Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути на свою користь з відповідача: - 3 500 грн. - сплачений позивачем аванс за договором, укладеним з відповідачем 05.04.2013р.; - 1 000 грн. - завдану відповідачем моральну шкоду; - 250 грн. - витрати на правову допомогу; - 229,40 грн. - судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 05.04.2013р. між ним та відповідачем укладено договір, за яким він зобов'язався сплатити відповідачу вартість кухонних меблів у розмірі 4500,00 грн., а відповідач зобов'язалась доставити йому та передати у його власність товар, а саме кухонні меблі «Паула», вартістю 4 500 грн. При цьому, при укладанні договору, у рахунок майбутніх платежів, він передав відповідачу аванс у розмірі 3500 грн., а, решту вартості меблів повинен був передати відповідачу після доставки йому відповідачем вказаних меблів. Меблі відповідач зобов'язалась доставити йому до 20-го травня 2013 року. Разом з цим, ні у вказаний термін, ні до теперішнього часу відповідач взяте на себе зобов'язання не виконала. При цьому, він був змушений розшукувати відповідачку, яка змінила місце розташування свого магазину, що змусило його звертатись до правоохоронних органів, а, згодом, і до суду, що, в свою чергу, завдало йому моральної шкоди у розмірі 1000 грн., яку він разом із сплаченим ним авансом просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також суду зазначив, що, при укладанні договору від 05.04.2013р. вони з відповідачем досягли домовленості про те, що, він сплачує відповідачу аванс у розмірі 3500 грн., а решту суми у розмірі 1000 грн. сплачує відповідачу після доставки йому відповідачем товару. Меблі відповідачка зобов'язалась доставити йому через 45-ть днів після укладання договору за його адресою, але, після спливу вказаного строку відповідачка меблі йому не доставила, на його телефонні дзвінки не відповідала, за місцем розташування свого магазину - не знаходилась, що змусило його розшукувати відповідача, а також звертатись до правоохоронних органів і суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що, дійсно, 05.04.2013р. між нею та позивачем було укладено договір, за яким позивач зобов'язався сплатити їй вартість кухонних меблів у розмірі 4500,00 грн. Так як позивач, при укладанні договору сплатив їй лише 3500 грн., вона не мала можливості викупити у постачальника вказані меблі і доставити їх позивачу. Так, як згідно умов договору вона повинна була доставити меблі позивачу лише після того, як позивач сплатить повну їх вартість у розмірі 4500 грн., вважає, що, якщо позивач сплатить повну вартість вказаних меблів, вона виконає умови договору у визначений у договорі термін. Представник відповідача [PERSON] підтримав думку свого довірителя, посилаючись на те, що, згідно п.2.1 укладеного між сторонами договору позивач зобов'язався сплатити відповідачу повну вартість товару, після чого відповідач зобов'язалась поставити товар позивачу протягом 45 робочих днів. Враховуючи, що, позивач повну вартість товару не сплатив, вважає, що на час розгляду справи термін виконання спірного зобов'язання не настав, у зв'язку з чим позов є таким, що задоволенню не підлягає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 05.04.2013р. між позивачем та відповідачем укладено договір (а.с.6), за яким позивач, як замовник, зобов'язався сплатити виконавцю - відповідачу [PERSON] вартість кухонних меблів у розмірі 4500,00 грн., які відповідач, згідно п.2.2. договору зобов'язалась доставити позивачу протягом 45-ти робочих днів після виконання позивачем п.2.1 договору, тобто після сплати останнім вартості товару у розмірі 4 500 грн. При цьому, як зазначено у договорі, і визнано сторонами в ході розгляду справи, позивач, при укладанні вищевказаного договору, сплатив відповідачу 3500 грн. Як зазначає позивач, вказані кошти, а саме 3500 грн., за домовленістю з відповідачкою були передані ним останній у рахунок майбутнього платежу. Водночас, у вищевказаному договорі також зазначено: «Сплата 1000 грн. - при доставці». Як пояснила суду відповідачка [PERSON] вказаний запис, виконаний нею власноруч, свідчить про те, що, позивач, сплативши їй 3500 грн., повинен був їй також сплатити 1000 грн., і лише після повної сплати вартості товару позивачем, вона повинна була доставити останньому замовлені у неї позивачем кухонні меблі. Разом з цим, встановивши в ході розгляду справи факт отримання відповідачем від позивача авансу у розмірі 3500 грн., суд вбачає, що, фактично, при укладанні вищевказаного договору сторони досягли згоди про те, що, після сплати авансу позивачем у розмірі 3500 грн. відповідач взяла на себе зобов'язання доставити останньому протягом 45-ти робочих днів кухонні меблі «Паула». Водночас, сторони також досягли згоди, що, при доставці вказаних меблів позивач доплатить відповідачу 1000 грн. При цьому, отримавши від позивача аванс у розмірі 3500 грн., відповідач взяте на себе зобов'язання щодо доставки позивачу кухонних меблів протягом 45-ти робочих днів з дня укладання договору, тобто з 05.04.2013р. - не виконала, що змусило позивача звертатись до суду. Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. При цьому, згідно ч.1 ст.639 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Як встановлено судом в ході розгляду справи, договором, укладеним сторонами 05.04.2013р. встановлено обов'язок покупця частково оплатити товар до його передання продавцем, про що свідчить відповідний запис, виконаний відповідачем у вказаному договорі. Згідно ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Як встановлено судом в ході розгляду справи, продавець - відповідачка [PERSON], яка 05.04.2013р. одержала від позивача суму попередньої оплати товару у розмірі 3500 грн., у встановлений у договорі строк товар останньому не передала, що, в свою чергу свідчить про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідача повернути позивачу суму авансу у розмірі 3500 грн. на підставі ч.2 ст. 639 ЦК України. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000 грн. - суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як на підставу своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилається на те, що, через невиконання відповідачем умов договору, а також через зміну відповідачем розташування свого магазину, позивач зазнав моральних страждань, так як був змушений розшукувати відповідача, звертатись до правоохоронних органів, а згодом і до суду. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів на підтвердження завдання відповідачем моральної шкоди у розмірі 1000 грн. - позивач суду не надав. Разом з цим, встановивши в ході розгляду справи факт невиконання відповідачем умов вищевказаного договору, що, в свою чергу певним чином порушило права споживача - позивача [PERSON], суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 300 грн. Враховуючи вищевикладене, суд також вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесеного останнім та документально підтвердженого судового збору у розмірі 229,40 грн. Крім того, суд, на підставі ст.84 ЦПК України, приймаючи до уваги надану позивачем квитанцію №4159 про сплату останнім 250 грн. за складання позовної заяви, вважає необхідним також задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial