Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить виселити відповідачку з квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачка є його дружиною. Після одруження з 03.10.2008 року остання вселилась та проживає у належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS], оскільки, вказана квартира належить йому, на даний час подано позов про розірвання шлюбу просить виселити відповідачку із належної йому квартири. Представник позивача подала до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у відсутності позивача. Представник відповідача подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності та відмовити в задоволенні позову. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] загальною площею 70 кв.м. належить позивачу, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Пелех О.З. Придбана ним до укладення шлюбу із відповідачкою. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право на захист його власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Частиною 1 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ст.157 Житлового кодексу України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Як встанволено судом, сторони на даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідачка зареєстрована у спірній квартирі, що тверджується довідкою АБ….. , проживає у ній разом із неповнолітньою дитиною сторін. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про обставини передбачені ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України чи ст.116 Житлового кодексу та давали б підставу вважати, що відповідачка втратила право на користування спірною квратирою . Враховуючи те, що відповідачка в силу підстав передбачених законом користується спірною квратирою підстави для її виселення на даний час відсутні, а тому позов до задоволення не підлягає. На підставі ст. ст.116, 157 ЖК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України та

Outcome: dismissed