Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, покликаючись на те, що 14 листопада 2005 року між ним та відповідачем був укладений договір, згідно якого він позичив відповідачу 150000,00 грн. на 2 роки. Також, 03 червня 2013 року між ними укладений договір позички, відповідно до якого він позичив відповідачу три верстати на загальну суму 161000,00 грн. до 02 червня 2015 року. Станом на 02 грудня 2015 року відповідач не повернув ні 150000,00 грн., ні верстати. 07 червня 2013 року вони додатково уклали договір новації, згідно якого замість верстатів відповідач зобовязався повернути грошові кошти, проте досі не повернув. Просить стягнути з відповідача на його користь 311000,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] позичив 14 листопада 2005 року [PERSON] 150000,00 грн. строком на 2 роки для закупки станків, що стверджується договором позички від 14 листопада 2005 року та рамковою угодою від 04 листопада 2005 року. /а.с. 5, 6/ Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконує зобовязання щодо повернення заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Враховуючи наведене, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] зазначених умов закону та договору, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 150000,00 грн. Однак, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 161000,00 грн. за договором від 03 червня 2013 року слід відмовити, оскільки позивачем [PERSON] не надано суду ні даного договору, ні договору новації від 07 червня 2013 року, а також, не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо надання позивачем відповідачу будь-яких речей та їхньої вартості. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial