Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що 11.06.2018 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 2132 гривні на строк до 10.07.2018 року з умовою - сплати винагороди у розмірі 3 % від суми боргу за кожен день прострочення. В зазначений термін відповідач гроші в добровільному порядку в повному обсязі не повернула. Внаслідок цього станом на 22.08.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 11.06.2018 року становить 27727,68 гривень, із яких 1632 грн - залишок боргу, 26095,68 грн - винагорода за несвоєчасне погашення боргу в сумі 3 % від позиченої суми. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (договір займу від 11.06.2018 року; копію паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] ; копію паспорта [PERSON] ) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. В ході судового розгляду судом встановлено, що 11 червня 2018 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики на суму 2132 гривні. Вказаним договором позики було обумовлене зобов`язання [PERSON] повернути суму позики 10.07.2018 року. В зазначений термін відповідач гроші в добровільному порядку в повному обсязі не повернула. Внаслідок чого, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 11.06.2018 року становить 1632 гривні. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526 ч. 1, 1046; 1047; 1049 ЦК України, із змісту яких слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (гроші кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. При цьому, судом встановлено, що позичальник [PERSON] не повернула позикодавцеві [PERSON] в повному обсязі отримані нею грошові кошти за договором позики від 11.06.2018 року, що свідчить про неналежне виконання нею зобов`язання за вказаним договором та вказує на необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] несплаченої суми боргу, яка становить 1632 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача розрахованої ним суми винагороди в розмірі 3 % від суми позики, то суд приходить до наступних висновків. Із тексту договору позики від 11.06.2018 року слідує, що визначена його умовами винагорода у розмірі 3 % від суми позики нараховується в разі порушення строку виконання зобов`язання позичальником, тому за своєю правовою природою, підставами виникнення та принципами нарахування є видом забезпечення виконання відповідачем умов вказаного договору позики, тобто є неустойкою (пенею) в розумінні положень ст. 549 ЦК України, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Із проведеного позивачем розрахунку вбачається, що розмір неустойки за вказаним договором позики становить 27727,68 грн, що більш, ніж у шістнадцять разів перевищує розмір збитків, що виникли внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем (суми боргу, яка становить 1632 грн), що суперечить положенням ч. 3 ст. 509 ЦК України в частині розумності та справедливості зобов`язання. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. За такого, оскільки розмір неустойки (пені) в даному випадку явно не співмірний розміру заборгованості та з урахуванням принципів розумності та справедливості зобов`язання, суд вважає за необхідне зменшити суму пені до 2000 грн. Таким чином, на підставі встановлених судом обставин справи суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 11.06.2018 року в сумі 3632 грн, яка складається із: 1632 грн - залишок несплаченого тіла кредиту, 2000 грн - неустойки (пені). Оскільки матеріалами справи доведено порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду та відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання, а сплачений позивачем розмір судового збору відповідає мінімальній ставці, визначеній законом, - з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті мінімальної ставки судового збору за даною категорією спорів в сумі 768,40 грн, оскільки незалежно від ціни позову позивач при зверненні до суду з позовом мав би сплатити саме вказану суму судового збору. На підставі ст.ст. 509, 549, 551, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial