Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому вказав, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 20 липня 2003 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Разом із відповідачем не проживають, не підтримують сімейних відносин, спільного господарство не ведуть. Спору про поділ майна та про виховання дітей на день ухвалення рішення немає. Позивач просив розірвати шлюб, а судові витрати розподілити відповідно до закону. Позивач у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій позов визнала повністю та безумовно, просила справу розглянути у її відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 18 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18 лютого 2019 року (а.с.12). Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вважає, що законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в даному випадку в наявності, що підтверджується доданими до позовної заяви такими доказами. Згідно з свідоцтвом про шлюб, сторони уклали шлюб 20 липня 2003 року та зареєстрували його у Жмеринському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №133 (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Підставою даного позову є фактичні обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а також правові норми, на які він посилається в підтвердження своїх вимог: небажання відповідача в добровільному порядку розірвати шлюб та наявність у сторін спільних неповнолітніх дітей. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача - про припинення певних правовідносин (розірвання шлюбу). Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України. В даному випадку підлягаються застосуванню положення статей 105, 110, 112. Відповідно до статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved