Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що місце проживання відповідача зареєстроване у належній позивачеві квартирі, при цьому відповідач втратив право на користування цією квартирою, оскільки зареєстрований, як колишній мешканець. Просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Представник позивача у судове засідання надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27.09.2016 року між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №16640282. Відповідно до довідки виданої приватною житлово-експлуатаційна фірма «Реформа» від 23.09.2016 року [PERSON], зареєстрований [PERSON], 16.05.1997р.н. за адресою м.Херсон,вул.Сенявіна, б.156,к.8 б.46. На момент укладення договору [PERSON] був зареєстрований за адресою відчужуваної квартири, при цьому зобовязався у розумні строки звільнити квартиру, знявшись з реєстраційного обліку місця проживання. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд, а відповідач не проживає за вказаною адресою.

Outcome: approved