Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який було змінено заявою, що надійшла до суду 09.11.2017, у якому просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору №910.15889, що укладений 25.06.2012, яка становить в сумі 249450,87грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідно до кредитного договору №910.15889, відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 148321 грн. на купівлю автомобіля MITSUBISHI Lancer [PERSON] користування кредитними коштами до 25.06.2019; договором передбачена сплата відсотків за користування кредитними коштами (21,99%) та інші обовязкові платежі. Позивачем належно було виконано усі його зобовязання по договору. Відповідач не виконував своє зобовязання щодо повернення кредиту, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 17.11.2015 становить 249450,87 грн. і складається із основного боргу 105469,20 грн., простроченого боргу 41961 грн., прострочених процентів 100456,32 грн., строкових процентів 1564,35 грн. За таких обставин позивач вважає, що є підстави для звернення стягнення боргу з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, проте в матеріалах справи є його заява, в якій він просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився і не повідомива суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підтвердження зазначених у позові обставин, позивач долучив до матеріалів справи копію кредитного договору №910.15889, укладеного 25.06.2012 (а.с. 10-11), копії меморіальних ордерів про видачу кредитних коштів (а.с. 12, 17), а також виписку по кредитному рахунку (а.с. 18) і довідку-розрахунок (а.с. 19) на підтвердження того, що умови кредитного договору не належно виконуються позичальником. Проте з вироку Київського районного суду м. Харкова від 26.07.2016, яким засуджено [PERSON] за вчинення злочинів передбачених ч. 4 ст.190, ч. 3 ст. 28, ч.3 ст.358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364-1 КК України та [PERSON] за вчинення злочинів передбачених ч. 4 ст.190, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч.3 ст.28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено, що кредитний договір № 910.15889 від 25.06.2012 на ім'я [PERSON] у сумі 148321 грн., укладено із використанням підроблених офіційних документів, що надають право на отримання кредиту. Членами організованої групи, які засуджені даним вироком суду, за допомогою компютерної техніки та печатних пристроїв, без відома [PERSON], виготовлено документи кредитної справи [PERSON], які надають право на отримання кредиту, які в подальшому були використані при оформленні і отриманні кредиту в ПАТ «Ідея Банк». Досліджені докази свідчать, що [PERSON] не укладав кредитного договору №910.15889 та не отримував кредитні кошти від ПАТ «Ідея Банк». З вироку від 26.07.2016 також встановлено, що перші внески з повернення кредиту від імені [PERSON], було здійснено членами організованої групи. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, тому підстави для їх задоволення, шляхом стягнення боргу з відповідача, відсутні. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, у звязку з відмовою у задоволенні позову, суд не стягує з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed