Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 53 212 грн 00 коп. за договором позики №182651 від 04 травня 2017 року, укладеним в електронній формі між ТОВ «ВЕЛЛФІН» і відповідачем, посилаючись на те, що товариство є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача. 04 травня 2017 року [PERSON] у встановленому п.4.1, 4.2 Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача, на підставі якої 04.05.2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики №182651, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 договору встановлено, що позика надається на 20 днів. Реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштiв, пiдтвердження заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення вiдповiдних дій щодо отримання позики свідчить про те, що [PERSON] був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір позики було укладено та пiдписано в електронній формi, що в силу приписів ст.6, 627 ЦК України, ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формi. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: перерахував на картковий рахунок суму позики в розмірі 1 200 грн, а відповідач не виконує свої обов`язки, внаслідок чого станом на 30.06.2020 утворилася вказана заборгованість. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позов в сумі 5000 грн, оскільки вважає, що сума боргу, який він взяв у відповідача, несправедливо завищена більш ніж у 25 разів. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У судовому засіданні встановлено, що 25.06.2016 року відповідач у встановленому п.4.1, 4.2 Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача. 04 травня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики №182651, згідно з умовами якого позикодавець перерахував на картковий рахунок позичальнику грошові кошти у сумі 1 200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, що не заперечує і відповідач, а позичальник зобов`язувався повернути позику через 20 днів та сплатити проценти, однак він не виконує свої обов`язки, внаслідок чого станом на 30.06.2020 утворилася заборгованість в сумі 53 212 грн 00 коп., яка складається із основного боргу в розмірі 1 200 грн, заборгованості по відсоткам у сумі 18429 грн 88 коп. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 33582 грн 12 коп., на підтвердження чого позивачем надана довідка щодо заборгованості. Розрахунку заборгованості по зазначеному договори позики позивачем надано не було. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, і є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов'язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики №49967, відповідно до якого позичальник отримав 1 201 грн на строк 20 днів. Доказом підтвердження отримання коштів є повідомлення від 27 червня 2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН», копія якого міститься в матеріалах справи, в якому зазначається сума коштів, власник картки, номер картки, код авторизації, номер транзакції в системі (а.с.46). Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п.1.5 договору нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; - 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня межах строку, зазначеного в п.1.2 цього договору; - 3,8 % від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак з цієї підстави позивач вимог не заявляв. Указаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача заборгованість за договором позики №182651 від 04 травня 2017 року в сумі 19629 грн 88 коп., з них: 1200,00 грн - заборгованість за позикою, 18429,88 грн - заборгованість по відсоткам за користування позикою. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 53212 грн 00 коп., судом стягнуто 19629 грн 88 коп., тобто позовні вимоги задоволені на 3,74% (19629,88х 100 : 53212,00=33,89), що є підставою для стягнення на користь позивача із відповідача 65 грн 90 коп. судового збору (2102 х 33,89 : 100 =712,37).

Outcome: partial