Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень (т.1 а.с. 103-108, 200-201) та, в остаточному варіанті (т.1 а.с.237-242), просить суд: 1. Визнати недійсним укладений 02.02.2015р. між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.61); 2. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 28.10.1995р. державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. на ім'я [PERSON], та зареєстроване в державному реєстрі за № 4-5266 (т.1 а.с.63); 3. витребувати на користь позивача із незаконного володіння [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]; 4. Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON]; 5. Припинити право власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]; 6. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача завдану позивачу матеріальну шкоду: 30 000,00 грн. - на ремонт квартири; 240 000,00 грн. - вартість квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є спадкоємцем померлої [INFO] бабусі - [PERSON], якій за життя, на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON] на підставі виданого 28.10.1995р. державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вчиненим [PERSON] 29.03.1994р., та зареєстрованим у державному реєстрі за № 4-5266. Після смерті [PERSON], яка заповіт не вчиняла, спадщину прийняли її онуки: позивач та брат позивача - [PERSON], оскільки син спадкодавця [PERSON] помер 02.04.1998р. Водночас, державний нотаріус Криничанської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру, виданих на ім'я спадкодавця [PERSON] Як стало відомо позивачу 02.06.2015р., право власності на квартиру, що входить до складу спадщини після смерті [PERSON], є зареєстрованим за відповідачем [PERSON] на підставі укладеного 02.02.2015р. між ним та [PERSON] договору купівлі-продажу. При цьому, вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири є недійсним, оскільки на час його укладання відповідач [PERSON], яка продала [PERSON] вказану квартиру, володіла нею незаконно, а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 28.10.1995р. державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. та зареєстрованим в державному реєстрі за № 4-5266, яке, в свою чергу, також повинно бути визнано недійсним, оскільки було видано нотаріусом на ім'я відповідача [PERSON] на підставі заповіту [PERSON], яка, фактично, спірну квартиру заповіла [PERSON], що підтверджується копією заповіту, наданою Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, а також довідкою, наданою державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області 03.08.2015р. Крім того, згідно інформації, наданої ОКП «Дніпродзержинське БТІ», власником спірної квартири на дату останньої реєстрації 20.11.1995р. є [PERSON]. Крім того, згідно інформації, наданої ТОВ «Стелла», особовий рахунок на спірну квартиру з листопада 1995р. по день смерті [PERSON] був відкритий на ім'я [PERSON]. Отже, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім'я [PERSON] 28.10.1995р., повинно бути визнано недійсним на підставі ст.1301 ЦК України, оскільки видача вказаного свідоцтва порушила права інших осіб. При цьому, оскільки третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], будучи спадкоємцем [PERSON], відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, просить суд визнати за ним, позивачем, право власності в цілому на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Також, просить припинити право власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру, та витребувати її від відповідача [PERSON] на підставі ст.ст.387, 388 ЦК України, оскільки останній не є добросовісним набувачем. При цьому, враховуючи, що, за час володіння спірною квартирою відповідач [PERSON] самовільно вивіз із спірної квартири особисті речі позивача, будматеріали, меблі, посуд, ванну, двері, унітаз, газову плиту, мийку, каналізаційні труби, та, таким чином, завдав матеріальної шкоди позивачу на суму 30 000 грн., просить суд стягнути з відповідачів солідарно вказану суму завданої йому матеріальної шкоди. Крім того, при посвідченні 02.02.2015р. спірного правочину - укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири, відповідач - приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир'як С.А. не дотрималась вимог ЗУ «Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012р. за №296/5, а саме не витребувала в ОКП «Дніпродзержинське БТІ» інформацію щодо власника спірної квартири, а також не витребувала з першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори інформацію про наявність заповіту на користь [PERSON] При цьому, технічний паспорт спірної квартири, виготовлений ОКП «Дніпродзержинське БТІ» на ім'я [PERSON] 02.02.2015р., було виготовлено ОКП «Дніпродзержинське БТІ» без додержання вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001р., яка передбачає надання замовником оригіналу документу, що посвідчує право замовника на об'єкт нерухомого майна. Таким чином, в результаті проявленої недбалості при виконанні своїх обов'язків, відповідач Кир'як С.А. посвідчила спірний правочин, та, завдала шкоду позивачу, яка повинна бути відшкодована на підставі ст.27 ЗУ «Про нотаріат». При цьому, враховуючи, що, ринкова вартість квартири складає 240 000 грн., вважає, що, вартість квартири повинна бути відшкодована позивачу у разі, якщо суд визнає відповідача [PERSON] добросовісним набувачем. В судове засідання 12.11.2015р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила суд здійснити розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що, підтримує позов у повному обсязі, і, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідачів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (т.1 а.с.46, 52, 100, 226, 229, 233 (заява про отримання електронної повістки), т.2 а.с.56). Водночас, відповідач [PERSON], ознайомившись з матеріалами цивільної справи (т.1 а.с.234), надав суду письмову заяву (т.1 а.с.235), у якій просив суд не позбавляти його права власності на спірну квартиру. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (т.1 а.с.156, 157, 228, 230, т.2 а.с.55). В судове засідання представник відповідача - Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Водночас, надав суду письмове заперечення на позов (т.1 а.с.207-210), в обґрунтування якого посилається на відсутність порушень з боку ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» при виготовленні 02.02.2015р. технічного паспорту спірної квартири на ім'я [PERSON] В судове засідання відповідач Кир'як С.А. не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Водночас, надала суду письмові заперечення на позов (т.2 а.с.13-15), в обґрунтування яких посилається на відсутність порушень з боку відповідача, та, дотримання норм ЗУ «Про нотаріат» при посвідченні відповідачем спірного правочину - укладеного 02.02.2015р. між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] - [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила суд здійснити розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що, підтримує позов у повному обсязі. В ході розгляду справи третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] надав суду письмову заяву (т.1 а.с.246), у якій зазначив, що, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в цілому на спірну квартиру. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Водночас, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи, [INFO] померла [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи, наданої суду Криничанською державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.53-58), спадкоємцями [PERSON] за законом є онуки останньої - позивач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON]. Як зазначає позивач, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, входить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Звернувшись після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач отримав Постанову державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.203), згідно якої видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вищевказану квартиру нотаріус не має можливості, оскільки позивачем не надано правовстановлюючий документ, що підтверджує право спадкодавця [PERSON] на спірну квартиру. Через неможливість у досудовому порядку отримати право власності в порядку спадкування за законом, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - [PERSON], посилаючись, при цьому, також на те, що, інший спадкоємець - [PERSON] відмовляється від прийняття спадщини на користь позивача. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії заповіту, наданої суду Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою (т.1 а.с.143,144), 29.03.1994 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], [PERSON]. Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №4-660 (т.1 а.с.151). Згідно наданої на запит суду Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.150), 28.10.1995 року державний нотаріус Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н., на підставі заповіту, посвідченого 29.03.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-660, видала [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в реєстрі за [NUMBER] (т.1 а.с.152). Як вбачається з наданої на запит суду ОКП «Дніпродзержинське БТІ», копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.10.1995 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. на ім'я [PERSON], остання зареєструвала своє право власності на спірну квартиру в органах державної реєстрації прав. Крім того, згідно інформаційної довідки, наданої ОКП «Дніпродзержинське БТІ» (т.1 а.с.224), станом на 30.12.2012 року власником спірної квартири є [PERSON], яка зареєструвала своє право власності на спірну квартиру 20.11.1995 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28.10.1995 року, посвідченого Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, реєстраційний [NUMBER]. згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 01.07.2004р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, згідно ч.4 ст.3 вищевказаного Закону N 1952-IV від 01.07.2004р., права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як вбачається з матеріалів справи, право власності [PERSON] на вищевказане спірне нерухоме майно виникло у останньої до набрання чинності вищезазначеного Закону N 1952-IV від 01.07.2004р. При цьому, згідно довідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ» реєстрація права [PERSON] була проведена 20.11.1995 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, що дає підстави суду дійти висновку, що, право останньої на вищевказане нерухоме майно на час розгляду позовних вимог позивача є дійсним, а, вищезазначена спірна квартира входить до складу спадщини, що відкрилась [INFO] після смерті [PERSON]. При цьому, крім вищезазначеного, факт володіння [PERSON] правом власності на вищевказане спірне нерухоме майно підтверджується також і Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої 02.06.2015р. Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції (т.1 а.с.48-51), з якої випливає, що, на час відкриття спадщини [INFO], а саме на час смерті [PERSON], право власності на спірну квартиру за будь-якими іншими особами зареєстровано не було. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заповіт [PERSON] за життя не вчиняла, відповідно до чого, право на спадкування за законом після померлої одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, а саме сини померлого сина останньої - позивач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON]. При цьому, доказів, підтверджуючих факт усунення спадкоємця - позивача [PERSON] від права на спадкування, неприйняття ним спадщини або відмови від її прийняття - матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, та, встановивши в ході розгляду справи що, отримати у досудовому порядку Свідоцтво про право на спадщину після смерті бабусі - [PERSON] на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], позивач не має можливості, суд, приймаючи до уваги також те, що, спадкоємець померлої [PERSON], а саме третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом на користь позивача - дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом в цілому на спірну квартиру є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Визнавши, таким чином, за позивачем право власності на спірну квартиру, суд, щодо позовних вимог позивача в частині визнання недійсним укладеного 02.02.2015р. між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], а також визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.10.1995р. державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. на ім'я [PERSON], та витребування майна від набувача - дійшов наступного висновку. Згідно роз'яснень, наданих у п.5 Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої 02.06.2015р. Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції (т.1 а.с.48-51), 02.02.2015р. право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі посвідченого приватним нотаріусом Кир'як С.А. спірного договору купівлі-продажу, укладеного 02.02.2015р. між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], яка, на час продажу вказаної квартири володіла нею на підставі Свідоцтва про право на спадщину [NUMBER], виданого 28.10.1995р. Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, матеріали даної цивільної справи містять у собі дві копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру (т.1 а.с.63, 150), виданих одночасно 28.10.1995 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. за реєстровим № 4-5266 (на підставі заповіту [PERSON], посвідченого 29.03.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-660), на ім'я [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено судом в ході розгляду справи, матеріали даної цивільної справи містять у собі надану Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, та, належним чином посвідчену копію заповіту [PERSON] на спірну квартиру, посвідченого 29.03.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-660 на ім'я [PERSON]. При цьому, вказана обставина підтверджується також наданою на запит суду Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області копією реєстру за [NUMBER] (т.1 а.с.152). При цьому, будь-яких письмових доказів щодо існування заповіту [PERSON] на спірну квартиру, посвідченого 29.03.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-660 на ім'я [PERSON] - матеріали справи не містять. Крім того, згідно інформації, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів (т.1 а.с.149), Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області повідомив, що, надати суду належним чином посвідчену копію Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру, виданого 28.10.1995 року Першою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-5266 на ім'я [PERSON] - є не можливим, оскільки, за вказаним номером на вказане ім'я зазначене Свідоцтво не видавалось. Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Разом з цим, встановивши в ході розгляду справи, що, згідно заповіту, (посвідченого 29.03.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-660) спірну квартиру [PERSON] заповіла [PERSON], та, встановивши, що, на час розгляду даної цивільної справи Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] 28.10.1995 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. за реєстровим № 4-5266 на підставі заповіту [PERSON], посвідченого 29.03.1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-660 - не видавалось, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.10.1995р. державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.Н. на ім'я [PERSON] є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки, вказане свідоцтво на час розгляду справи не існує та, як наслідок, не є дійсним, відповідно до чого не може бути визнано за рішенням суду недійсним. Водночас, встановивши в ході розгляду справи, що, на час вчинення [PERSON] 02.02.2015р. спірного правочину - договору купівлі-продажу спірної квартири, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру на ім'я [PERSON] нотаріальним органом не видавалось, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в частині визнання посвідченого 02.02.2015р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир'як С.А. та укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки на час укладання спірного правочину [PERSON] не являлась власником спірного майна, та, як наслідок, не володіла цивільним правом на розпорядження спірним майном. При цьому, за загальним правилом, встановленим ст.216 ЦК України, наслідком укладення правочину, що не відповідає вимогам закону і визнається недійсним, є двостороння реституція. Водночас, приймаючи до уваги, що, на час укладання спірного договору купівлі-продажу спірної квартири продавець - відповідач [PERSON] не володіла правом власності на спірну квартиру, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування правових наслідків, передбачених ст.216 ЦК України. Разом з цим, згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Встановивши в ході розгляду справи, що, спірне майно - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], вибула з володіння її власника не з його волі, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в яких останній просить суд витребувати спірне майно від набувача - відповідача [PERSON], є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. При цьому, приймаючи до уваги, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, суд позовні вимоги позивача в частині припинення права власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], вважає такими, що, задоволенню не підлягають, оскільки вказана позовна вимога не є способом захисту цивільного права, визначеного ст.16 ЦК України. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача завданої позивачу матеріальної шкоди, а саме 30 000,00 грн. - на ремонт квартири; 240 000,00 грн. - вартість квартири, суд дійшов наступного висновку. згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення, який складається з: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкоди, завданої такою поведінкою; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого у розумінні ст.57-61 ЦПК України доказу тій обставині, що, саме відповідачі (кожен) вчинили протиправну поведінку (дію чи бездіяльність), і, завдана позивачу шкода є наслідком саме такої поведінки. Враховуючи вищевикладене, суд, приймаючи до уваги, що, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, дійшов висновку, що, обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача завданої позивачу матеріальної шкоди, а саме 30 000,00 грн. - на ремонт квартири; 240 000,00 грн. - вартість квартири, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що вказані позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial