Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка виникла за період з 01.02.2015 по 01.02.2018 та складає 86\~217 грн. 78 коп. Вимоги мотивує тим, що після відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №2/1612/678/12 виданого 23.04.2012, [PERSON] звернулась із заявою до державної виконавчої служби про повернення виконавчого документу без подальшого його виконання, а тому постановою державного виконавця було припинено виконавчі дії щодо примусового стягнення з нього аліментів на утримання дітей. До 14.02.2018 позивач разом із [PERSON] проживали однією сімєю як чоловік та дружина. За весь час спільного проживання, відповідач забезпечував та утримував дружину і неповнолітніх дітей. Після непорозумінь та сварок між ними, [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та 26.03.2018 шлюб було розірвано. У квітні 2018 року позивачем було отримано від державної виконавчої служби лист-повідомлення, де зазначено, що на виконанні перебуває вищезазначений виконавчий лист та позивач по справі має заборгованість по несплаті аліментів за період з 01.02.2015 по 01.02.2018 у сумі 86\~217 грн. 78 коп. Таким чином вважає, що заборгованість необхідно рахувати з моменту припинення проживання однією сімєю, а саме з березня 2018 року. Відповідач надала суду відзив на позов, у якому зазначила, що з позицією позивача не згодна з наступних підстав. Посилання позивача на положення ч.2 ст.197 СК України ніяким чином не підтверджує наявність у нього права на звільнення від сплати заборгованості за аліментами, оскільки не надав суду жодного доказу. Окрім того, проживаючи разом однією сімєю, позивач прохав відкликати виконавчий лист щодо стягнення з нього на мою користь аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей, пояснюючи тим, що це може призвести до погіршення стану його карєри та завірив, що буде надавати матеріальну допомогу у добровільному порядку. Погодившись на прохання позивача, виконавчий лист було відкликано. Проте, позивач своєї обіцянки не виконував, у звязку з чим, вона була змушена утримувати дітей за рахунок власних коштів. Не зважаючи на те, що сторони проживали однією сімєю, позивач свій дохід витрачав на власні потреби, фактично переклавши на відповідача обовязок по утриманню дітей. У судовому засіданні позивач та його представник подали заяву про зменшення позовних вимог та прохали суд звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилась за період з 01.02.2015 по 14.02.2018 і складає 85\~251 грн. 11 коп. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав, зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи у судовому засіданні вказував, що є заборгованість зі сплати аліментів та її необхідно сплачувати. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, приходить до наступного. Згідно постанови\~державного виконавця\~Горішньоплавнівського міського\~ВДВС ГТУЮ\~у Полтавській\~області від\~08.05.2012\~було відкрито\~виконавче провадження\~з виконання\~виконавчого листа\~№2/1612/678/12,\~виданого 23.04.2012\~Комсомольським міським\~судом Полтавської\~області про\~стягнення з\~[PERSON]\~на користь\~[PERSON]\~на утримання\~неповнолітніх дітей\~у розмірі\~1/3\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходу),\~до досягнення\~дітьми повноліття\~(а.с.9). Стягувач у виконавчому провадженні звернулась до відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа без подальшого виконання на підставі чого державним виконавцем 08.04.2013 прийнято відповідну постанову (а.с.10). У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони є сусідами сімї [PERSON] та бачили, як вони вели спільне господарство до 14 лютого 2018 року. Неодноразово бачили, як сторони по справі разом перебували у магазині та робили спільно покупки. Зазначили, що їм відомо,як зі слів позивача, так і фотографій у соціальних мережах, що сторони неодноразово їздили разом із дітьми на відпочинок. Оцінюючи покази свідків, суд зазначає, що перебування сторін на відпочинку або в одному магазині ніяким чином не підтверджують факт надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу на утримання неповнолітніх дітей, оскільки сторони могли кожен за свій рахунок відпочивати та одночасно перебувати у даному магазині і робити індивідуальні покупки, так як магазин у даному населеному пункті, де проживали сторони, один. Суд вказує, що проживання позивача разом із відповідачем та неповнолітніми дітьми в одному будинку не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сімї. Дане твердження узгоджується із правовою позиціє викладеною ВС у своїй постанові від 01.01.2018 справа № 344/12158/16-ц. Разом з тим, на підтвердження показів свідків, позивачем не надано суду письмових доказів (квитанцій, чеків, договорів тощо), про те що саме ним сплачувались спільні із відповідачем та дітьми відпустки, купував дітям одяг, їжу тощо. Покази свідка [PERSON] суд не приймає до уваги та вважає їх не обєктивними, оскільки він у судовому засіданні пояснив суду, що він на стороні позивача, з яким у нього дружні відносини, останній надавав йому матеріальну допомогу, а на відповідача, яка є його рідною дочкою, він має образу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є тіткою відповідача та проживає в одному дворі разом із її матірю. Свідок бачила, як [PERSON] іноді приїздила разом із дітьми до своєї матері проживати після сварок із чоловіком. Свідок розповіла, що [PERSON] не раз брала в неї гроші у борг на проживання. Свідок також показала, що у матері відповідача дуже мало місця та не має належних умов для її проживання із дітьми, тому що у будинку матері дві кімнати, де проживають її матір та брат із дружиною. На її погляд саме через це [PERSON] поверталась до чоловіка. Бачила як сторони по справі сварилися та повідомила про це матері відповідача, на що остання відповіла, що дочка часто свариться із чоловіком через гроші. У судових засіданнях відповідач повідомляла, що не має власного житла, через сварки із чоловіком часто забирала дітей та переїжджала жити на деякий час до матері або до друзів. Проте була вимушена повертатись, оскільки належних умов для проживання із дітьми відсутні, окрім як у чоловіка, разом з цим також не хотіла травмувати своїх дітей. З довідки, виданої Дмитрівською сільською радою м. Горішні Плавні, Полтавської області від 25.01.2018 убачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], та має сімю до складу якої входять неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та її чоловік [PERSON] (а.с.12). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.03.2018 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.11). Згідно повідомлення-вимоги Горішньоплавнівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 06.04.2018 №56040623 (а.с.7), адресованого [PERSON], на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №1612/887/2012, виданий 13.03.2018 Комсомольським міським судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але на кожну дитину не менше встановленого законодавством мінімального розміру для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2012 до повноліття дітей. Окрім того, відповідач у судовому засіданні повідомила, що позивач матеріальної допомоги за весь час спільного проживання не надавав, утримувала себе та неповнолітніх дітей самостійно, що заперечувалось позивачем у судовому засідання. Проте пояснення відповідача мають місце та не спростовуються письмовими доказами, а саме довідками про доходи сторін по справі (а.с.74-77, 112), з яких вбачається, що доходи відповідача є вищими ніж позивача. Як убачається із довідки-розрахунку, наданої у судовому засіданні представником третьої особи, [PERSON] має заборгованість по аліментам, яка утворилась за період з 01.02.2015 по 01.04.2018, а саме три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання, яка становить 88\~672 грн. 25 коп. (а.с.112). Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Відповідно до положень ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Частиною 2\~ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Проте, на вимогу вказаних норм, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, щоб підтверджувало факт зміни обставин, що дають право вимагати звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, призначених рішенням суду. Суд враховує, що заборгованість за аліментами може виникнути внаслідок різних причин. Вона може утворитися як в результаті винних дій боржника - ухилення його від сплати аліментів, так і за виною одержувача аліментів, наприклад, у випадку непред'явлення виконавчого листа для стягнення, неповідомлення про зміну свого місця проживання, відмови від отримання аліментів тощо. Можливим є виникнення заборгованості також за обставинами, що не залежать від сторін: внаслідок хвороби платника, відсутності у нього засобів для сплати аліментів, неплатоспроможності підприємства, на якому працює боржник, затримання заробітної плати, пенсії, стипендії, знаходження однієї із сторін на території, де оголошене надзвичайне положення тощо. Стягнення заборгованості може поставити особу - платника аліментів у складне становище, тому строк, протягом якого заборгованість підлягає стягненню, обмежено трьома роками, що передують пред'явленню виконавчого листа до виконання. Згідно із розясненнями, викладеними у п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, що б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей за період з 01.02.2015 по 01.04.2018. Частина 3\~ст.197 СК України, на яку посилається позивач при обґрунтуванні своїх позовних вимог, а саме, те що суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непредявлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виключена\~Законом України від 02.06.2016 р. №1404-VIII. Суд також наголошує, що відповідно до\~ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути предявлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Крім цього, пред'явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред'явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов'язку сплачувати заборгованості з аліментів. Також суд наголошує, що позивач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду, оскільки саме він раніше вмовив свою дружину відкликати виконавчий лист про стягнення з нього аліментів. Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що підставою звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, яка виникла за період з 01.02.2015 по 01.04.2018 є проживання однією сімєю із відповідачем до 14 лютого 2018 року та утримання неповнолітніх дітей, оскільки позивач був обізнаний щодо свого обовязку утримувати неповнолітніх дітей на підставі рішення суду та не надав суду жодного доказу щодо надання у добровільному порядку відповідачу аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. У силу вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведені підстави звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, тому в позовних вимогах необхідно відмовити. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішив у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed