Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, треті особи [PERSON], комунальне підприємства «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради, уточнив його предмет та підставу 31.12.2015 р., про визнання права користування квартирою №94 в будинку №119 Б по проспекту Кірова у м. Дніпропетровську. Представник позивача просив суд задовольнити позов повністю. Дніпропетровська міська рада позов не визнала, представник якої за довіреністю, просив відмовити в задоволенні позовної вимоги через те, що позивач не надала доказів, які би свідчили про порушення прав позивача з боку міської ради, а також врахувати те, що ордер на вселення та договір найму жилого приміщення на імя позивача відсутні, не видавався та не укладався, через що має бути критичне ставлення до зазначення позивачем про її право користування квартирою №94 в будинку №119 Б по проспекту Кірова у м. Дніпропетровську. Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], який помер 21.05.2015 р. (а.с. 9), та спадкоємицею померлого, яка прийняла спадщину. Мати позивача [PERSON], дружина померлого [PERSON], подав відповідну заяву до нотаріальної контори 17.06.2015 р., відмовилася на користь доньки (позивача) від спадщини. За життя померлий проживав у квартирі №94 в будинку №119 Б по проспекту Кірова у м. Дніпропетровську, та його місце проживання в ній було зареєстровано в установленому законом порядку. Технічна інвентаризація вищезазначеної квартири, як окремого обєкту нерухомого майна, КП «ДМБТІ» ДОР не проводилася, та в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про реєстрацію права власності за даною адресою; дана квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра, про що суду були надані докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України. Особовий рахунок по цій квартирі був відкритий на імя [PERSON], яка вселилася до цієї квартирі на підставі обмінного ордеру №1362, виданого 05.06.1980 р. Бюро обміну жилої площі виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів, та її місце проживання було зареєстровано за цією адресою 08.07.1980 р. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Після смерті [PERSON] (26.07.1999 р.) в даній квартирі постійно проживав її син [PERSON], до якого й перешли усі правами і обовязки наймача. Утім, з боку Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради права позивача, як наймача, не визнаються, заяви позивача про укладення договору найму житлового приміщення - квартири №94 у буд. №119 Б по проспекту Кірова у м. Дніпропетровську залишені без відповіді. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], мати позивача, свідчила суду, що з часу народження доньки вона з чоловіком проживала у м. Дніпропетровську у квартирі №94 в будинку №119 Б по проспекту Кірова в квартирі матері чоловіка. Через 3 роки, коли захворіла матір чоловіка, вони переїхала мешкати до матері [PERSON], а згодом переїхали до мешкати у м. Новомосковськ. Під час навчання [PERSON] у професійному училищі вона спілкувалася із батьком та після закінчення навчання за його проханням почала мешкати у м. Дніпропетровську у квартирі №94 в будинку №119 Б по проспекту Кірова, батько придбав з цієї нагод для неї диван, та, мешкаючи цій квартирі, донька захворіла на туберкульоз, оскільки батько також був хворий на туберкульоз. Свідок [PERSON] свідчив, що був знайомий із померлим [PERSON] приблизно з 2007 року, вони разом працювали, відпочивали, спілкувалися, декілька разів на місяць він заходив до [PERSON], через що він був свідком подій придбання [PERSON] дивану для доньки, коли за його проханням вона переїхала після училища для проживання до нього, оскільки відносини між батьком та дитиною покращилися, та до цього часу вона там мешкає. На дні народження доньки [PERSON] він (тобто свідок) познайомився із її тіткою ([PERSON]А,), та на даний час вони разом із нею мешкають. Свідок [PERSON] свідчила, що вона доводиться тіткою [PERSON] та є рідною сестрою [PERSON]. [PERSON] мешкає у квартирі її батька за його проханням з 2013 року до даного часу, до цього вона мешкала у гуртожитку, оскільки навчалася, та батько навіщав дитину у гуртожитку. У [PERSON] був туберкульоз, та [PERSON] згодом теж захворіла на цю хворобу. Свідок [PERSON] свідчила, що вона є сусідкою [PERSON], вона мешкає в одному із родиною [PERSON] будинку з 1964 року, та знайома із родиною [PERSON] та [PERSON] з самого їх заселення. Оскільки [PERSON] зловживав спиртним, то [PERSON] переїхала від нього з дитиною приблизно у 1994 році, вона разом із дитиною мешкала у м. Новомосковськ. Коли [PERSON] вступила на навчання в училище, то стала батька навіщати, а з березня 2013 року вона почала мешкати в одній квартирі разом із ним, він придбав для неї диван. Свідкові все відомо зі слів самого [PERSON], та вона зустрічалася із ними у підїзді. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Як встановлено судом, починаючи з березня 2013 року, позивач, як член сімї наймача, набула права та обовязки, передбачені ст. 64 ЖК, та після смерті наймача [PERSON] з боку Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради не визнаються права позивача, як наймача житлового приміщення. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Ст. 47 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 64 ЖК члени сімї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні із наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За вимогами ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Доказами, відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Утім, суду не було надано доказів на підтвердження відсутності у позивача підстав користування житловим приміщенням, передбачених законом, як й не було надано доказів на підтвердження здійснення позивачем своїх житлових прав в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій, тому позовна вимога підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved