Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником вищезазначеного будинку. У вказаному будинку зареєстрована відповідач, яка добровільно виселилася у 2016 році та з того часу там не проживає. Позивачу доводиться сплачувати за відповідача комунальні послуги та факт реєстрації відповідача у цьому будинку перешкоджає оформити належним чином субсидію по оплаті житлово-комунальних послуг. Представник позивача - адвокат [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та докази надані в обґрунтування вимог, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 06.02.2007 року та витягу з Державної реєстрації правочинів від 06.02.2007 року, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з довідки, виданої Морозівською сільською радою, Балаклійського району, Харківської області в будинку № [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON]. З акту, складеного депутатом Морозівської сільської ради, Балаклійського району, Харківської області Полупановою Л.О. 13.10.2018 року у складі секретаря сільської ради Надтога В.Г. в присутності свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] в спірному будинку зареєстрована, але не проживає з 2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підстави для збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, визначені ст. 71 Житлового кодексу України, відсутні. Статтею 72 Житлового кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному будинку фактично не проживає протягом більш ніж шести місяців. Наявність реєстрації відповідача у спірному будинку перешкоджає позивачу оформити належним чином субсидію по оплаті житлово-комунальних послуг. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved