overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 серпня 2004 року уклав шлюб із відповідачкою, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину. Спільне життя з відповідачкою не склалося та через різні погляди на життя в них виникали сімейні сварки. На даний час подружні відносини між ними припинені та з січня місяця 2017 року проживають окремо. Збереження шлюбу вважає недоречним і відновлювати подружні стосунки із відповідачкою не бажає, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дитини, а тому просив розірвати їх шлюб. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. На примирення з відповідачкою не згідний так як у цьому ніхто не зацікавлений, у звязку із чим просив задовольнити його вимоги. Представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги позивача з посиланням на те, що протягом останніх півтора року шлюб між сторонами існує формально. Відповідачка позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суду підтвердила, що проживає окремо від позивача і жодні сімейні відносини з ним не підтримує. Обставини наведені в позовній заяві не оспорює. Суд, вислухавши пояснення позивача його представника, відповідачки дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 072198, [PERSON] та [PERSON], тобто сторони, 28 серпня 2004 року уклали шлюб зареєструвавши його у виконкомі Буківської сільської ради Герцаївського району Чернівецькій області, актовий запис № 10. (а.с. 3). Від шлюбу мають одну неповнолітню дитини, [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям не ведеться. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що шлюб між сторонами існує формально без будь-яких на то ознак сім'ї, то суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечать їх інтересам та інтересам дитини, у звязку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.09.2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що через різні погляд на життя, та непорозуміння, що постійно виникали поміж ним та позивачкою, їхнє спільне життя з відповідачем не склалось. Шлюбні стосунки з жовтня 2010 між сторонами припинені. Спільне господарство не ведеться. Між сторонами осягнуто угоди про утримання їхніх дітей. Подальше спільне сумісне проживання та збереження шлюбу, позивач вважає неможливим. Просив суд, розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою. Позивач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій також зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.09.2006 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, актовий запис №623. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні. Сторони спільне господарство не ведуть та не підтримують шлюбних стосунків. Спору про поділ спільного майна подружжя на день звернення до суду, між сторонами немає. Між сторонами досягнуто угоди про утримання їхніх дітей. За вказаних обставин суд вважає, що шлюб між сторонами має бути розірвано, оскільки сторони фактично припинили шлюбні відносини, їх шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу протирічило б інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 30.06.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 004-21040-300613, відповідно якому остання отримала картковий рахунок № [NUMBER] із встановленим лімітом кредитної лінії у розмірі 15 000 грн. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню заборгованості, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 597, 48 грн. та судові витрати в розмірі 243, 60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину своєї неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30.06.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 004-21040-300613, відповідно якому остання отримала кредитний рахунок № [NUMBER] із встановленим лімітом кредитної лінії у 15 000 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого станом на 04.08.2014 року кредитна заборгованість становить 20 597, 48 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 11 902, 30 грн.; прострочене тіло кредиту в сумі 2 961, 88 грн.; заборгованість за відсотками в розмірі 5 733, 30 грн., суд вважає необхідним стягнути з відповідача зазначену суму. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач 02 січня 2013 року близько 02 год. 20 хв. В м. Гола Пристань, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязне них стосунків, умисно наніс удар плоским колото-ріжучим предметом в область грудної клітини [PERSON], спричинивши останній легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я. Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 грудня 2013 року відповідача було визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 125 КК України до 240 годин громадських робіт. Відповідно до повідомлення з Голопристанської центральної районної лікарні [PERSON], знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні лікарні з 02 січня 2013 року по 02 січня 2013 року. За час лікування потерпілого районною лікарнею було витрачено грошові кошти в сумі 121,53 грн., які до цього часу залишаються невідшкодованими лікарні, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь Комунальної організації Голопристанська центральна районна лікарня кошти в розмірі 121,53 грн. В судовому засіданні представник Голопристанської центральної районної лікарні Товстуха В.В. підтримала позовні вимоги, на підставах, що вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 1206 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 грудня 2013 року відповідача визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт. Відповідно до листа від 30.01.2014 року за №47/159 Голопристанської центральної районної лікарні громадянка [PERSON], знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 01 січня 2013 року по 02 січня 2013 рік. За цей час районною лікарнею на лікування [PERSON], було витрачено грошові кошти в сумі 121,53 грн., які до цього часу залишаються невідшкодованими. Таким чином, враховуючи, що лікування потерпілого проводилося за кошти бюджетної установи - Комунальної організації Голопристанська центральна районна лікарня, витрати виникли внаслідок вчинення злочину відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач 13 травня 2013 року близько 03 год. 00 хв. в с. Добропілля, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязне них стосунків, умисно наніс два удари кулаком правої руки по обличчю [PERSON], спричинивши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.09.2013 року відповідача було визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі. Відповідно до повідомлення з Голопристанської центральної районної лікарні [PERSON], знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені лікарні з 14.05.2013 року по 21.05.2013 року. За час лікування потерпілого районною лікарнею було витрачено грошові кошти в сумі 580,16 грн., які до цього часу залишаються невідшкодованими лікарні, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь Комунальної організації Голопристанська центральна районна лікарня кошти в розмірі 580,16 грн. В судовому засіданні представник Голопристанської центральної районної лікарні Товстуха В.В. підтримала позовні вимоги, на підставах, що вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 121 Конституції України на орган прокуратури покладено, як одну з основних, функцію представництва інтересів держави в суді. Статтею 1206 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.09.2013 року відповідача визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі на 2 роки та звільненого з випробуванням на 2 роки. Відповідно до листа № 47/159 від 30.01.2014 р. Голопристанської центральної районної лікарні громадянин [PERSON], знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 14.05.2013 по 21.05.2013 року. За цей час районною лікарнею на лікування [PERSON], було витрачено грошові кошти в сумі 580,16 грн., які до цього часу залишаються невідшкодованими. Таким чином, враховуючи, що лікування потерпілого проводилося за кошти бюджетної установи - Комунальної організації Голопристанська центральна районна лікарня, витрати виникли внаслідок вчинення злочину відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є абонентом МКП «Херсонтеплоенерго» та користується послугами з централізованого опалення, проте на протязі тривалого часу, а саме: з грудня 2001 р. по червень 2013 р. сума заборгованості за особовим рахунком № 1322141, що належить відповідачу, склала 11755,42 грн. На підставі цього просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити на підставах, що в ньому вказані, проти застосування позовної давності не заперечував. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, одночасно надав до суду заперечення в яких зазначив, між ним та позивачем не має договірних відносин, також просить застосувати строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення представника учасників, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що 11.07.2013 року за заявою МКП «Херсонтеплоенерго» був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплозабезпечення в сумі 11755,42 грн. та судових витрат в сумі 114,70 грн., проте за заявою [PERSON] 27 серпня 2013 року судовий наказ був скасовано, внаслідок чого позивач звернувся з вимогами у позовному провадженні. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є споживачами послуг МКП «Херсонтеплоенерго», що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості відповідача. Відповідно до вимог ст.ст. 67, 68 ЖК України, п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, отже споживач (власник, наймач квартири) зобов'язаний своєчасно щомісячно вносити плату за надані послуги з отримання теплової енергії. За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за період з грудня 2001 р. по червень 2013 р. складає 11755,42 грн. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В наданій суду заяві відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість з липня 2010 р. по січень 2014 р. складає 6680,31 грн., яка підлягає стягнення з відповідача. Таким чином, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в межах строку позовної давності, а саме: з липня 2010 р. по січень 2014 р. в сумі 6680,31 грн. Окрім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач, є власником квартири та зареєстрована за адресою: [INFO], а також є абонентом МКП «Херсонтеплоенерго» та користується послугами з централізованого опалення, проте на протязі тривалого часу, а саме: з грудня 2003 р. по вересень 2014 р. сума заборгованості за особовим рахунком відповідача склала 2704,64 грн. На підставі цього просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати від інфляційних процесів в сумі 452,31 грн. та 3 % річних в розмірі 256,06 грн., а всього 3413,01 грн. Під час слухання справи представник позивача звернувся до суду із клопотанням про зміну суми позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з тепло забезпечення за період з грудня 2003 р. по квітень 2015 р. в сумі 2683,03 грн. та просив позов задовольнити на підставах, що в ньому вказані. Представник позивача в судове засідання не зявився, одночасно надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, причина неявки невідома,про час слухання повідомлявся належним чином. Виходячи з наведеного та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що 17.10.2014 року за заявою МКП «Херсонтеплоенерго» був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з теплозабезпечення та гарячого водопостачання в сумі 2704,64 грн., інфляційних витрат в сумі 452,31 грн. та 3 % річних в розмірі 256,06 грн., а також суму судового збору в розмірі 121,80 грн., проте за заявою [PERSON] 03.11.2014 р. судовий наказ був скасовано, внаслідок чого позивач звернувся з вимогами у позовному провадженні. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є споживачем послуг МКП «Херсонтеплоенерго», що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості відповідача. Відповідно до вимог ст.ст. 67, 68 ЖК України, п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, отже споживач (власник, наймач квартири) зобовязаний своєчасно щомісячно вносити плату за надані послуги з отримання теплової енергії. За наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за період з грудня 2003 р. по квітень 2015 р. складає 2683,03 грн. Таким чином, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Окрім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є наймачем квартири № 2 за адресою: Херсонська область, м. Таврійськ, вул. Молодіжна, 33, в якій також зареєстровані [PERSON], [PERSON], та відповідачка [PERSON], проте остання з 2011 року в зазначеному житловому приміщенні не проживає, спільним побутом з нею вони не повязані, проте в добровільному порядку з вказаного жилого приміщення вона не знімається, у звязку з чим він вимушений за неї вносити плату за комунальні послуги, тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явився, у адресованій суду заяві просив позов задовольнити, справу розглянути у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин за останнім відомим місцем проживання повідомлена належним чином, про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Новокаховський міський сектор ДС України в Херсонській області в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців; до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, у тому числі, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири № 2 за адресою: Херсонська область, м. Таврійськ, вул. Молодіжна, 33. Згідно довідки виданої КП «Таврійське ЖЕУ» № 801 за адресою: [ADDRESS], зареєстрований позивач, [PERSON], [PERSON], та відповідачка [PERSON], проте остання за місцем реєстрації з 2011 року не проживає, особистих речей в квартирі немає. Відповідно до акту складеного КП «Таврійске ЖЕУ» [PERSON] за місцем реєстрації з 2011 року не проживає, спільне господарство з позивачем не веде, комунальні платежі не сплачує, місце знаходження її не відоме. За таких підстав, оскільки відповідач в судовому засіданні не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, доказів щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні суду не представив, а реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує права позивача, який змушений у більшому розмірі оплачувати житлово-комунальні послуги, суд вважає за доцільне визнати відповідачку такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, задовольнивши позовну заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved