Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», (далі по тексту - Відповідач), обгрунтовуючи його тим, що [INFO] о 12.00 годині, під час виконання своїх трудових обов'язків водія дрезини на перегоні між станціями «Горизонт+140 м» та «Лівобережна» залізничної колії №41 гірничої дільниці по прийманню розкривних порід у відвал, унаслідок зіткнення дрезини з тяговим агрегатом загинув його батько [PERSON] Нещасний випадок стався за вини відповідача - у зв'язку з порушенням своїх посадових інструкцій та інструкцій по охороні праці з боку його працівників. Смерть батька спричинила йому непоправної моральної шкоди, яка полягає в його душевних стражданнях від усвідомлення невідворотності втрати, а відтак просить стягнути з відповідача на свою користь 220 000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надавши суду письмові заперечення, які обгрунтовував тим, що наявність вини посадових осіб Відповідача у груповому нещасному випадку з тяжкими наслідками, який стався [INFO] не встановлена у визначеному законом порядку. Більше того, однією з причин зазначеного нещасного випадку є порушення машиністом дрезини [PERSON] виробничої дисципліни та перебування його у стані алкогольного сп'яніння середнього ступеню. Крім того, оскільки позивач на момент настання нещасного випадку в результаті якого смертельно травмовано [PERSON], був повнолітнім, працездатним та дієздатною особою та не перебував на його утриманні, проживав окремо від батька та не був пов'язаний з ним спільним побутом, не може вважатися дитиною, в розумінні ст. 6 Сімейного кодексу України, відповідно й не має право на пред'явлення даного позову. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Акту № 7 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с. 5-11) та Акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався [INFO] о 12.00 годині на ВАТ «Південний ГЗК» (а.с. 12-22) під час виконання своїх трудових обов'язків водія дрезини на перегоні між станціями «Горизонт+140 м та «Лівобережна» залізничної колії №41 гірничої дільниці по прийманню розкривних порід у відвал, унаслідок зіткнення дрезини з тяговим агрегатом загинув батько позивача [PERSON], який перебував з Відповідачем у трудових відносинах, у зв'язку з порушенням посадовими особами і працівниками Відповідача своїх посадових інструкцій та інструкцій по охороні праці, а також самим [PERSON] трудової і виробничої дисципліни та інструкції по охороні праці та інструкції з технічної експлуатації. Під час розслідування даного нещасного випадку спеціальною комісією, призначеною наказом Криворізького гірничопромислового територіального управління Держгірпромнагляду, був складений Акт форми Н-5 від 23.09.2008 року, згідно якого даний випадок був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, вважається страховим та нього був складений акт за формою Н-1 (а.с.12-22). Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.23). Факт смерті [PERSON] [INFO] зафіксовано Центрально-Міським відділом РАЦС, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Суд уважає, що саме Відповідач як роботодавець несе відповідальність перед позивачем за моральну шкоду на підставах, передбачених гл. 82 ЦК України, так як в силу правил ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Крім того, відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України позивач правильно визначився з характером правовідносин, оскільки він, як син загиблого [PERSON], може претендувати на відшкодування моральної шкоди лише з підстав передбачених ст.ст.1167,1168 ЦК України, тому заперечення Відповідача в частині того, що позивач не може вважатися дитиною, в розумінні ст. 6 Сімейного кодексу України, оскільки був повнолітнім, працездатним та дієздатною особою, не перебував на його утриманні, проживав окремо від батька - є необгрунтованими та безпідставними. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд ураховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини Відповідача, яка полягає в порушенні законних прав [PERSON] на належні та безпечні умови праці, що спричинило його загибель, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з його душевним болем, викликаним відчуттям втрати близької людини, негативні наслідки, які виникли в результаті такої втрати та є довічними, що безперечно порушило його звичний склад життя та потребує додаткових зусиль для його організації, інші обставини, які мають істотне значення, а саме порушення з боку самого [PERSON] при виконанні роботи трудової і виробничої дисципліни та інструкції по охороні праці та інструкції з технічної експлуатації, тому суд уважає, що в зв'язку з цим розмір моральної шкоди повинен бути зменшеним до 40000 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial