Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив суд стягнути на його користь з відповідача інфляційні витрати в сумі 3208,80 гривень, надавши розрахунок за період з лютого 2015 року по травень 2015 року включно та 3% річних від простроченої суми (8060,29 гривень) в розмірі 64,26 гривень, судові витрати у виді судового збору - 243,60 гривень та витрат на правову допомогу - 1500,00 гривень. в обґрунтування свого позову зазначив, що відповідно до рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27.03.2015 року, яке набрало законної сили, його позовні вимоги до відповідача було задоволено та стягнуто з останнього на його користь заборгованість за договором страхування в розмірі 8060,29 гривень; інфляційні витрати у розмірі 871,32 гривень; 3 % річних у розмірі 101,36 гривень; витрати на правову допомогу - 1690,2 гривень та судовий збір - 274,49 гривень однак відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконав і позивач отримав через органи виконавчої служби присуджені суми лише о8.06.2015 року. Посилаючись на вказані обставини, на положення статті 625 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив про обставини викладені вище. Представник відповідача - Юрков О.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що рішення суду від 27.03.2015 року відповідачем було виконано одразу після надходження на їх адресу постанов про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копіями платіжних доручень про перерахування коштів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 646/14436/14-ц приходить до наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що відповідно до рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27.03.2015 року (справа № 646/14436/14-ц; провадження № 2/646/323/2015) з відповідача на користь позивача стягнуто страхову суму за договором страхування в розмірі 8060,29 гривень; інфляційні витрати за період з 01.10.2014 року по 01.02.2015 року у сумі 871,32 гривень (із розрахунку основної суми боргу 8060,29 гривень) та 3 % річних за період з 01.10.2014 року по 02.03.2015 року у сумі 101,36 гривень (із розрахунку основної суми боргу 8060,29 гривень). Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 646/14436/14-ц копію рішення суду від 27.03.2015 року позивач та відповідач отримали 07.04.2015 року та 06.04.2015 року відповідно, що підтверджується зворотними повідомленнями пошти. Виконавчі листи сторона позивача отримала 24.04.2015 року. Як вбачається з копій постанов про відкриття виконавчих проваджень від 19.05.2015 року ВК № 47595260 (інфляційні витрати та 3 % річних - 972,68 гривень); ВК № 47595881 (8060,29 гривень) та від 27.05.2015 року ВК № 47674750 (витрати на правову допомогу 1690,20 гривень); ВК № 47674599 (судовий збір 247,49 гривень) та копій платіжних доручень від 20.05.2015 року та 28.05.2015 року відповідно, відповідачем було виконане рішення суду від 27.03.2015 року. Відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідно до рішення суду від 27.03.2015 року між сторонами існувало грошове зобов'язання, яке вчасно виконано не було в зв'язку з чим судом було застосовано наслідки передбачені статтею 625 ЦК України. З досліджених судом доказів в даній справі встановлено, що грошове зобов'язання було виконане відповідачем і права позивача було відновлено з часу перерахування відповідачем грошових коштів, а саме з 20.05.2015 року (сплачено суму основного боргу 8060,29 гривень з якої позивач розраховує штрафні санкції), а тому наслідки передбачені статтею 625 ЦК України повинні бути застосовані: інфляційні витрати за період з 02.02.2015 року по 20.05.2015 року (день сплати основної суми боргу - 8060,29 гривень), а саме в сумі 2 896,28 гривень (з урахуванням рекомендацій викладених у Листі ВСУ від 03.04.1997 року № 62-97) та 3 % річних за період з 03.03.2015 року по 20.05.2015 року (день сплати основної суми боргу - 8060,29 гривень), а саме в сумі 52,34 гривні (за 79 днів). І тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Позовні вимоги в іншій частині щодо стягнення інфляційних витрат та 3 % річних задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»,підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача [PERSON] діє за довіреністю виданої на підставі договору про надання послуг від 09.06.2015 року в розділі 3 Договору зазначено, що вартість послуг виконавця складає 1500,00 гривень, як вбачається з копії квитанції № 263 від 10.06.2015 року позивачем перераховано на картковий рахунок [PERSON] 1500,00 гривень. Таким чином, стороною позивача не надано суду належних доказів здійснення ним витрат на правову допомогу - оригіналу квитанції та розрахунку витрат, що є підставою для відмови про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу. Судові витрати в частині стягнення судового збору з відповідача підлягають задоволенню пропорційна до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial