Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами до Відповідача, в якому просить стягнути в примусовому порядку на його користь грошові кошти за Договором № 37-11/851 від 11.10.2013 про відкриття поточного банківського рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу в розмірі залишку вкладу - 2849,83 дол. США, пеню в розмірі 130798 грн., що еквівалентно 8293 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 3465 грн., суму збитків в розмірі 6121 грн., компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5 000грн. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що в порушення умов договору та норм чинного законодавства відповідачем ігноруються вимоги позивача про повернення грошових коштів, чим завдається моральних страждань. Під час судового розгляду Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, в яких заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, вказуючи на те, що позивачем не доведено неможливість отримання коштів. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 11.10.2013 року між Сторонами укладено Договір № 37-11/851 про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу. Відповідно до п.1.1. ст.1 вищезазначеного Договору Відповідач відкрив Позивачу поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу (картрахунок) [NUMBER] у валюті: доларах США та видав Позивачу спеціальний платіжний засіб у вигляді платіжної картки, вид і термін дії якого визначені в заяві-анкеті на видачу спеціального платіжного засобу, згідно Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною. Ст. 4 вищевказаного Договору містить перелік обов'язків Відповідача , серед яких - обслуговування рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу (картрахунку) [NUMBER] у порядку та на умовах, передбачених Договором, правилами Відповідача, чинним законодавством України; забезпечити виконання умов Договору та інші. Ст. 7 Договору № 37-11/851 про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 11.10. 2013 року містить перелік прав Позивача, серед яких право безперешкодно розпоряджатись коштами на рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу (картрахунку) [NUMBER] . Відповідальність врегульовано ст. 8 Договору № 37-11/851, форс-мажор та інші умови - ст.ст. 9 і 10 відповідно. 24.10.2014 р. Позивач подав до Відповідача заяву про закриття рахунку та виплату залишку грошових коштів через касу банку. Згідно виписки від 11.05.2015 на особовому рахунку Позивача наявна сума коштів в розмірі 2849,87 дол. США. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Ч. 3 ст. 1068 ЦК України визначено обов'язок банку за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас ст. 525 ЦК України закріплює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Заперечення відповідача щодо можливості отримання позивачем грошових коштів за умови дотримання правил повернення коштів вкладу при зверненні до відділення банку із карткою спростовуються матеріалами справи, згідно яких Позивач 14.10.2014, 24.10.2014 , 27.10.2014, 28.10.2014, 29.10.2014, 30.10.2014 звертався до Відповідача із заявами на замовлення готівкових коштів в іноземній валюті, які залишені Відповідачем без належного реагування, а тому, судом відхиляються. Отже , Відповідач ухиляється від виконання визначених законодавством та взятих на себе за Договором зобов'язань , оскільки з жовтня 2014 року і до цього часу порушує право на вільне користування належних Позивачу грошових коштів, що полягає у відмові видачі готівкою грошових коштів з поточного рахунку , відкритого на ім'я Позивача. Дії Відповідача порушують чинні норми законодавства, а саме: відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно якого відносини між банком та клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Грошові кошти, які знаходяться на рахунку Позивача, відкритого Відповідачем на ім'я Позивача належать останньому на праві приватної власності. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені. Змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини. Відмовляючись видати грошові кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У порушення цих норм Позивач позбавлений права користуватися своїм майном, у даному випадку майном є грошові кошти, які Відповідач до цього моменту так і не повернув. Таким чином в примусовому порядку з Відповідача підлягає стягненню грошові кошти за Договором № 37-11/851 про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 11.10.2013 року в розмірі 2849,87 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку Позивача станом на 11.02.2015 р. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 8.3. Договору № 37-11/851 встановлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Банком і Клієнтом цього Договору, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Щодо вимог позовної заяви про стягнення з Відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з того, що у Відповідача наявне зобов'язання в іноземній валюті, тоді як індексації підлягає заборгованість за наявності між сторонами грошових зобов'язань у грошовій одиниці України, тобто в гривні. Щодо позовних вимог про стягнення в порядку ст.. 22 ЦК України з Відповідача збитків у вигляді недоотриманих процентів в зв'язку з достроковим розірванням договору банківського вкладу, укладеному позивачем 27.11.2013 р. із ПАТ «Банк Михайлівський», суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Проте, доказів того, що відповідачем було завдано збитків, позивачем в ході судового розгляду справи не надано. При цьому, зазначена в позові сума не відноситься до збитків в розумінні ст. 22 ЦК України. Окрім того, правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються Договором № 37-11/851 про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 11.10.2013 року. Таким чином, покладення на Відповідача відповідальності за дії Позивача за іншими договорами є безпідставним. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки ні договором, ні нормами чинного законодавства , якими врегульовано відносини сторін не передбачено такої відповідальності. Оскільки, позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, судові витрати у вигляді судового збору підлягають відшкодуванню з Відповідача на користь держави у розмірі відповідно до частини задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial