Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 08.10.2015 року відповідач [PERSON] отримала статус безробітної. 15.10.2016 року останній за її письмовою заявою призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Після проведеної перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення, було встановлено, що [PERSON] у березні 2016 року отримала дохід від ДП «ЦЕПТЕР ІНТЕРНАЦІОНАЛЬ Україна», якому на підставі договору «209052-НА від 31.01.2016 року надавала послуги, тобто в період перебування на обліку в Роменському міськрайонному центрі зайнятості відповідач була зайнятою особою і не мала права на отримання допомоги по безробіттю. В період з 31.01.2016 року по 10.07.2016 року відповідачу виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 14921,04 грн. Посилаючись на те, що відповідач не мала право на отримання соціальних виплат в період, коли вже була працевлаштована, в добровільному порядку, на вимогу центру зайнятості кошти не повернула, позивач просив суд, стягнути з відповідача на користь Роменського міськрайонного центру зайнятості суму виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 14921,04 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини. Відповідач до суду не з'явилась, заяви про відкладення розгляду справи не надала, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання нею судової повістки (а.с.69). Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] 08 жовтня 2015 року звернулась до Роменського міськрайонного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні (а.с.48). З заяви [PERSON] керівнику Роменського МРЦЗ [PERSON] від 08.10.2015 року про надання статусу безробітного вбачається, що відповідач була ознайомлена із правами та обов'язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення ( а.с. 50). 08.10.2015 року [PERSON] подала керівнику Роменського МРЦЗ [PERSON] заяву про призначення їй виплати допомоги по безробіттю з 15.10.2015 року (а.с.52). Як вбачається з витягу із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] наказом від 08.10.2015 №НТ151008 було надано статус безробітного. На підставі наказу від 15.10.2015 №НТ151015 [PERSON] призначено допомогу по безробіттю, наказом від 15.10.2015 №НТ151015 їй розпочато виплату допомоги по безробіттю, наказом від 11.07.2016 №НТ160711 скорочено виплату по безробіттю, наказом від 11.07.2016 №НТ160711 припинено виплату допомоги, наказом від 11.07.2016 №НТ№160711 - припинено реєстрацію безробітних у зв'язку з поданням безробітним заяви про припинення реєстрації (а.с.53). Згідно з п.2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та державної податкової адміністрації України № 60/62 від 13.02.2009 року, центри зайнятості проводять перевірки достовірних даних, які є підставою для надання статусу безробітного та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Відповідно до обміну Роменського МРЦЗ з Пенсійним фондом України було виявлено факт отримання відповідачем [PERSON] від ДП «ЦЕПТЕР ІНТЕРНАЦІОНАЛЬ Україна» у березні 2016 року доходу. З акту Печерського районного центру зайнятості №805 від 25.07.2016 року про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України « Про зайнятість населення» вбачається, що провідним інспектором відділу розслідування страхових випадків Печерського РЦЗ проведено звірку даних щодо перебування у трудових відносинах [PERSON] і встановлено факт перебування у трудових відносинах [PERSON] в ДП «ЦЕПТЕР ІНТЕРНАЦІОНАЛЬ Україна», та що відповідач надавала указаному підприємству послуги відповідно до Договору №209052-НА від 31.01.2016 року (а.с.54). Указане підтверджується також і самим договором № 209052-НА від 31.01.2016 року, що мається в матеріалах даної справи (а.с.55-57). Але [PERSON] Роменський МЦЗН не повідомила про те, що 31.01.2016 року уклала вищевказаний договір і отримувала допомогу по безробіттю у період з 31.01.2016 року по 10.07.2016 року в сумі 14921,04 грн., що підтверджується відповідною довідкою Роменського МРЦЗ Сумської області (а.с.59). 31 серпня 2016 року в.о. заступника директора Роменського МРЦЗ видано наказ №73 про повернення допомоги по безробіттю, виплаченої [PERSON] (а.с.60). 12 вересня 2016 року відповідачу направлено претензію з проханням терміново погасити заборгованість в сумі 14921,04 грн. (а.с.61). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їх прав на соціальний захист від безробіття, основні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 ст. 36 зазначеного Закону встановлено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право, зокрема, стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач не мала право отримувати допомогу по безробіттю з коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, оскільки згідно діючого законодавства з 31.01.2016 року була віднесена до категорії зайнятого населення. Працівниками міськрайонного центру зайнятості були прийняті заходи щодо досудового врегулювання питання про добровільну сплату суми виплаченого допомоги по безробіттю, проте на час розгляду справи, сума допомоги не відшкодована. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача виплати по безробіттю в сумі 14921,04 грн. є законними, обґрунтованими, підтверджуються наявними в справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач є юридичною особою, яку звільнено від сплати судового збору при подачі позову, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 грн.

Outcome: approved