Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, мотивуючи його тим, що сторони уклали договір № б/н від 28.10.2011 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.07.2017 року, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, у відповідача є заборгованість в загальному розмірі 26 940,97 грн., в тому числі: 11 511,38 грн. заборгованість за кредитом; 12 770,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 900 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1 259,09 грн. (процентна складова). До цього часу заборгованість відповідачем не погашена. З зазначених підстав позивач звернувся до суду з цим позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в загальному розмірі 26 940,97 грн. та 1 600 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою судді від 07.09.2017 року відкрито провадження та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 23.04.2018 року визначено розглядати справу в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 06.06.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувана копія кредитної справи. Ухвалою суду від 18.07.2018 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувана кредитна справа. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі . Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно. Причини не явки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір № б/н від 28.10.2011 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою нібито відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON], з метою отримання банківських послуг, підписав заяву від 28.10.2011 року для отримання кредиту (а.с.6). Відповідачем підписана заява про ознайомлення з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» але за якими відсотками він може нести відповідальність за невиконання договору не зазначено. Представник відповідач пояснив ,що Памятка клієнта, Умови і Правила надання банківських послуг,«Тарифами банку» не надавалися відповідачу для ознайомлення у письмовому вигляді, що підтверджується відсутністю підписом в правилах. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанк www.privatbank.ua. За умовами кредитного договору, кредитор прийняв на себе зобов'язання надати кредитні кошти позичальнику, в порядку визначеному в кредитному договорі. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання. Своїм підписом на заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, погодився з тим, що ця заява з Умовами, Правилами та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, але яка саме відповідальність може настати внаслідок невиконання договору не зазначено, не визначено процент нарахування за невиконання зобов'язань. Справжність підпису відповідача на заяві-анкеті представник відповідача не заперечував, але якою саме карткою користувався відповідач невідомо та на який термін дії визначена картка теж не доведено позивачем. Відповідно до п.3.1 Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, яка в заяві зазначена 28.10.2011 року. Таким чином позивач у позовній заяві вказав, що відповідач підписав заяву про видачу кредиту зазначивши дату відкриття відповідачу рахунку 28.10.2011 року. Відповідно до розрахунку заборгованості процент за користування кредитом збільшився з 32,40% до 42,00% , однак позивач в письмовому виді відповідача про це не повідомив. Крім того підпису про наявну відповідальність за невиконання кредитного договору в заві-анкеті взагалі немає. Строк дії картки та яка саме картка видавалася відповідачу в заяві - анкеті не зазначено. На фотознімку наданої позивачем (а.с.145) видно особу чоловічої статі з карткою , але яка саме картка та її реквізити незрозумілі та що за особа на фотознімку невідомо. Представник відповідача надав заяву про застосування строку давності вказуючи, що сальдо простроченої заборгованості виникло 07.12.2015 року по стягненні пені тому строк позовної давності настав 07.12.2015 року, а до суду позивач звернувся 18.08.2017 року то б то більше ніж один рік але чому саме так зазначив представник в заяві в судовому засіданні пояснити не зміг. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ч.1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов'язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. З розрахунку заборгованості по кредиту станом на 31.07.2017 року вбачається, що строк погашення заборгованості за кредитом в розмірі 26 940,97 грн. не визначений і в позовній заяві не зазначений позивачем. При цьому суд вважає, що строк позовної давності не переривався, оскільки відповідно до наданого розрахунку відповідач частково погашав заборгованість. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів сторін, наданих суду для обґрунтування своєї правової позиції. Відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 31.07.2017 року має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитом - 11 511,38 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - 12 770,50 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 900 грн.; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1 259,09 грн., то суд находить за правильне відмовити в задоволенні цих вимог , оскільки не доведена відповідальність відповідача за карткою та встановлених відсотків відповідальності про що в анкеті -заяві не зазначено. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений ним судовий збір в розмірі 752 грн.87 коп. відповідно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 536, 611, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України ,

Outcome: partial