Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким. Він, [PERSON], являється власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON], після реєстрації шлюбу із сином позивача [PERSON], за згодою власника була вселена до належного йому житлового будинку та проведено реєстрацію її місця проживання. Проте з травня місяця 2016 року відповідач забрала свої речі, залишила житло та по даний час в зазначеному будинку не проживає, а також відмовляється добровільно знятись з реєстрації, незважаючи на те, що їх шлюб із сином власника розірвано. Ураховуючи те, що реєстрація відповідача у належному позивачу житловому будинку перешкоджає здійснювати свої правомочності стосовно об'єкта нерухомості, тому він просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась хоча про час та місце розгляду справи була оповіщені шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця її проживання. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у її відсутності до суду не направила. Ураховуючи те, що позивач скористалась своїми правами врегульованими ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідачів суд визнає неповажною, оскільки за правилами ст.74 ч.5 ЦПК України, у даному випадку вважається, що судовий виклик їм вручений належним чином, за таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що передбачені ст.169 ЦПК України та проводить розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №50 виданого виконкомом Скитківської сільської ради Липовецького району на підставі рішення Липовецької районної ради депутатів трудящих за №131 від 30.05.1995 року і рішення виконкому Скитківської сільської ради народних депутатів №7 від 06.02.1990 року, [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно записів вчинених у Домовій книзі на вищевказаний житловий будинок (а.с.8-10), судом встановлено, що у ньому зареєстровано по-між позивача та третіх осіб [PERSON], 30.11.2007 року, про що проставлено штемпель відповідної форми та змісту. Як убачається із довідки №262 від 04.07.2017 року виданого виконкомом Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області (а.с.12), [PERSON] дійсно зареєстрована, але не проживає на території Скитківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, з травня місяця 2016 року по даний час. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, його син перебував у шлюбі з відповідачкою, у зв'язку із чим остання була вселена до належного позивачеві спірного житлового будинку, який як власник цього майна надав право відповідачці користуватись ним. Відповідачка вибула із зазначеного житлового будинку в травні 2016 року і не проживає у ньому по даний час, а шлюбі із сином позивача розірвано. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. За таких обставин, суд задовольняє позов. Вирішуючи питання судових витрат суд керується нормами ст.ст.79, 88 ЦПК України та присуджує із відповідачів на користь позивача документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved