Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що сімя розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки певний час не підтримуються. Вважаючи збереження сімї неможливим, просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пославшись, що час для примирення не потрібен. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги, проти задоволення позовних вимог не заперечував, час на примирення вважає не потрібен. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2013 року, що підтверджується копія свідоцтва про одруження серія 1-ОК №\~150832 виданого 23.07.2013 року. Від шлюбу мають доньку - Єлизавету, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-ОК №\~260696. Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останнього часу, сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та різний сімейний бюджет. Згідно ч.\~3 ст.\~105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.\~24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.\~10 постанови від 21 грудня 2007 року №\~11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.\~111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача. Крім того, з огляду на положення ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України, суд приймає визнання відповідачем даного позову, а зазначене є підставою для ухвалення рішення. Відповідно до п.\~6 ч.\~11 постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №\~14 та враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободу чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову. Відповідно до ст.\~113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.\~2 ст.\~114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такими, які підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved