Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 10.07.2007 р. між ВАТ КБ «Надра», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1130 -Н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 119 517,00 дол. США з виплатою процентної ставки в розмірі 12,49% річних строком до 20.06.2027. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, банк виконав зобов'язання перед відповідачем, утім, відповідач порушив умови договору, та станом на 06.09.2013 р. заборгованість за договором складає: 1 823 938,81 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 937 443,02 грн., заборгованість по процентам - 689 926,21 грн., пеня - 101 039,64 грн. Позивач при зверненні до суду посилається на те, що в якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором від 10.07.2007 р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №1130/1-Н, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Разом з тим, в якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором 10.07.2007 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №1130/2-Н, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Відповідно до п. 1.2 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних в п. 1.1 договору поруки повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Про стягнення зазначеної вище суми заборгованості за кредитним договором з відповідачів, як солідарних боржників, у позові й заявлено відповідну вимогу. У судове засідання позивач не з'явився, утім, в особі представника за довіреністю надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи, зазначив, що позов підтримує повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У судове засідання відповідачі, належним чином повідомлені, повторно не з'явилися, причини неявки не повідомив, не надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахував заяву представника позивача та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного (за ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Судом встановлено, що 10.07.2007 р. між ВАТ КБ «Надра», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON] було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1130 -Н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 119 517,00 дол. США з виплатою процентної ставки в розмірі 12,49% річних строком до 20.06.2027. Як встановлено судом, банк виконав зобов'язання перед відповідачем, утім, відповідач порушив умови договору, та станом на 06.09.2013 р. заборгованість за договором складає: 1 823 938,81 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 937 443,02 грн., заборгованість по процентам - 689 926,21 грн., пеня - 101 039,64 грн. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). В якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором від 10.07.2007 р. між банком та [PERSON] та між банком та [PERSON] були укладені окремі договори поруки, за яким поручителі зобов'язалися відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань, що випливають з кредитного договору повному обсязі як солідарні боржники. Таким чином, з урахуванням того, що позичальник (відповідач-1) порушив умови кредитного договору, допустивши його невиконання, та з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, для суду вбачаються підстави для задоволення позову повністю. Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили. Водночас, задовольняючи позов частково, для суду відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з усіх відповідачів; тому оскільки поручителі взяли на себе зобов'язання кожен за окремими договорами поруки, для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про стягнення солідарно заборгованості з позичальника та кожного з поручителів. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial