Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним з позовом, в якому просив зобовязати відповідача усунути перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні з дитиною наступним чином: кожного тижня у п»ятницю з 17-00 год він має право забирати сина у його матері [PERSON] та повинен повернути його останній за місцем її проживання у неділю не пізніше 20-00 години, посилаючись на те, що він з 2009 року по 2016 рік перебував у шлюбі з відповідачем. Під час спільного проживання у них 25 липня 2009 року народився син [PERSON], який після розівання шлюбу залишився проживати з його колишньою дружиною. Він як батько дитини намагався спілкуватися з сином, однак цьому чинила перешкоди відповідач, у зв»язку з чим він звернувся до Ічнянської РДА із заявою про визначення способу його участі у вихованні сина, яка винесла відповідне розпорядження. Однак, незважаючи на таке розпорядження відповідач, починаючи з грудня 2016 року, почала знову чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що стало причиною його звернення до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав, при цьому просив не стягувати з відповідача на його користь судові витрати. Відповідач у судове засідання не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за відсутності, тому суд відповідно до ст. 224 ЦПК України визнав можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів та провести заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник органу опіки і піклування Ічнянської районної державної адміністрації не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Дитина проживає разом з матір»ю [PERSON]. Згідно розпорядження Ічнянської районної державної адміністрації від 23 травня 2016 за № 113 визначено участь батька\~позивача [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] наступним чином: кожного тижня з вечора пятниці і до вечора неділі, з урахуванням стану здоровя дитини, навчання (а.с. 6). Із листа Ічнянської РДА № 01-46/236 від 30.01.2017 року, адресованого [PERSON] вбачається, що останньому, у зв»язку з невиконанням [PERSON] розпорядження від 23 травня 2016 року, було роз»яснино право звернення до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с. 9). Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов»язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 Сімейного кодексу України). Відповідно до\~ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно п. 2, 3\~ст. 157 СК України\~той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач [PERSON] зобов'язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з сином, а відповідач [PERSON] не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Відповідно до\~ст. 159 СК України,\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також відповідно до ст. ст.\~11,\~15 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. У судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Таким чином суд дійшов до висновку, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір'ю дитини, право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання, а відповідач не вправі перешкоджати йому в цьому. Тому відповідача належить зобов'язати не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з їх малолітнім сином та визначити спосіб спілкування зазначений позивачем у позові, з урахуванням розпорядження Ічнянської РДА № 113 від 23 травня 2016 року.

Outcome: approved