Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідачів солідарно, мотивуючи свої вимоги тим, що між відповідачем [PERSON] та Банком 08.11.2007 року було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/1690/07-Пі (далі договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 000.00 грн. Банк свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідач не здійснює своєчасно та в повному обсязі платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, чим порушує прийняті на себе зобов»язання. Станом на 04.07.2017 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає за кредитом - 441 548.30 грн., за відсотками - 597 176.77 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 35 949.04 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 82 546.51 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №84/П-763 від 08.11.2008 року, відповідно до якого остання зобов»язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов»язань в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору. 08.06.2017 року відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на день подачі позову до суду 07.07.2017 року вимоги банку залишені без уваги, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду, просив про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 157 220.62 грн. з яких: за кредитом - 441 548.30 грн., за відсотками - 597 176.77 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 35 949.04 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 82 546.51 грн. В судовому засіданні представник позивача у справі підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив суд про його задоволення. Представник відповідачів у справі в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості оскільки позивач звернувся за захистом свого порушеного права поза межами строку позовної давності. Також просив відмовити в задоволенні позовних вимог Банку до іншого відповідача [PERSON] в зв»язку з тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2015 року було задоволено її позовні вимоги до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та визнано договір поруки укладений 08.11.2007 року між Банком та [PERSON] припиненим. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили. Вислухавши пояснення та заперечення учасників судового процесу, оглянувши письмові матеріали справи судом було встановлено наступне. Між відповідачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» 08.11.2007 року було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/1690/07-Пі (далі договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 000.00 грн. Банк свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, не здійснює своєчасно та в повному обсязі платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків, чим порушує прийняті на себе зобов»язання. Станом на 04.07.2017 року сума заборгованості відповідача перед позивачем складає за кредитом - 441 548.30 грн., за відсотками - 597 176.77 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 35 949.04 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 82 546.51 грн. З метою забезпечення виконання зобов»язань відповідача [PERSON] за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №84/П-763 від 08.11.2008 року, відповідно до якого остання зобов»язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобов»язань в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору. 08.06.2017 року відповідачам направлено вимоги про погашення заборгованості, однак станом на день подачі позову до суду 07.07.2017 року вимоги банку залишені без уваги, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду, просив про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 157 220.62 грн. з яких: за кредитом - 441 548.30 грн., за відсотками - 597 176.77 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом - 35 949.04 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 82 546.51 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Відповідачі свої обов»язки за договором належним чином не виконували, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, в матеріалах справи міститься рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2015 року, яким було задоволено позовні вимоги відповідача у даній справі [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим та визнано договір поруки укладений 08.11.2007 року між Банком та [PERSON] припиненим. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили. (а.с. 51-52). Таким чином, позовні вимоги Банку до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки від 08.11.2007 року, який судом був визнаний припиненим не підлягають задоволенню. Щодо вимог позову до відповідача [PERSON], то відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Верховним Судом України в Постанові від 21.01.2015 року №6-190цс14 та Постанові від 09.09.2015 року справа №6-933цс15 зазначено, що пред»явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов»язання та зумовлює перебіг позовної давності. Отже, пред»явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов»язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. В матеріалах справи міститься лист від 28.04.2010 року адресований на ім.»я відповідача [PERSON] де Банк вимагає достроково повернути заборгованість по кредиту згідно умов укладеного договору. Крім того, 18.06.2010 року Банк звернувся до приватного нотаріусу КМНО Ковальчука С.П. з заявою про вчинення виконавчого напису, який було вчинено приватним нотаріусом та що підтверджує факт настання строку виконання зобов»язань у повному обсязі за договором кредиту. Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами строку позовної давності, в задоволенні позовних вимог, що пред»явлені до відповідача [PERSON] також слід відмовити. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» в повному обсязі.

Outcome: dismissed