МУЮ 03.05.2012 р. [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: квартири №34, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Малиновського маршала, буд. №22, яке придбано [PERSON], що раніше належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.10.2001 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6480, зареєстр, зареєстрованого в реєстрі за №6480, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 11.09.2008 р., номер майна 24665421. В даній квартирі зареєстровано місце проживання відповідачів. В той же час, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2012 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТОРГГРУПП» в особі Дніпропетровської філії, де треті особи Публічне акціонерне товариство «[PERSON] [PERSON]» в особі Дніпропетровської обласної дирекції, [PERSON], [PERSON] про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки) недійсним позов був задоволений повністю. Судом було ухвалено визнати недійсними прилюдні торги, проведені 16 квітня 2012 року, відповідно до Протоколу №04005/12 ДФ Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» , з реалізації нерухомого майна (предмета іпотеки) яке належить [PERSON], а саме чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Судове рішення було оскаржено та набрало законної сили 14.11.2012 р. Судом в даній справі було встановлено (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), що ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП» в особі Дніпропетровської філії порушив загальне правило проведення прилюдних торгів та не забезпечив прозорість їх проведення, що призвело до порушення відкритості та конкуренції пропозицій та позбавило змагальності позивача, яка мала бажання взяти участь у проведенні торгів сплативши гарантійний внесок, однак відповідач, усно відмовивши позивачеві у прийнятті заяві, не надав письмову обґрунтовану відповідь. За ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 156 зазначеного вище кодексу члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Як встановлено судом, [PERSON] є власником зазначеної вище квартири, [PERSON] та [PERSON] є членами її сімї, відтак, оскільки в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, утім, з такими вимогами [PERSON] не зверталася, позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed