Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожитий газ у розмірі 8440 грн. 74 коп., 1832 грн. 67 коп. інфляційних втрат, 512 грн. 57 коп. 3 % річних. Мотивував свої вимоги тим, що відповідачі є споживачами природного газу за місцем свого проживання за адресою [ADDRESS] . Повідомляє, що ним виконано обов`язки щодо постачання природного газу відповідачам, однак вони не здійснили сплату вартості такого. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 23 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 24 жовтня 2019 року в задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 19 листопада 2019 року від позивача до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 20 листопада 2019 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду. 27 січня 2020 року від позивача до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 30 січня 2020 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду. Ухвалою від 10 березня 2020 року позовну заяву ТзОВ «Львівгаз збут» залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. Постановою Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року апеляційну скаргу ТзОВ «Львівгаз збут» задоволено, ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 березня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою від 22 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак 02 червня 2021 року подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом поміщення оголошення на веб-сайті суду про їх виклик у судове засідання. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 березня 2019 року у справі № 450/795/19 ТзОВ «Львівгаз збут» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги з газопостачання. Як вбачається з довідки про фінансовий стан абонента, абонентом за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] . Розмір заборгованості за спожитий газ за період з червня 2015 року по червень 2019 року становить 8440 грн. 74 коп. Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористування № 1185 від 10 вересня 2018 року встановлено, що місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS] . Аналогічна інформація стверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області. Відповідно до ч.1. п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі Правила, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа ступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. За п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно здійснити плату за надані послуги з газопостачання. У розділі III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, зазначено, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до абз. 2 п. 4 Розділу III Правил фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем. Згідно з п. 11 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника зі спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Пунктом 14 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання рутовим споживачам є календарний місяць. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. За ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 5 частини З статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг може бути індивідуальний або колективний споживач. За п. 6 вказаної норми індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Враховуючи наведене, споживачами природного газу у будинку [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справи № 212/4917/15-ц. Відтак, з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як з споживачів природного газу, постачання якого здійснюється за адресою [ADDRESS] , слід солідарно стягнути на користь позивача 8440 грн. 74 коп. заборгованості за спожитий природний газ. Закріплена в п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши правильність нарахування позивачем розміру інфляційних втрат та 3 % річних суд приходить до наступного висновку. Позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь інфляційні втрати у розмірі 1832 грн. 67 коп., однак згідно з наданим розрахунком інфляційні втрати за період з січня 2014 року по квітень 2019 року становлять 982 грн. 39 коп. Розмір 3 % річних за період з 01 грудня 2013 року по 30 квітня 2019 року дорівнює 512 грн. 57 коп. Таким чином інфляційні втрати у розмірі 982 грн. 39 коп. та 512 грн. 57 коп. 3 % річних підлягають стягненню солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити частково і стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 8440 грн. 74 коп. заборгованості за спожитий природний газ, 982 грн. 39 коп. інфляційних втрат, 512 грн. 57 коп. 3 % річних. Згідно ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача слід також стягнути 1921 грн. судового збору, а саме по 640 грн. 34 коп. з кожної. Як встановлено судом, 11 березня 2019 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги з газопостачання, у зв`язку з чим сплачував судовий збір у розмірі 192 грн. 10 коп. Ухвалою від 15 березня 2019 року заявнику відмовлено у видачі судового наказу. За ст.\~164\~ЦПК України\~за подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу справляється\~судовий збір\~у розмірі,\~встановленому законом. У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем надмірно сплачений судовий збір за подання даного позову, оскільки сума сплаченого за видачу судового наказу судового збору зарахована до суми такого, встановленої для подання позовної заяви. За п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на вказане, суд вважає за доцільне повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 192 грн. 10 коп. відповідно до платіжного доручення № 50 від 09 квітня 2020 року.

Outcome: partial