Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що на день подання позову його повний вік складає повних шістдесят два роки. З 01.07.2003 року він є інвалідом ІІІ групи та пенсіонером за віком. Позивач вказує, що єдиним його доходом є пенсія за віком, яка станом на 01.08.2018 року складала 1737,50 грн. На сьогоднішній день позивач отримує пенсію у розмірі 1737,50 грн., інших джерел доходу позивач не має. Соціальної допомоги не отримує. Позивач зазначає, що є самотньою літньою людиною, дружини або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати матеріально, позивач не має. Дочка позивача, що є відповідачем по справі, ніколи не приходить та не цікавиться його життям. Пенсія, яку отримує позивач, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання частину позивач відразу після отримання віддає на сплату комунальних послуг (в опалювальний сезон ці витрати складають більше 1000,00 грн., щомісячно). Сума, яка залишається (близько 750,00 грн.) є меншою, ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування, не говорячи вже про кошти на ліки. Побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може. Також позивач вказує, що є хворою людиною та має потребу в постійному лікуванні, що вимагає чимало коштів. У серпні 2017р. позивача було госпіталізовано до нейрохірургічного відділення Калуської ЦРЛ з діагнозом «ускладнений остеохондроз, спондилоартроз поперекового відділу хребта з вираженим болевим синдромом…», а в серпні 2018 р. позивача було госпіталізовано в Калуську ЦРЛ з діагнозом «Гострий тромбоз глибоких вен лівої нижньої кінцівки, тромбоз венозних синусів». Щомісяця позивач витрачає багато коштів на ліки. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від дочки ніякої підтримки, позивач змушений звернутися із позовною заявою до своєї працездатної дочки [PERSON] та просить стягувати з відповідачки аліменти на його утримання в розмірі по 1500,00 грн., щомісячно, починаючи від дати подання позову і довічно. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав. Позивач додатково наголосив, що він отримує мізерну пенсію, якої не вистачає на прожиття, в тому числі на придбання необхідних ліків. Наголосив, що відповідач зовсім йому не допомагає. При цьому просить врахувати, що інша його дочка [PERSON] є багатодітною матірю, часто хворіє, визнана особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, а також здійснює догляд за непрацездатною матірю [PERSON] А тому дочка [PERSON] не має можливості з обєктивних причин допомагати позивачу. Саме тому позивач просить стягувати аліменти на його утримання із дочки [PERSON]. Водночас позивач в судовому засіданні визнав, що відповідач має на утриманні двоє дітей. Представник позивача в судовому засіданні наголосив, що обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків передбачений ст.51 Конституції України та ст.202 СК України. Тому позивач та його представник просять позов задоволити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що вона ніде не працює, має на утриманні двоє дітей: 14-річну дочку та 18-річного сина, який є студентом. Вказує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому не має можливості матеріально допомагати батькові. Просить врахувати, що позивач проживає в квартирі, яка їй належить, при цьому вона не заперечує, щоб він проживав у її квартирі. Оскільки позивач сам проживає у квартирі, то, відповідно, за комунальні послуги сплачує самостійно. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є дочкою позивача [PERSON] (а.с.4). Позивач є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Калуському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області та згідно довідки № 3340 від 18.09.2018 року отримує пенсію у розмірі 1737,70 грн. (а.с.5). Також з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово перебував на лікуванні (а.с. 8, 9, 47, 48). Відповідно до ч.1\~ст.202 СК України\~повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін ( ч.1\~ст. 205 СК України). Відповідно до вимог п. 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Аналіз ст.202 СК України дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов'язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Згадувана стаття\~Сімейного кодексу України\~не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідно до частини першої\~статті 10 СК України,\~якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього\~Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). За положеннями частин другої-четвертої\~статті 75 СК України\~право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані\~статтею 202 СК України, право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими\~за розмір\~прожиткового мінімуму,\~встановленого законом. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Оскільки, як вказувалося вище, позивач отримує пенсією у розмірі 1737,70 грн., тобто у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Також, як вказує\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження платоспроможності відповідача та можливості надання нею матеріальної допомоги на утримання позивача. Натомість в судовому засіданні встановлено, що відповідач не працює, відомості про її доходи в матеріалах справи відсутні. Також сторонами визнається, що відповідач має на утриманні двоє дітей. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України \~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~ Крім того, суд враховує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем значних витрат на лікування. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи, що позивач отримує пенсію у розмірі, що перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 75, 202, 205 СК України,

Outcome: dismissed