Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 12 квітня 2011 року в розмірі 30953,75 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 12 квітня 2011 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12 квітня 2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 12 квітня 2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг б/н від 12 квітня 2011 року. Згідно умов договору про надання банківських послуг б/н від 12 квітня 2011 року відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом в розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 14300,00 гривень. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору б/н від 12 квітня 2011 року; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання; у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за рахунок кредиту, за користування кредитом відповідач зобов`язалася сплатити банку відсотки визначені в Тарифах, які діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік; у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом - сплатити пеню розмірів зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту б/н від 12 квітня 2011 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 28 липня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 30953,75 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі. 08 грудня 2020 року відповідач подала суду відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача; відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості за кредитним договором б/н від 12 квітня 2011 року в розмірі 30953,75 гривень, посилаючись на те, що 12 квітня 2011 року позивач оформив відповідачу кредитну картку № [NUMBER] з кредитним лімітом 3900,00 гривень та строком дії до 2015 року; вказана картка є єдиною карткою з кредитним лімітом, яку отримала [PERSON] . Протягом строку/ дії вказаної картки відповідач здійснювала зарахування грошових коштів на неї, які були призначені для погашення використаних сум кредиту. Останнє зарахування здійснено відповідачем 02 лютого 2015 року, після цього [PERSON] не здійснювала жодних перерахувань грошових коштів на кредитну картку № [NUMBER] , оскільки строк дії картки скінчився і проведення фінансових операцій за карткою стало не можливо. На думку відповідача, позивач пропустив строк позовної давності щодо основної частини та додаткових вимог про стягнення з [PERSON] відсотків вартості обслуговування заборгованості за кредитом, комісії, штрафів за прострочення виконання грошового зобов`язання та інших нарахувань, оскільки право звернення до суду з позовом виникло у позивача 02 квітня 2015 року, відтак річний строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій та інших платежів за кредитом сплив 03 березня 2016 року; трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення неоплаченої частини кредиту - 05 березня 2018 року; позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності. 05 січня 2021 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подав суду відповідь на відзив, в якій повністю підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив наступне. 12 квітня 2011 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12 квітня 2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 12 квітня 2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг б/н від 12 квітня 2011 року. Згідно умов договору про надання банківських послуг б/н від 12 квітня 2011 року відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом в розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 14300,00 гривень. Вказаний кредитний продукт має певні особливості, а саме: сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту; дія договору пролонгується кожні 12 місяців; картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки вказано на самій картці. Тобто вказаний кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Відповідно до Умов та Правил, у разі закінчення строку дії картки, цей строк продовжується Банком на новий строк, шляхом надання клієнту картки з новим строком дії; відповідач неодноразово звертався в банк з заявою про перевипуск картки, тобто надання картки з новим строком дії. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого карткового рахунку клієнту, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Перевипуск картки не є укладенням нового кредитного договору. Відповідач здійснювала погашення заборгованості на нову картку, шляхом поповнення 22 листопада 2018 року готівкою в терміналі самообслуговування. Отже, подальше користування карткою, періодичні погашення заборгованості, в тому числі після останнього перевипуску картки підтверджує, що відповідач знала про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлювала характер і наслідки невиконання договірних зобов`язань. Щодо строків позовної давності, то відповідачем дійсно вчинені дії, які свідчать про визнання нею свого боргу перед банком. Так, згідно виписки [PERSON] неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких 22 листопада 2018 року; позивач звернувся до суду з позовом 23 вересня 2020 року, тобто при звернені до суду позивачем дотриманий строк позовної давності. 12 січня 2021 року [PERSON] подала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування посилалася на те, що позивачем не надана копія кредитного договору від 12 квітня 2011 року, що позбавляє відповідача можливості встановити зміст його пунктів. Також, відповідач не має можливості ознайомитися зі змістом пунктів вказаного договору на офіційній інтернет сторінці АТ КБ «ПриватБанк», оскільки на ній викладені договори на надання банківських послуг з 01 вересня 2013 року; редакція договору станом на 2011 рік на офіційній інтернет сторінці відсутня. В порушення вимог чинного законодавства, при укладенні кредитного договору від 12 квітня 2011 року відповідачу не було передано його примірник. Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить пунктів про надання позивачу права в односторонньому порядку встановлювати та змінювати кредитний ліміт. Зміна розміру кредитного ліміту є зміною істотних умов договору; вносити такі зміни у договір позивач не мав права, незалежно від того, чи передбачена така можливість у договорі; умова договору про споживчий кредит про можливість внесення змін до договору в односторонньому порядку є нікчемною. Отже, твердження позивача про те, що він мав право встановлювати та змінювати розмір кредитного ліміту без погодження з відповідачем є необґрунтованим, не підтвердженим відповідними доказами та не може бути прийнято судом до уваги. Крім того, на думку відповідача за порушення виконання зобов1язань з погашення кредиту, позивачем встановлена відповідальність саме у виді неустойки, яка складається з відсотків, нарахованих на суму заборгованості. Тому на вимогу про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7419,41 гривень поширюється обмеження строку позовної давності в один рік, оскільки нарахування вказаних відсотків безпосередньо пов`язано з простроченням погашення відповідачем кредиту, а отже є нічим іншим, як неустойкою грошовою сумою, яку боржник зобов`язаний передати кредитору у випадку порушення ним зобов`язання. З 2011 року між позивачем та відповідачем не було підписано жодного документа на продовження строку дії договору кредиту, а твердження позивача про те, що договір про надання банківських послуг є чинним станом на 2020 рік не підтверджено жодним доказом. Посилання на Умови та Правила не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 12 квітня 2011 року до моменту звернення до суду з позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-якій редакції. Що найбільш сприятливі для задоволення позову. За вказаних обставин, без наданих підтверджень конкретних запропонованих відповідачу умов та правил надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (штрафу, пені) за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова), наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору з [PERSON] , оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Позивач не заперечує, що строк дії картки зазначений на самі картці, а отже не заперечує про закінчення строку дії картки у лютому 2015 року, а отже останній день строку дії картки є останнім днем строку погашення кредиту. На думку відповідача, банківська виписка не є належним доказом, який може підтверджувати факт її звернення до позивача за перепуском кредитної картки, з урахуванням наступного. Виписка з особового рахунка клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. Призначення банківської виписки бути засобом контролю стану розрахункового рахунку та відстеження руху коштів на ньому у конкретно визначені дати. Банківські виписки, надані позивачем, містять лише дати, суми зняття та поповнення відповідачем виданих йому карток, тому з їх змісту неможливо встановити чи зверталася відповідач з заявами про перевипуск кредитної картки. Щодо застосування строків позовної давності відповідач посилалася на обґрунтування викладені у відзиві на позовну заяву. 05 лютого 2021 року [PERSON] подала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просила відмовити в повному обсязі у задоволенні вимог позивача у зв`язку зі спливом строків позовної давності, посилаючи на обставини викладені у запереченні на відповідь на відзив від 12 січня 2021 року та наголосила на необхідності прийняти до уваги правову позицію Великої палати Верховного суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), зокрема витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. На думку відповідача, Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть визначити термін дії договору та продовжувати строк його дії на кожний наступний рік; не є складовою договору, що укладений 12 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем, шляхом підписання заяви-приєднання; при підписанні останньої відповідач не була ознайомлена з Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та не підписувала їх. 09 лютого 2021 року представник АТ Комерційний банк «ПриватБанк» подав суду письмові пояснення, в яких просив задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на наступне. 12 квітня 2011 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12 квітня 2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 12 квітня 2011 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг б/н від 12 квітня 2011 року. У анкеті-заяві від 12 квітня 2011 року, яка підписана відповідачем вказані персональні дані відповідача, адреса її проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Вказана інформація вказана відповідачем особисто, також з анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору, шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. За даними довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем, [PERSON] встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00% (36,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору обговорені усі істотні умови. Крім того, вищевказані Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Також банком надано виписку з карткового рахунку відповідача на підтвердження отримання останньою кредитної картки «Універсальна», відповідно до вказаної виписки відповідачу встановлено кредитний ліміт та проведені наступні операції: отримані кошти через банкомат, здійснені розрахунки через термінал в касах магазинів, при цьому проведення вказаних операцій за відсутності картки є неможливим. Також за даними виписки, відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідач розрахунок заборгованості не спростувала, контррозрахунок не надала, судово-економічні експертизи по справі не призначалися, при цьому банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між сторонами укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законі підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки вказаний закон визначає поняття споживчого кредиту кошти, які надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції, а за договором кредиту від 12 квітня 2011 року грошові кошти надавалися відповідачу у виді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Згідно умов договору про надання банківських послуг б/н від 12 квітня 2011 року відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом в розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та надано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 14300,00 гривень. Відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Станом на 28 липня 2020 року заборгованість відповідача становить 30953,75 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 23534,34 гривень та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 7419,41 гривень. Отже, позивачем не заявлено вимог про стягнення неустойки з відповідача. Доказів на підтвердження погашення кредитної заборгованості за договором відповідачем не надано. На думку позивача, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Вказаний кредитний продукт має певні особливості, а саме: сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту; дія договору пролонгується кожні 12 місяців; картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки вказано на самій картці. Тобто вказаний кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду дотримано позивачем. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Представник [PERSON] [PERSON] , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1037443 від 01 лютого 2021 року в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши клопотання представників позивача та відповідача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12 квітня 2011 року, відповідач надала згоду на те, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць. В якості доказів позивач надав суду довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, за даними яких відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до даних довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 12 квітня 2011 року, [PERSON] зобов`язалася в строк до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, сплатити позивачу проценти за користування кредитом в розмірі базової % ставки на місяць 3,0, яка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 12 квітня 2011 року станом на 28 липня 2020 року складає 30953,75 гривень, з яких: - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 23534,34 гривень - заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 7419,41 гривень. Також судом встановлено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що свідчать відомості Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції, затверджений постановою КМУ № 594 від 05 червня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів; встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг б/н від 12 квітня 2011 року, тому суд вважає що сума заборгованості в загальному розмірі 30953,75 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі, при цьому виходить з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2011 року у добровільному порядку, розмір базової процентної ставки визначений в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» від 12 квітня 2011 року, яка підписана відповідачем, а беззаперечних доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, суду не надано. При цьому, суд не приймає доводи відповідача щодо спливу позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до умов кредитного договору від 12 квітня 2011 року відповідачу відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт та видано платіжну картку, яка дійсна до останнього календарного дня місяця, що вказаний на її лицевій стороні. За даними довідки, наданої АТ Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за договором б/н від 12 квітня 2011 року [PERSON] надано 5 кредитних карток, остання № [NUMBER] , відкрита 09 листопада 2018 року з терміном дії серпень 2022 року. За даними виписки за договором б/н від 12 квітня 2011 року, останній платіж на погашення заборгованості внесено відповідачем 29 листопада 2019 року в сумі 2400,00 гривень. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця дії картки; за даними довідки строк дії картки [PERSON] № [NUMBER] визначено серпень 2022 року, а позивач звернувся до суду 28 вересня 2020 року, тому строк позовної давності по вказаній справі не сплив і відсутні підстави для застосування строку позовної давності, при цьому відповідач доказів на спростування вказаних обставин не надала. Відповідно до платіжного доручення № РROM1ВVG4A від 11 вересня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved