Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів у розмірі 39 000 грн. та судових витрат. Вимоги мотивує тим, що 13 вересня 2011 року між ним та [PERSON] була досягнута домовленість про укладення договору купівлі-продажу автомобіля Богдан DF-20, 2006 р. випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - вантажний бортовий, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 16.10.2007 року. У той же день для виконання вказаної домовленості відповідач, отримавши за авто кошти у розмірі 39 000 грн., про що видав письмову розписку, оформив на нього (позивача) нотаріально посвідчену довіреність від 13.09.2011 року. Зазначеним автомобілем він користувався (експлуатував та розпоряджався) до 15 травня 2013 року доки у вказаний день не був зупинений співробітниками ДПС. Після перевірки його документів транспортний засіб у нього вилучили на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м. Києві № 94/6 від 31.05.2012 року, при цьому було складено Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.05.2013 року. Оскільки автомобіль не був знятий з реєстрації в органах ДАІ та не було укладено письмового договору купівлі-продажу, має місце безпідставне збагачення з боку відповідача. Він неодноразово звертався до [PERSON] з вимогою про повернення коштів, проте жодної позитивної відповіді не отримав, крім того, відповідач, навіть, перестав відповідати на телефонні дзвінки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.09.2011 року [PERSON] оформив довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А., зареєстрована в реєстрі за № 3595, якою уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися (знімати з обліку в органах ДАІ та ставити на облік, здавати в оренду, продати) належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 16.10.2007 року, автомобілем марки моделі Богдан DF-20, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], тип ТЗ - вантажний бортовий, реєстраційний № [NUMBER], зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 16.10.2007 р. (а.с. 9). Довіреність видана терміном до 13.09.2021 року, з правом передоручення повноважень іншим особам та з правом виїзду за межі України. Таким чином, між сторонами у справі виникли правовідносини щодо представництва, які регулюються Главою 17 Цивільного кодексу України. В силу ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 238 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. У відповідності до ст. 239 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Таким чином, факт оформлення відповідачем, який є власником автомобіля, на ім'я позивача у довіреності від 13.09.2011 року, підтверджує наявність правовідносин з представництва. З пояснень позивача, [PERSON] передав йому належний відповідачу транспортний засіб Богдан DF-20, 2006 р. випуску, реєстраційний № [NUMBER], відповідно усної домовленості між ними про продаж автомобіля, при цьому позивач 13.09.2011 року сплатив відповідачу кошти в сумі 39 000 грн. Вказаним автомобілем позивач користувався до 15 травня 2013 року доки транспортний засіб у нього не вилучили на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м. Києві № 94/6 від 31.05.2012 року. Як убачається із розписки, 13 вересня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 39 000 грн. (а.с. 10). Підстав передачі грошей у розписці не зазначено. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача сплачену відповідно розписки грошову суму 39 000 грн. з посиланням на ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно, посилаючись на те, що на його ім'я відповідачем перереєстрація автомобіля не проводилася та письмовий договір купівлі-продажу автомобіля між ним та [PERSON] не укладався. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що якщо договір про відчуження підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. З пояснень представника позивача, автомобіль Богдан, р.н. [NUMBER], за вищевказаною довіреністю від 13.09.2011 року [PERSON] не відчужувався. У виданій відповідачем на ім'я позивача довіреності від 13.09.2011 р. на експлуатацію та розпорядження автомобілем про будь-які кошти, у тому числі щодо зобов'язання передання спірних коштів не зазначено. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За нормою ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення зазначеної статті застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння та повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Згідно ч. 1 статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З урахуванням зазначеного, між сторонами договір купівлі-продажу автомобіля не укладався, відповідно до якого позивачем були передані спірні кошти відповідачу у сумі 39 000 грн., також під час розгляду справи не було встановлено наявність будь-яких інших правочинів щодо грошових зобов'язань між [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим суд вважає, що позов знайшов своє підствердження в судовому засіданні, тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 390 грн.

Outcome: approved