Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, умотивувавши його тим, що йому та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить 9/25 часток квартири [ADDRESS] приватизованих ним та відповідачами 17 липня 1995 року, однак він не має можливості користуватись та розпорядитись своєю часткою квартири, оскільки відповідачі чинять йому в цьому перешкоди, тому просить суд визначити частку кожного із співвласників - його та відповідачів - в зазначеній квартирі рівною та такою, що складає 1/3 частку, що дорівнює 3/25 часткам квартири. Відповідачі, в свою чергу, звернулись із зустрічним позовом до відповідача, який надалі уточнили та в уточненому зустрічному позові також просять суд визначити частку кожного із співвласників - їх та позивача - в зазначеній квартирі рівною та такою, що складає 3/25 частки в зазначеній квартирі, визнати приватизацію квартири недійсною в частині приватизації 3/25 часток квартири позивачем, надати їм право приватизації його частки та визнати свідоцтво про право власності на 9/25 часток квартири частково недійсним в частині права власності позивача на 3/25 частки квартири, вмотивувавши свої зустрічні вимоги тим, що позивач ніколи в квартирі не проживав, не є членом їхньої сім'ї та своєї згоди на приватизацію квартири не давав, а був включений у приватизацію, оскільки був зареєстрованим в квартирі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала його позов у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала, просила застосувати до нього загальні строки позовної давності. Відповідачі свій зустрічний позов підтримали, проти задоволення первісного позову заперечували, надалі відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло С 2182 від 23.10.1995 року, 9/25 частки квартири [ADDRESS] належить позивачеві та відповідачам на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.9, 11). Згідно поетажному плану зазначеної квартири, 9/25 її частки - це кімната №3 загальною площею 13,1 кв.м. (а.с.13 зі зворот.боку). Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні не встановлено ніякої домовленості між співвласниками - позивачем та відповідачами - про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді 9/25 часток вказаної вище квартири, суд приходить до висновку, що частка кожного із співвласників у 9/25 частках квартири є рівною та складається із 3/25 часток. Відтак, позовні вимоги за первісним позовом суд уважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому визначення частки кожного із співвласників у спільній сумісній власності тягне за собою припинення права спільної сумісної власності, про що йдеться у ст. 364 ЦК України, тому окремого рішення про припинення в такому випадку права спільної сумісної власності закон не вимагає. Щодо уточнених позовних вимог за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Як убачається з цих вимог, відповідачі просять визначити частку їх та позивача в зазначеній квартирі рівною та такою, що складає 3/25 частки кожного з метою подальшого визнання судом приватизації квартири недійсною в частині приватизації позивачем 3/25 часток квартири, посилаючись при цьому, зокрема, на ті обставини, що позивач не надавав своєї згоди на приватизацію квартири, а був включений у приватизацію, оскільки був зареєстрованим в квартирі. Однак ці вимоги суд уважає необґрунтованими у зв'язку із, по-перше, їх суперечливістю, по-друге, з безпідставністю посилань відповідачів на зазначені ними обставини, так як вони спростовуються заявою від 12.09.1995 року відповідача [PERSON] про передачу квартири в приватну спільну сумісну власність, в якій позивач також поставив свій підпис, надавши, таким чином, свою згоду на участь в приватизації квартири (а.с.92). При цьому суд не може не звернути увагу на те, що сторони з 1995 року володіють 9/25 частками квартири, однак відповідачі тільки після звернення позивача до суду заявили такі вимоги. Отже, суд уважає цю частину уточнених зустрічних вимог такою, що задоволенню не підлягає. Оскільки решта уточнених зустрічних вимог є похідною від цієї частини, то в їх задоволенні також слід відмовити. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved