Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н. від 28 грудня 2007 року [PERSON] 28 грудня 2007 року отримала кредит у розмірі 4966 гривень 56 копійок у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом в заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за Договором та Угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов»язання за вказаним договором не виконав. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2013 року має заборгованість 21867 гривень 97 копійок. Тому позивач вимушений звернутись до суду. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд винести рішення, яким задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена у порядку, встановленому ст. 74 ЦПК України, а саме - оголошенням в друкованому органі - газеті «Вінниччина» від 31 січня 2014 року №8 (вхід.№1262). Відповідач, зареєстроване місцезнаходження і місце перебування невідоме, викликається в суд через оголошення в газеті. З опубліковуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, тому відповідач вважається такою, що була повідомлена про час та місце розгляду справи. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обгрунтованою та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обгрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27,46 ЦПК Украни). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), та і обов'язок із доказування обставини при невизнанні їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проаналізувавши установлені по справі фактичні обставини, оцінивши надані в силу ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із досліджених судом письмових доказів встановлено - відповідно до укладеного договору №б/н. від 28 грудня 2007 року [PERSON] 28 грудня 2007 року отримала кредит у розмірі 4966 гривень 56 копійок у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ниею та Банком Договір, підтверджується підписом в заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язаення за Договором та Угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратаими відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов»язання за вказаним договором не виконав. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2013 року має заборгованість 21867 гривень 97 копійок. Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов'язався надати та надав грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов'язався повернути кредит та проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. З наведеного вище розрахунку заборгованості Позичальника вбачається, що він прострочив платежі з оплати основного боргу (кредиту), процентів за користування кредитом, по комісії за користування кредитом, та має значну прострочену заборгованість, що завдає збитків Банку. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є зобов»язальними, і регулюються нормами ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконала взятих на себе зобов`язань. Права позивача порушені невиконанням зобовязання відповідачем, а тому підлягають судовому захисту. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі. Правомірними суд визнає і вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача, а тому суд має підстави для задоволення вимоги про стягнення судових витрат. Документально підтверджено, що позивач сплатив 229 гривень 40 копійок судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 229 гривень 40 копійок судового збору. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст. 526, 527, 530, 536, 554, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України

Outcome: approved