Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, а саме накладеного на підставі постанови б/н від 07.06.2005 року ВДВС Васильківського МРУЮ на ? частину будинку №10 по вул. Інтернаціанальній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, що належить йому на праві приватної власності. Позивач в судове засідання не зявилася, від його представника до суду надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з положень ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок зняття арешту з майна або його звільнення з-під арешту у цивільному процесі визначений положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року. З огляду матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі постанови б/н від 07.06.2005 року ВДВС Васильківського МРУЮ було накладено арешт на ? частину будинку №10 по вул. Інтернаціанальній в с. Іванковичі Васильківського району Київської області, що належить та заборону його відчуження. Як вбачається з матеріалів справи виконавчий лист № 2-318, на підставі якого був накладений арешт ВДВС Васильківського МРУЮ, за заявою стягувача був повернутий, та виконавче провадження № 3407248 завершене в порядку ст. 37 Закону України «Про виконавче провадженя». Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для подальшого здійснення заборони на відчуження майна після закриття виконавчого провадження не має, а тому, з метою недопущення порушення майнових прав позивача, заборона щодо нерухомості підлягає скасуванню. На підставі наведеного та

Outcome: approved