Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] було відкрито на ім`я [PERSON] , який є інвалідом війни І групи безстроково. Відповідачі належним чином не виконують обов`язки по оплаті послуг, які надаються, а тому за період з 1 січня 2014 року по 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість за теплову енергію в розмірі 25 477,75 грн. [PERSON] є пільговиком за категорією «Інвалід війни», його пільга також поширюється на дружину [PERSON] . На [PERSON] та [PERSON] пільга не надається, так як вони є повнолітніми особами. Нарахування за опалення проводиться на опалювальну площу житлового приміщення 82,28 кв. м, а за послуги з гарячого водопостачання на 4 особи, які зареєстровані у цьому житловому приміщенні, оскільки прилад обліку гарячого водопостачання відсутній. Управління праці і соціального захисту населення відшкодовує нарахування в межах соціальних норм, передбачених рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області та постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 6 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», а саме за опалення - 52,5 кв. м (21 кв. м на [PERSON] + 21 кв. м на [PERSON] + 10.5 кв. м на сім`ю) житлової площі та за послуги з гарячого водопостачання за 2 осіб ( [PERSON] і [PERSON] ). Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за теплову енергію за період з 1 січня 2014 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 25 477,75 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу в загальному порядку у відсутності учасників справи за наявними у ній доказами, оскільки позбавлений можливості з`ясувати думку представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи та в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надаються ТОВ «НіжинТеплоМережі» за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9-29). Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15. У судовому засіданні достовірно установлено та не спростовано відповідачами по справі, що між сторонами наявні договірні правовідносини, оскільки відповідачі фактично отримували послуги від ТОВ «НіжинТеплоМережі» з централізованого опалення та гарячого водопостачання. З матеріалів справи (а.с. 9) вбачається, що відповідачі мають заборгованість за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання за період з 1 січня 2014 року по 30 квітня 2019 року в сумі 25 477,75 грн. Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за теплову енергію за період з 1 січня 2014 року по 30 квітня 2019 року в сумі 25 477,75 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи (а.с. 2; 44) вбачається. що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 921 грн. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом війни І групи, що підтверджується копією посвідчення (зворот а.с. 29). Ураховуючи положення пунктів 10, 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. підлягають стягненню на користь позивача таким чином: - з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 480,25 грн. (по 1/4 частині загальної суми судового збору); - 480,25 грн. має бути компенсована позивачу за рахунок держави, оскільки [PERSON] відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved