Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що він проживав разом з батьками з 1970 року у будинку № 102 по вул. Куйбишева в с. Стецьківка Сумського району Сумської області, разом з ними побудував будинок та підтримував його у належному стані. 16 вересня 1989 року технічний паспорт на будинок був виданий на імя матері. Разом з матірю він проживав у будинку до 27 березня 2012 року, а потім у звязку з роботою переїхав до с. Нова Січ Сумського району у будинок № 36 по вул. Чапаєва, де зареєструвався. 5 червня 2012 року померла мати [PERSON] і в липні 2012 року він поселився у спадковому будинку. В листопаді 2013 року йому стало відомо, що мати уклала заповіт на користь відповідача його сина. Відносини з матірю у них були добрими, тому мати його обовязково повідомила б про складання заповіту. Ознайомившись з заповітом, він виявив, що підпис матері не відповідає тому, який вона ставила на документах. Вважає складений заповіт незаконним та просив винести рішення про визнання заповіту недійсним. У судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і суду пояснив, що він проживав у спірному будинку разом з матірю. У березні 2012 року знайшов роботу в с. Нова Січ, куди переїхав проживати. Після смерті матері продав будинок в с. Нова Січ, переїхав проживати до батьківського будинку, в який він також вкладав багато зусиль та праці. Іншого житла він не має, не може оформити свої права на будинок, оскільки він законний спадкоємець після смерті матері, крім того, не має можливості зареєструватися у вказаному будинку, оформити пенсію, тощо. Заповіт був написаний секретарем сільської ради [PERSON] на прохання його сина, мати ставила підпис по-іншому, що підтверджується записами в абонентській книжці користувача газу. Відповідач та його представник з позовом не погодились повністю і суду пояснили, що воля на укладання заповіту на користь свого онука [PERSON] у бабусі була вільною, оскільки її син [PERSON] на час укладання заповіту з нею не проживав, ніякої допомоги не надавав, відносини між ними були напруженими. Шлюб між батьками розірвано у лютому 2001 року. Колишня дружина позивача та мати відповідача весь час підтримувала стосунки з [PERSON], разом з дітьми допомагали у веденні господарства. Спадкоємиця сама прийняла рішення про укладення заповіту на користь онука. На час укладання заповіту у позивача був власний будинок, він не мав проблем зі здоровям, проживав у іншому селі. Поховання померлої здійснила родина відповідача, його мати. Заповіт посвідчувався у сільській раді, відповідач, мати та сестра чекали [PERSON] у коридорі. Заповіт є дійсним, тому просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 5 червня 2012 року померла [PERSON] (а.с.8), мати позивача (а.с.31). Після її смерті відкрилась спадщина на належне померлій майно. За життя [PERSON] належав житловий будинок № 102 по вул. Куйбишева в с. Стецьківка Сумського району Сумської області (а.с.11-13). На час своєї смерті вона була зареєстрована у даному будинку та проживала сама (а.с.29). За життя [PERSON], 7 березня 2012 року секретарем Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області [PERSON] був посвідчений заповіт на все належне спадкодавці майно на користь онука померлої [PERSON] відповідача по справі (а.с.31). Вказаний заповіт був складений в приміщенні Стецьківської сільської ради, прочитаний вголос до підписання заповідачем та особисто нею підписаний, зареєстрований в реєстрі. На заповіті заповідачем вчинений особистий напис « Мною прочитано вголос і мною особисто підписано», зазначений підпис, прізвище та ініціали. Відповідно до даних Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), даний заповіт зареєстрований СФ ДП «Інформаційний центр» МЮ України 13 березня 2012 року (а.с.33). Спадкова справа після померлої [PERSON] заведена 25 жовтня 2012 року за заявою [PERSON] (а.с.30). 20 листопада 2013 року Сумським районним судом Сумської області винесене рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з незаконно займаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Вказаним рішенням у задоволенні позову було відмовлено і встановлено, що [PERSON] до 27 березня 2012 року проживав у спірному домоволодінні, де був зареєстрований, після чого знявся з реєстрації в ньому, зареєструвався та став проживати в [INFO], де залишався зареєстрованим до час розгляду вище вказаної справи. Крім того, при розгляді справи № 587/2229/13, встановлено, що після продажу домоволодіння в с. Нова Січ [PERSON] в липні 2013 року без узгодження з [PERSON] поселився у домоволодінні № 102 по вул. Куйбишева в с. Стецьківка, де проживає без реєстрації (а.с.6). Відповідно до даних паспорта позивача, він залишається зареєстрованим там до теперішнього часу (а.с.5). 19 травня 2015 року позивач подав до нотаріальної контори заяву про те, що він буде звертатись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, тому просить не видавати свідоцтво про спадщину на імя відповідача (а.с.9). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона перебувала у шлюбі з позивачем, мають двох дітей, життям яких після розірвання шлюбу позивач не цікавився. З його матірю [PERSON] вона завжди була у гарних відносинах, остання допомагала харчами, а вони з дітьми допомагали їй по господарству. Позивач жив за кошти матері та не працював. Позивач не хотів проживати з матірю, а хотів мати будинок, щоб проживати окремо. За півроку до смерті матері [PERSON] почав проживати в іншому селі. [PERSON] повідомила їй особисто та її синові, що хоче укласти заповіт на користь онука, наполягала на укладенні заповіту. Для складання заповіту вони разом пішли до сільради, вона чекала разом з дітьми у коридорі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що на період укладання [PERSON] заповіту вона працювала секретарем сільської ради. На цій посаді пропрацювала 30 років. Заповіт був складений, прочитаний спадкодавицею вголос, підписаний особисто з вчиненням відповідного напису. Все відбувалось у її службовому кабінеті без присутності сторонніх осіб. Син [PERSON]І з нею не проживав, а мешкав на території Кияницької сільської ради в с. Нова Січ. За час проживання разом з матірю у них склались погані стосунки і [PERSON] підшукувала будинок для сина, бо не хотіла жити з ним. Їздила до онуків до м. Суми, онуки також постійно до неї приїздили, відвідували у лікарні, що підтверджували сусіди. Здійснювали поховання, отримали свідоцтво про смерть. Перед підписанням заповіту свідок розмовляла зі спадкодавицею, зясовувала добровільність волі останньої, повідомляла, що та має спадкоємця першої черги, на що [PERSON] заявила, що бажає укласти заповіт на користь онука. При цьому за своїм розумовим та психічним станом повністю розуміла значення своїх дій, їх наслідки. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до змісту ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи з повною цивільною дієздатністю на випадок своєї смерті, вчиненим особисто. Відповідно до положень ст. 1257 ч. 2 ЦК України, суд визнає заповіт недійсним, якщо було встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Наданими сторонами та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлено, що спадкодавиця [PERSON] особисто, вільно, тобто з власної волі, з дотриманням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, 7 березня 2012 року уклала заповіт на все належне їй майно на користь свого онука [PERSON] Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому вони не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed