Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 21.06.2016 р. між ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до договору відступлення (далі - позивач та/або банк) та відповідачем (далі - позичальник) укладено кредитний договір № 490917435 (далі -договір), відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у сумі 45406,77 грн., із кінцевим терміном повернення заборгованості до 12.06.2019 року та сплатою 39,90 % річних. Погашення заборгованості за кредитним договором позичальник мав здійснювати щомісячно у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною даного договору. Позивач своє зобов'язання виконав в повному обсязі та надав кредитні гроші, проте відповідач свої зобов'язання, відповідно до умов договору не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.02.2017 року становить 88760,50 грн., з яких: 44084,57 грн. - заборгованість за кредитом; 38675,93 грн. - заборгованість за відсотками; 6000 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту, тому позивач був змушений звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, де просив справу розглядати у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення /а.с. 42/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглянути справу у його відсутність, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.06.2014р. між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490917435 /а.с. 5/, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у сумі 45406,77 грн. (далі - кредит) із кінцевим терміном повернення заборгованості до 12.06.2019 року та сплатою 39,90 % річних. Погашення заборгованості за кредитним договором позичальник мав здійснювати щомісячно у відповідності до графіку /а.с. 7-8/, який є невід'ємною частиною даного договору. 21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», було укладено договір факторингу /а.с. 14-16/, відповідно до умов якого, ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк», а ПАТ «Альфа-Банк», зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку №1 до договору факторингу. Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 490917435 від 11.06.2014 року /а.с. 17-18/. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно ст. 514 ЦК України,до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 490917435 від 11.06.2014 року, позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно до умов кредитного договору та договору відступлення, позивач вправі вимагати дострокове погашення кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору. Відповідно до п. 13 договору, позичальник зобов'язаний повернути отриманий кредит, сплачувати проценти за його користування, комісії, якщо сплата комісій передбачена договором; за повне або часткове прострочення поверненння кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена договором. Відповідно до п. 18 кредитного договору, позичальник зобов'язаний здійснювати усі платежі на користь банку за договором. На виконання п. 2.1. кредитного договору, позивачем надано позичальнику кредит у розмірі 45406,77 грн. Таким чином, кредитодавець вчасно та у повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Проте, відповідач свої зобов'язання виконує неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.02.2017 року становить 88760,50 грн., з яких: 44084,57 грн. - заборгованість за кредитом; 38675,93 грн. - заборгованість за відсотками; 6000 грн. - штраф за несвоєчасне погашення кредиту /а.с. 11/. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідност. 530 ЦК України,якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідност. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку. Що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за умовами кредитного договору, банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 25.02.2017 року позивачем була направлена вимога на адресу відповідача, про досудове врегулювання спору /а.с. 12/, проте остання була проігнорована відповідачем та зобов'язання за кредитним договором не виконане. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved