Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що [PERSON] є матір`ю малолiтнього [PERSON] , [INFO] , якого 27.03.2019 за власною заявою влаштувала на тимчасове перебування до комунального некомерційного підприємства «Прилуцького обласного будинку дитини «Надiя» Чернігівської обласної ради. За час перебування дитини в інституційному закладі відповідачка останній раз вiдвiдувала його 23.09.2019. Після цього вона йому не телефонувала і жодним чином не приймала участі у вихованні та утриманні сина. Питання повернення дитини на виховання в сім`ю з боку матері не ініційовано. Така поведінка [PERSON] вiдносно її сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідачка за місцем проживання характеризується негативно як безвідповідальна, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, підсобного господарства не веде, утримується за рахунок тимчасових заробітків. Сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом фахівців Ніжинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що опинилася у складних життєвих обставинах та має низький виховний потенціал. В судове засідання представники позивача -Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області та органу опіки та піклування - Стодольської сільської рада Ніжинського району Чернігівської області - не з`явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позову. Відповідачка[PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, будучи належним чином повідомленою через оголошення на сайті суду, не подала відзив на позов та заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд відповідно до ст.280 ЦПК України розглянув справу за її відсутності з ухваленням заочного заочного рішення, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно п.1 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За висновком органу опіки та піклування Ніжинської районної державної адміністрації, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її сина [PERSON] , [INFO] , на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України (а.с.6). У свідоцтві про народження дитини відповідачка зазначена його матір`ю (а.с.9). Довідкою комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , з 27.03.2019 по теперішній час виховується в Прилуцькому обласному будинку дитини «Надія»(а.с.11). Згідно характеристики Стодольської сільської ради [PERSON] , 1999 року народження, зареєстрована по [ADDRESS] , неналежним чином здійснювала догляд за неповнолітнім сином, недбайливо ставиться до приготування їжі, в будинку неприбрано, холодно(а.с.13). Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її участі у вихованні сина. [PERSON] з 23.09.2019 не спілкується з сином, не утримує його матеріально, що є елементами протиправного невиконання відповідачкою передбачених ст.150 СК України обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] буде суперечити його інтересам. На думку суду, поведінка відповідачки є такою, що свідчить про її ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок по відношенню до дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведені в судовому засіданні не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її сина, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Статтями 180-181 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved