Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що ним, на виконання Генерального договору страхування № 47-07 по страхуванню засобів транспорту, цивільної відповідальності та від нещасних випадків від 07.06.2007 року, укладеного між ним і ТОВ «Перша лізингова компанія», за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, сплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 87 788 гривень 40 копійок. Оскільки, постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазначає, що на підставі статті 27 «Про страхування» і статті 993 ЦК України, до нього перейшло право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки та просить стягнути з відповідача грошові кошти у вказаній сумі. Представник позивача в судове засідання не прибув. Позивач надав суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у відсутності його представника. Відповідач в судовому засіданні визнав позов. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За умовами Генерального договору страхування № 47-07 по страхуванню засобів транспорту, цивільної відповідальності та від нещасних випадків від 07.06.2007 року, укладеного між ПрАТ «АСК «Інго Україна» і ТОВ «Перша лізингова компанія», позивачем було застрахувало належний страхувальнику транспортний засіб марки «Renault Fluence», номерний знак [NUMBER] (а.с. 19 - 36). Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Лебідь-Гавенко Г.М. від 15 серпня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/3745/16-п встановлено, що 24 липня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21043», номерний знак [NUMBER] на 34-му кілометрі + 400 метрів автодороги Київ - Одеса, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено», номерний знак [NUMBER], тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП; в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою встановлено і повністю доведено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а. с. 37). Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З копії страхового акту № 143667 від 07.09.2016 року вбачається, що вищевказана подія кваліфікована страховиком як страховий випадок у зв'язку з чим прийнято розпорядження про виплату на користь страхувальника страхового відшкодування в розмірі 87 788 гривень 40 копійок (а.с. 84). Копією платіжного доручення № 6860 від 13 вересня 2016 року підтверджується факт виплати позивачем на користь ТОВ «Перша лізингова компанія» страхового відшкодування в зазначеній сумі (а.с. 87). Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 993 ЦК України та у відповідності до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Отже, слід зробити висновок, що на підставі частини першої статті 1191 ЦК України, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачем на користь ТОВ «Перша лізингова компанія» є невідшкодованим, а тому до стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача підлягає сума виплаченого страхувальнику страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved