Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив витребувати на його користь від [PERSON], [PERSON] належний йому на праві власності (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Центр ДАІ 8006 13 травня 2015 року), автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реестраційний номер [NUMBER], транзитний номер [NUMBER]. В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником транспортного засобу марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реестраційний номер [NUMBER]. 02.06.2015 року ним було видано нотаріально посвідчену довереність на право користування (експлуатації) та розпорядження автомобілем марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], на ім'я [PERSON] Зазначена довіреність посвідчена 02.06.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Беленісовою О.І., реєстраційний № 511. В цей же день 02.06.2015 року він передав [PERSON] вищевказаний автомобіль. 01.03.2016 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, видав нотаріальну посвідчену довіреність на право користування (експлуатації) та розпорядження автомобілем марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], на ім'я [PERSON], [PERSON], довіреність посвідчена 01.03.2016 року приватним нотаріусом ХМНО Хомою О.В., реєстраційний № 581. В цей же день [PERSON] передав [PERSON], [PERSON] автомобіль АUDI, модель Q7, 2013 року випуску реєстраційний номер [NUMBER]. У встановленому Законом порядку [PERSON], який діяв від його імені, не повідомив про те, що він 01.03.2016 року передав [PERSON], [PERSON] спірний автомобіль. 23.07.2016 року позивач подав нотаріально посвідчену заяву, якою скасував довіреність, видану 01.03.2016 року [PERSON], який діяв від його імені на підставі довіреності, виданої 02.06.2015 року. В цей же день, тобто 23.07.2016 року телеграфним способом позивач письмово повідомив [PERSON], [PERSON] про скасування нотаріально посвідченої довіреності, виданої 01.03.2016 року [PERSON]. 23.07.2016 року [PERSON] звернувся до відповідачів з проханням передати йому спірний автомобіль, але відповідачі відмовили в поверненні автомобілю. При таких обставинах позивач вважав, що відповідачі володіють належним йому автомобілем без відповідної правової підстави, тому зобов'язані повернути йому зазначений автомобіль, оскільки вони відмовляються повернути автомобіль в добровільному порядку. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені вище, просивши про задоволеннях вимог у повному обсязі. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, просивши відмовити в їх задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог [PERSON], а також зазначаючи, що у [PERSON] відсутні автомобіль АUDI, модель Q7, 2013 року випуску реєстраційний номер [NUMBER], оскільки він був проданий [PERSON]. Інші сторони по справі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, а також оцінивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], діючи від імені [PERSON], згідно його довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Беленісовою О.І., 02.06.2015 року за р. № 511, на підставі попередньо досягнутої усної домовленості уповноважив [PERSON], [PERSON], які можуть діяти незалежно один від одного користуватися (експлуатувати) та розпоряджатися (продати, здати в оренду, позичку, обміняти на інший транспортний засіб) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Центр ДАІ 8006, 13.05.2015 року, автомобілем марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Центр ДАІ 8006, 13.05.2015 року, дата першої реєстрації 27.08.2013 року. Дана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хома О.В., та зареєстрована у реєстрі за № 581. [PERSON] 23.07.2016 року подав заяву, якою повідомляв, що довіреність на користування (експлуатацію) та розпорядження (продати, здати в оренду, позичку, обміняти на інший транспортний засіб) автомобіль марки АUDI, модель Q7, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Центр ДАІ 8006, 13.05.2015 року, видана ним нам ім'я [PERSON], [PERSON], які можуть діяти незалежно один від одного, посвідчена 01.03.2016 року, ним скасована. Одночасно повідомляв, що ним виконані вимоги ч.2 ст. 249 ЦК України, щодо повідомлення представників про скасування ним цієї довіреності. Дана заява посвідчена 23.07.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В., зареєстровано в реєстрі за № 1895. Вищезазначені обставини також підтверджені Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей. Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до п.3,8 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджено постановою КМУ від 07 вересня 1998 року №1388) (в редакції яка діяла на момент відчуження автомобіля), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Харківській області від 24.01.2017 року за № 31/20-303 автомобіль АUDI Q7, (2013), чорний, № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], [NUMBER] від 13.05.2015 року, належить [PERSON], даний транспортний засіб знятий з обліку для реалізації, проте право власності на даний автомобіль не змінювалось. На підставі викладеного прихожу до висновку, що доводи представника відповідача про те, що спірний автомобіль було продано Демченку В.Л. не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та є неспроможними. Рішення не може гуртуватися на припущеннях. Тобто власником автомобілю АUDI Q7, (2013), чорний, № двигуна [NUMBER], № кузова [NUMBER], на теперішній час є позивач по справі - [PERSON]. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. У відповідності зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст. 237 ЦК України). Представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов'язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. (ст. 240 ЦК України). Частина 3 статті 244 ЦК України передбачає, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо треті особі. Представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала (п.2 ч. 1 ст. 248 ЦК України). Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною (ч.1 ст. 249 ЦК України). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved