Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що 17 червня 2015 року передала у позику грошові кошти у розмірі 73000 дол. США, від повернення яких відповідач відмовляється. Крім того, у розписці відповідач [PERSON] поручився за виконання зобовязання [PERSON] у розмірі 500 дол.США. Тому вимушена звернутися до суду про стягнення боргу. У судове засідання представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач [PERSON], та [PERSON] у судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник ТОВ «Європейська торгова гільдія» у судовому засіданні заперечив проти позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 17 червня 2015 року укладено договір позики грошових коштів у розмірі 73 тис. дол. США., з зазначенням строку їх повернення до 31 грудня 2015 року. Зобовязання відповідач у строк не виконав. Крім того, у розписці від 17.06.2015 року відповідач [PERSON] поручився за виконання зобовязання [PERSON] у розмірі 500 дол.США. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 4 липня 2011 року № 3-62гс11, від 7 жовтня 2014 року № 3-133гс14). Тому до цих правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2ст. 533 ЦК України. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем [PERSON] не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики. Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості з ТОВ «Європейська торгова гільдія» так, як представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, які підтверджують факт отримання позики товариством та підстав солідарної відповідальності, також таких доказів не здобуто судом у судовому засіданні. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості за договором позики, що еквівалентний 73 тис. дол. США (курс НБУ 26,11 грн. за долар станом на 06.07.2017 року) та становить 1906030 грн., підлягає до стягнення. Сума боргу у розмірі 500 дол. США, що становить 13055 грн. підлягає до стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 6980 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial