Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив: визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Воловиченка В.В. неправомірними; зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В. вчинити нотаріальні дії щодо розірвання Договору дарування квартири [ADDRESS] від 16.10.2003 року, реєстраційний номер К-2520. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.10.2003 року між ним та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчений відповідачем та договір зареєстровано в реєстрі за №К-2520. Позивач зазначає, що в даний час ним прийнято рішення про розірвання договору дарування квартири і він вирішив повернути квартиру дочці. Так як такий договір має посвідчувати той же нотаріус, що посвідчував договір дарування квартири, в лютому 2015 року позивач разом із дочкою звернувся до відповідача із зазначеним проханням, проте 06.02.2015 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Не погодившись із постановою, він оскаржив її до суду. Рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову. Апеляційний суд м.Києва в ухвалі від 17.04.2015 року зазначив, що чинним законодавством не забороняється розірвання договору дарування за згодою сторін й необмежено строком позовної давності. У відповідності до чинного законодавства позивач отримав згоду служби у справах дітей на вчинення договору про розірвання договору дарування. Пізніше 26.02.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача із проханням розірвати договір дарування квартири, але він відмовився прийняти зазначену заяву. А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач, який також є представником третьої особи підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про судове засідання. В запереченнях, які направлені на адресу суду відповідач не визнає заявлені вимоги та просить відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що відсутні законом передбачені підстави для вчинення розірвання договору дарування квартири. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача, врахувавши заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2015 року у справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Воловиченко Валерія Володимировича, третя особа: [PERSON] про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинення нотаріальної дії щодо розірвання договору дарування відмовлено в задоволенні позовних вимог. Рішення суду набрало законної сили. Рішенням встановлено, що 16.10.2003 року між [PERSON] (даритель), від імені якої діяла за дорученням [PERSON], та [PERSON] (обдарований) було укладено договір дарування, за умовами якого даритель подарував, а обдарований прийняв у дар двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір дарування, що його укладено 16.10.2003 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В., реєстровий № к-2520. Також, зареєстрований у серпні 2004 р. в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». У зв'язку з укладенням шлюбу [PERSON] отримала прізвище «Білошицька». [PERSON] та [PERSON] звернулись до відповідача з заявою про посвідчення договору про розірвання договору дарування у зв'язку із укладанням договору про таке: Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Воловиченко В.В. 16 жовтня 2003 року за реєстром № 2520 згідно якого [PERSON] подарувала гр. [PERSON] квартиру [ADDRESS], повертається у власність гр. [PERSON] 06.02.2015 р. відповідачем винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON], [PERSON] у розірванні договору дарування посвідченого 16.10.2003 року, реєстровий № к-2520. Судом зазначено, що зважаючи на вимоги чинного законодавства розірвання договору дарування має відбуватися як односторонній договір та нотаріально посвідчуватися. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 17.09.2015 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2015 року залишено без змін. Суд, залишаючи без змін рішення суду в ухвалі зазначив, що [PERSON] та [PERSON] висловили свою згоду на розірвання договору дарування квартири, звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В. із заявою про посвідчення договору про розірвання договору дарування. Чинним законодавством України не заборонено розірвання договору дарування за згодою сторін й не обмежено строком позовної давності. Разом з тим, як видно з матеріалів справи, у спірній квартирі зареєстрована неповнолітня дитина. Згідно з п.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Суд зазначив, що такої попередньої згоди матеріали справи не містять. За таких обставин, договір, який просили посвідчити позивач та дарувальник, не міг бути посвідченим відповідачем, а тому дії приватного нотаріуса та винесена ним постанова не суперечать вимогам закону. Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як зазначає позивач, чинним законодавством України передбачено право сторін на розірвання договору за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Слід зазначити, що положеннями ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. 17.02.2016 року Дарницька районна в м.Києві державна адміністрація видала розпорядження №93 за яким надала дозвіл [PERSON], [PERSON] на розірвання договору дарування за яким [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Як зазначив позивач, він 24.02.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В. із заявою про призначення дати і часу вчинення нотаріального оформлення Договору про розірвання Договору дарування квартири, а також вказати перелік необхідних документів і суму коштів для оплати за надані послуги та відповідні реквізити. Суду не було надано доказів, що вказана заява була отримана відповідачем. Крім того, суду не було надано доказів, що обидві сторони правочину - [PERSON] та [PERSON] разом звернулись до нотаріуса із заявою про вчинення відповідної нотаріальної дії. Отже, оскільки згідно норм чинного законодавства для посвідчення договору розірвання договору дарування квартири необхідна воля обох сторін, в судовому засіданні не було встановлено, що вони звертались із зазначеною заявою та нотаріусом було відмолено в задоволенні прохання, тому судом не встановлено порушення прав позивача, та суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed