Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 4349 грн. 38 коп. завданої майнової шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] 14 грудня 2017 року о 15:45 год. на просп. Червоної Калини, буд. 5, у м. Львові керуючи автомобілем марки «Мерседес» (д.н.з. [NUMBER]) не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надав перевагу у русі та здійснив зіткнення з іншим автомобілем, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень. Внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди зупинився рух трамваїв ЛКП «Львівелектротранс» на маршруті № 8 на 2 години. В результаті простою трамваїв у кількості 15 одиниць, позивачу було завдано матеріальних збитків у розмірі 4349 грн. 38 коп., які той просить стягнути з відповідача. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 04 лютого 2018 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому той з позовними вимогами не погодився, вказав, що вони є безпідставними та необґрунтованими, оскільки він діяв згідно пп. «а», «в» п. 2.10 Правил дорожнього руху. Також зазначив, що працівники поліції прибули на місце події лише за 40 хвилин. Тоді він запропонував їм зафіксувати розташування автомобіля і відновити рух трамваїв, але вони цього не зробили і почали здійснювати заміри, встановлювати обставини пригоди. Також зазначив, що не погоджується з твердженням позивача про те, що рух трамваїв був затриманий у дві сторони з огляду на те, що його автомобіль стояв на рейках тільки по одній (правій) стороні, а протилежна сторона була вільна і трамваї могли по ній курсувати. З огляду на вказане, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с. 35). 13 лютого 2019 року на адресу суду від ЛКП «Львівелектротранс» надійшла відповідь на відзив [PERSON], у якій позивач зазначив, що твердження, викладені у відзиві, є необґрунтованими, а обставини, на які посилається відповідач, є недоведеними та не визнаються позивачем. Мотивує відповідь на відзив тим, що відповідач не заперечує факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, своєї вини у ній, не заперечує факт простою трамваїв на маршруті № 8, що був спричинений зазначеною пригодою. Додатково зазначає, що за ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Однак відповідач у свою чергу, яка зазначає позивач, не надав суду доказів, які б вказували на те, що шкода була завдана не з його вини. З огляду на вказане просить суд позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 37-38). 19 лютого 2019 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву, у якому той з позовними вимогами не погодився, зазначив, що зупинка трамваїв тривала 45 хвилин, а не 2 години, як зазначено у позові. Також вказав, що насправді простоювало лише 2 трамваї, а не 12, а трамваї, що рухалися у зустрічному напрямку, не було обмежені у пересуванні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Окрім цього вказав на неправильне застосування позивачем «Методичних рекомендацій щодо визначення втрат підприємств міського електричного транспорту» затверджених наказом Мінжилкомунгоспу України від 31 грудня 2010 року № 490. В обґрунтування цього аргументу повідомив, що п. 2.1 зазначеної Методики передбачено, що втрати від тимчасової затримки руху на маршрутах міського електричного транспорту з незалежних від перевізника причин можуть визначатися шляхом розрахунку показників зміни обсягів транспортної роботи перевізника (базовий метод) або за показниками часу вимушеного простою і виручки за годину роботи рухомого складу (альтернативний метод). Відтак, як зазначив відповідач, розрахунки позивача за альтернативним методом жодним чином не відображають реальні втрати підприємства від простою. Також вказав, що під час настання дорожньо-транспортної пригоди він діяв згідно ПДР України, а саме зупинився і залишився на місці пригоди. Працівники поліції їхали на місце пригоди 40 хвилин. З огляду на вказане, вважає, що позов предявлено до неналежного відповідача. На підставі наведеного просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 42). 25 лютого 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача, у якій той просить долучити до матеріалів справи письмові пояснення очевидців події [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43). Щодо поданої позивачем заяви суд зазначає, що інститут афідетиву у чинному цивільному процесуальному законодавстві відсутній, а тому така заява не може бути прийнята судом до уваги. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] о 15:45 год. 14 грудня 2017 року на просп. Червоної Калини, буд. 5, у м. Львова, керуючи автомобілем марки «Мерседес» (д.н.з. [NUMBER]), не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надав перевагу у русі та здійснив зіткнення з іншим автомобілем, завдавши транспортним засобам механічних пошкоджень. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 05 березня 2018 року по справі № 466/10078/17, винесеною відносно водія [PERSON]. Наведеним також стверджується, що вказана ДТП відбулася з вини водія [PERSON], який порушив п.п. 2.3 «б», 8.4 «б»\~Правил дорожнього руху\~України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно із ст. 1188 ЦК України, шкода внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах: шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Виходячи з приписів ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У ч.2 ст.13\~Закону України\~«Про міський\~електричний транспорт» перевізник має право вимагати відшкодування втрат за тимчасове закриття або перешкоджання рухові. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (п.2 ч.2ст.22 ЦК України). Судом також встановлено, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди зупинився рух 15 трамваїв ЛКП «Львівелектротранс» на маршруті №8, загальна тривалість зупинки становила 45 хв. що дорівнює 0,75 год., що підтверджується звітом про затримку руху на маршрутах від 14 грудня 2017 року та витягом з добового звіту по трамвайному депо за 14 грудня 2017 року від 26 вересня 2018року (а.с. а.с. 5, 9). Згідно з розрахунками втрат від простою трамвайних вагонів по маршруті №8 через перешкоджання руху 14 грудня 2017 року у м. Львові на просп. Червоної Калини, буд. 5, автомобілем (д.н.з. [NUMBER]) [PERSON], позивач зазнав збитків в розмірі 4349 грн. 38 коп. (а.с. 6). Даний розрахунок здійснено позивачем відповідно до Методичних рекомендацій щодо визначення втрат підприємств міського електричного транспорту у випадках тимчасового закриття або перешкоджання рухові трамваїв чи тролейбусів, затверджених наказом Міністерства житлово-комунального господарства України № 490 від 31 грудня 2010 року. Суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо відсутності його вини у затримці трамваїв. Одним з аргументів відповідача є те, що час очікування працівників поліції склад 40 хвилин. Однак він не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своєї позиції. Також є недоведеним та необґрунтованим твердження відповідача про те, що рух трамваїв у іншу сторону був можливий. Суд зазначає, що розрахунок втрат внаслідок простою був здійснений з врахуванням кількості трамваїв, які не могли здійснювати рух у звязку з дорожньо-транспортною пригодою. Доказами позивача стверджується, що кількість таких трамваїв складала 15 одиниць. Щодо пояснень відповідача про застосування альтернативного методу розрахунку втрат, суд зазначає, що вибір методу розрахунку втрат, понесених внаслідок простою рухомого складу позивач обирає сам, а відповідачем, у свою чергу, не було надано суду іншого розрахунку з використанням іншого методу. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4349 грн. 38 коп. завданої майнової шкоди. Окрім цього на підставі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1762 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved