Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 30000,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 21 грудня 2016 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач, у присутності двох свідків, надав відповідачу позику в розмірі 30000,00 гривень, зі строком повернення за письмовою вимогою позивача у триденний строк. На підтвердження фактичного отримання суми позики відповідач надала розписку від 21 грудня 2016 року. 20 та 25 липня 2018 року позивачем направлено письмову вимогу до відповідача про повернення грошової суми у повному обсязі. Проте відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року відкрито провадження по справі. Представник позивача - Черкасова О.С. в судовому засіданні підтримала вимоги позивача, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 21 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач у присутності двох свідків, надав відповідачу позику в розмірі 30000,00 гривень, зі строком повернення за письмовою вимогою позивача у триденний строк. На підтвердження вказаних обставин відповідач надала розписку про отримання позики від 21 грудня 2016 року, в якій підтвердила, що отримала від позивача суму в розмірі 30000,00 гривень та зобов`язалася повернути всю вищезазначену суму за письмовою вимогою [PERSON] у триденний строк; розписка складена та грошові кошти передані у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] Позивачем 20 липня 2018 року та повторно 25 липня 2018 року направлено [PERSON] письмову вимогу про повернення грошової суми у повному обсязі, про що свідчать поштові накладні № 6108503185668 від 20 липня 2018 року та № 6108503046161 від 25 липня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк не виконала, тому сума боргу у розмірі 30000,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved