Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи позов тим, що 11.02.2015 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про встановлення ліміту кредитування №4735915, відповідно до якого відповідачу встановлено ліміт кредитування в сумі 2752,78 грн. Кредитні кошти надавались відповідачеві в безготівковій формі, шляхом перерахування на його поочний рахунок. Відповідно до п. 1.16 договору, за користування кредитом відповідач сплачує банку відсотки у розмірі 30% річних. Повернення суми кредиту відповідно до п. 1.17 договору відбувається шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок (картковий) визначений у п. 1.1 договору. Відповідно до п. 1.30 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 1.14 договору, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за договором, та станом на 21.02.2017 року має прострочену заборгованість на загальну суму 3559,84 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився - про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 11.02.2015 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про встановлення ліміту кредитування №4735915, відповідно до якого відповідачу встановлено ліміт кредитування в сумі 2752,78 грн. Кредитні кошти надавались відповідачеві в безготівковій формі, шляхом перерахування на його поочний рахунок. Відповідно до п. 1.16 договору, за користування кредитом відповідач сплачує банку відсотки у розмірі 30% річних. Повернення суми кредиту відповідно до п. 1.17 договору відбувається шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок (картковий) визначений у п. 1.1 договору. Відповідно до п. 1.30 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 1.14 договору, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення. Станом на 21.02.2017 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 3559,84 грн., яка складається з наступного: неповернута сума кредиту - 2752,78 грн., прострочені відсотки - 392,51 грн., сума комісії - 61,56 грн., нараховані відсотки - 116,99 грн., пеня - 236,00 грн., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості перевіреним в судовому засіданні. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та не сплатила борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1600 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved