Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 30.05.2013 року, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому був збільшений до 8000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак позичальник грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надав. Сума заборгованості [PERSON] , станом на 05.10.2020 року, становить 21279,65 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.05.2013 року в розмірі 21279,65 грн., а також 2102,00 грн. судового збору. Ухвалою суду від 02.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, адвокат Созонов В.П., в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження факту погодження між сторонами у письмовій формі умов договору щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування та розміру відсотків за користування кредитом. Сторонами також не узгоджувалася відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за договором. Вимоги про стягнення із [PERSON] неустойки (пені) та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, не ґрунтується на відповідному письмовому правочині, оскільки сама Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить таких умов. Починаючи з 01.01.2018 року по 01.02.2019 року позивачем щомісячно погашалися відсотки за рахунок кредита і додавалися до тіла кредиту. Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам у письмовій формі між сторонами не погоджувався. З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що 29.10.2017 року позичальник повністю розрахувався по кредиту, а з 05.11.2017 року знову почав користуватися кредитними коштами. В цей період [PERSON] було внесено на погашення заборгованості 8701,89 грн., які самостійно банком були зараховані на погашення заборгованості та пені, розмір якої сторонами не узгоджувався. Станом на 05.10.2020 року, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредита) становить 9135,86 грн. («Витрати клієнтом кредитних коштів») 8701,89 грн. («Сума коштів, внесених на погашення заборгованості») = 433,97 грн., яка підлягає стягненню на користь банку. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.05.2013 року, з метою отримання банківських послуг, [PERSON] , [INFO] , звернувся до АТ КБ «ПриватБанк, де підписав Анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.24,54). Позичальник [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.com, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.24). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, відкривши кредитну карту, встановивши кредитний ліміт (а.с.22-23) та надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку [PERSON] (а.с.10-16), однак заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки не була сплачена. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.05.2013 року, сума боргу [PERSON] , станом на 05.10.2020 року, становить 21279,65 грн., з них заборгованість: по тілу кредита 8952,85 грн.; за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України 3468,24 грн., за пенею 8857,56 (а.с.17-21). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі статті 1055 ЦК України вбачається, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною першою статті 633\~ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надана банком Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підписана [PERSON] (а.с.24), не містить ознак узгодження в письмовій формі домовленості сторін щодо розміру кредиту, порядку його погашення, розміру відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань у вигляді пені та штрафу. Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт «Універсальна» (а.с.25) та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.26-51) також не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки матеріали справи достовірно не містять підтвердження того, що саме ці Витяги в редакціях, доданих до позовної заяви, розумів позичальник, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №\~б/н від 30.05.2013 року, підписаній позичальником [PERSON] , процентна ставка не зазначена, відсутнє погодження про нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Така позиція суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17. З розрахунку заборгованості за Договором №\~б/н від 30.05.2013 року вбачається, що 29.10.2017 року [PERSON] повністю розрахувався по кредиту, погасивши заборгованість, а з 05.11.2017 року знову почав користуватися кредитними коштами (а.с.19). В період з 05.11.2017 року по 05.10.2020 року [PERSON] використав кредитні кошти на суму 9135,86 грн. (третя колонка «Витрати клієнтом кредитних коштів» в Розрахунку). Разом з тим, в зазначений період позичальник в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплатив на користь банку 8701,89 грн. (двадцять перша колонка «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості» в Розрахунку). Тобто, станом на 05.10.2020 року, загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредита) становить 433,97 грн. (9135,86 грн. 8701,89 грн. = 433,97 грн.). Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», стягнувши із [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.05.2013 року в розмірі 433,97 грн. Представником позивача при звернення до суду із вказаним позовом сплачено 2102,00 грн. судового збору (а.с.1). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на суму 433,97 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 63,06 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: partial