Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сумму в розмірі 177 866 (сто сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.11.2015 року [PERSON], керуючи транспортним засобом «Hyundai» [NUMBER], рухаючись у м. Дніпропетровську в районі будинку № 13 по вул. Б.Хмельницького, під час руху їй на зустрічну смугу, виїхав автомобіль марки Пежо-205, державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] у нетверезому стані. Власником автомобіля марки Пежо-205, державний номер [NUMBER] є [PERSON]. В результаті сталося лобове зіткнення з повною деформацією передньої частини мого автомобіля. Внаслідок вищезазначеного ДТП автомобілю [NUMBER] завдано механічних пошкоджень. Відповідачем-1 надано відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач-2 відзив на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21.12.2015 року у справі про адміністративне правопорушення №201/17858/15п, [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, яке сталося 22.11.2015 року на у м.Дніпропетровську в районі будинку № 13 по вул. Б.Хмельницького, де виїхав на зустрічну смугу, в наслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Hyundai» [NUMBER], під керуванням позивача, за що [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст.124, 130 КУпАП (а.с.43). Згідно з приписам п. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до висновку №292/15 від 28.12.2015 року про визначення матеріальної шкоди, складеного судовим експертом - [PERSON] матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження складає 177 866 (сто сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 13 копійок. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України зробленого під час розгляду справи № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Враховуючи, що позивачем доведено заподіяння шкоди неправомірними діями відповідача1, а також розмір пред'явлених вимог наданим висновком експерта, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], а саме: стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 177 866 (сто сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 00 копійок. Разом з тим, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, оскільки судом встановлено, що саме діями відповідача [PERSON], який на правовій підставі керував транспортним засобом та безпосередньо діями якого заподіяно шкоду позивачу, та ним не доведено протилежне. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача1, відповідно до задоволенніої частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved