Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить суд стягнути з відповідача на свою користь 36693 грн. 18 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно його умов та в обґрунтування своїх позовних вимог указав, що 26 червня 2008 року між ним та відповідачем був укладений зазначений Договір, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40% річних на строк до 26 червня 2011 року, однак відповідач своїх обов'язків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 28 квітня 2014 року утворилась вказана вище сума заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 28000 грн. 98 коп. та сума, яка підлягає поверненню у зв'язку із ростом інфляції, в розмірі 2692 грн. 20 коп. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав, пояснив, зокрема, що позивач не пропустив строки позовної давності, визначені ст. 261 ЦК України у три роки, оскільки в листопаді 2010 року господарським судом Одеської області було розпочато процедуру визнання позивача банкрутом, яку було закінчено 14 листопада 2012 року, на цей період судом було встановлено мораторій, тому перебіг позовної давності зупинявся на цей строк у відповідності до положень ст. 263 ЦК України. Відповідач у судове засідання не з'явилась, однак надала до суду письмову заяву, в якій просила суд застосувати до виниклих спірних відносин позовну давність. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, 26 червня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №0564-25-08, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40% річних на строк до 26 червня 2011 року (далі - Договір) (а.с.4-8). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Судом установлено, що відповідач у порушення зазначених норм закону та умов Договору свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 36693 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 6000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 28000 грн. 98 коп., а також нарахованої Банком суми із застосуванням інфляції в розмірі 2692 грн. 20 коп. (а.с.26). Проте відповідач до винесення рішення у справі просила суд про застосування до виниклих спірних відносин загальної позовної давності. Графіком погашення кредиту за Договором було встановлено періодичність платежів - перше число кожного місяця, починаючи з 01 серпня 2008 року, останній строк виплат було встановлено 26 червня 2011 року (а.с.6). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не здійснювала жодних виплат за кредитом, тому є підстави вважати, що про порушення свого права позивач дізнався у серпні 2008 року, тоді як звернувся до суду з цим позовом 03 червня 2014 року (а.с.17). Отже, за існування цих обставин суд уважає, що позивачем пропущені строки звернення до суду із зазначеним позовом, а відтак за заявою відповідача до виниклих правовідносин може бути застосована загальна позовна давність, встановлена ст. 257 ЦК України у три роки. Суд не приймає до уваги доводів представника позивача про те, що строк позовної давності не було пропущено, з огляду на наступне. Як уже було зазначено вище, Графіком погашення кредиту за Договором було встановлено періодичність платежів - перше число кожного місяця, починаючи з 01 серпня 2008 року, тоді як процедура банкрутства була розпочата господарським судом в листопаді 2010 року та закінчена 14 листопада 2012 року (а.с.6, 27). Згідно з ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення, а, отже, з першого прострочення платежу за Графіком - 01 серпня 2008 року - до початку процедури банкрутства - 17 листопада 2010 року - минуло 2 роки 3 місяці, а з листопада 2012 року по день звернення позивача до суду - 03 червня 2014 року - минув 1 рік 8 місяців. Разом з тим, господарським судом було встановлено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем загальних строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed