Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 1398008,18 грн. (один мільйон триста дев'яносто вісім тисяч вісім гривень 18 коп.), вказавши в заяві, що 23.04.2007 року, 16.08.2007 року, 18.02.2008 року та 17.03.2008 року [PERSON] взяв у нього в борг 50000 доларів США, 50000 доларів США, 25000 доларів США та 50000 доларів США, а всього 175000 доларів США, відповідно до договорів позики, оформленими розписками, які зобов'язався повернути на першу вимогу. Третя особа по справі [PERSON] борг повернув частково в розмірі 15000 доларів США. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05.05.2014 року з [PERSON] на його користь стягнута сума боргу - 1631440 гривень. [PERSON] частково добровільно виконав рішення суду та повернув 06.06.2014 року 800000 гривень, що еквівалентно 78508,34 доларам США. Сума боргу залишилася 81491,66 доларів США, або 1398008,18 гривень - сума боргу, стягнута на підставі рішення, але не повернута. Оскільки в добровільному порядку [PERSON] не бажає повертати борг, просить стягнути зазначену суму з відповідачки [PERSON], яка на час позики була дружиною [PERSON], кошти бралися на потреби сім'ї, тому на відповідачці лежить обов'язок у рівній частині виконати зобов'язання за договором позики та відшкодувати борг. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши, що подружжя [PERSON] брали борг на потреби сім'ї для облаштування будинку, на теперішній час шлюб між ними розірвано, [PERSON] свою частину боргу повернув, частину, яка залишилася, просить стягнути з [PERSON] Відповідачка [PERSON] позов не визнала, та пояснила суду, що про борги її колишнього чоловіка [PERSON] їй нічого не відомо, ніякі борги на потреби родини вони не брали, будинок купили повністю побудований, ніяких перевлаштувань він не потребував, гроші на будинок брали в кредит у банку. Вважає, що розписки фіктивні, безгрошові, написані для того, щоб це вплило на розподіл майна. Крім того, на теперішній час борг на користь позивача стягнуто з [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 23.04.2007 року між позивачем [PERSON] та третьою особою по справі [PERSON] був укладений договір позики (а.с.7), за яким [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 50 000 доларів США.; 16.07.2007 року між сторонами був укладений договір позики (а.с.11), за яким [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 50 000 доларів США; 18.02.2008 року між сторонами був укладений договір позики (а.с.15), за яким [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 25000 доларів США; 17.03.2008 року між сторонами був укладений договір позики (а.с.19), за яким [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 50 000 доларів США. Дія договорів позики є невизначеною і гроші повертаються позикодавцеві за першою вимогою. На підтвердження даних обставин, [PERSON] надані власноруч написані розписки (а.с.10,14,18,22). [PERSON] у встановлений умовами вимоги термін гроші повернув позивачу в сумі 15000 доларів США і частково добровільно виконав рішення суду та повернув 06.06.2014 року 800000 гривень, що еквівалентно 78508,34 доларам США. Рішенням Ленінського районного суду від 05.05.2014 року з [PERSON] на його користь стягнута сума боргу - 1631440 гривень. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя залишено в силі. Таким чином, на час розгляду справи права позивача не порушені, на його користь стягнути вся сума позики. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] добровільно виконав половину своїх зобов'язань, вважаючи що залишену частину повинна відшкодувати [PERSON], та це порушає права позивача - не спроможні. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Для захисту свого права позивачу [PERSON] необхідно звернутися із заявою про надання виконавчих листів, та примусового виконання рішення. Навпаки, задоволення позову приведе до подвійного стягнення суми позики на користь [PERSON] - як з [PERSON] так і з [PERSON] Із наданих в матеріалах справи копій боргових розписок (оригінали розписок зберігаються в матеріалах справи 2/1509/2015) вбачається, що договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] в присутності свідка - сестри [PERSON] - [PERSON] Відповідачка [PERSON] не була стороною договорів, якихось інших даних про те, що відповідачці було відомо про неодноразові позики її чоловіка, представником позивача не надано. Виходячи з наведеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed