Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про те, що 22 листопада 2000 року згідно з розпорядженням органу приватизації ним, відповідачем по справі та [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS], яка стала належати їм на праві приватної, спільної, сумісної власності та, відповідно видано їм свідоцтво про право власності на житло № 13190. У звязку з тим, що він, відповідач по справі та [PERSON]Х були зареєстровані у [INFO], то участь у приватизації вони приймали всі, хоч відповідач [PERSON] на час приватизації в квартирі лише був зареєстрований, але не проживав в квартирі з 1996 року і не проживає до цього часу, тобто більше двадцяти років відповідач у квартирі не проживає і за цей період жодного разу у квартиру не приїздив. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло власників квартири троє, тобто кожному із них належить по 1/3 частині квартири. Після отримання цієї квартири у власність вони з дружиною [PERSON] проживали разом однією сімєю у цій квартирі. Відповідач після отримання квартири у власність жодного дня у ній не проживав та не був зареєстрований. 20 грудня 2016 року [PERSON] померла. Після її смерті він залишився проживати у квартирі та користуватися нею. До цього часу він відкрито проживає у [INFO] володіє нею та зареєстрований у цій квартирі. За весь час свого проживання він постійно здійснює догляд за всією квартирою. Продовжить поточні ремонти, оплату всіх комунальних послуг. Відповідач з дня отримання у власність квартири жодного дня в ній не проживав, не утримував квартиру, не здійснював за нею догляд, не проводить ремонти, не проводить оплату комунальних послуг. Вважає себе добросовісним набувачем чужого майна і на протязі двадцяти років (з дня залишення відповідачем квартири) безперервно володіє цим нерухомим майном, а тому набув право власності на це майно, яке необхідно за закріпити судовим рішенням. Майна, яке б належало відповідачу у квартирі немає. Ще в 1996 році він забрав все майно, що йому належало та переїхав проживати в м. Одеса. З цього часу відповідач звязок з ними не підтримував, жодного разу не приїздив до них, навіть не приїхав на поховання його дружини, а своєї мами [PERSON] Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/3 частину квартири 37 по вулиці Європейській (Леніна), 90 м. Умані Черкаської області, належну [PERSON] за набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, на адресу суду надав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність та у відсутність його представника [PERSON], позовні вимоги підтримують та просять суд позов задоволити. у разі неявки у судове засідання відповідача по справі не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, про розгляд справи повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, а саме шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий курєр» № 196 (6065) від 19.10.2017 р. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи установлено, що згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НС 831438, виданого 01 листопада 2000 року Уманським МВ УМВС України в Черкаській області, [PERSON], [INFO], з 05.06.1991 року зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно свідоцтва на право власності на житло № 13179 від 22 листопада 2000 року, квартира [ADDRESS], на праві приватної, спільної, сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно будинкової книги на квартиру [ADDRESS], у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON] Фомінічна, [INFO]. Згідно технічного паспорту на приватизовану квартиру [ADDRESS], власниками зазначені: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СР № 291781, виданого Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] померла 20 грудня 2016 року, актовий запис № 911. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] володіє та користується квартирою № 37 по вулиці Європейській, 90 в м. Умані Черкаської області з 2000 року. Разом з ним у цій квартирі проживала та була власником його дружина [PERSON]Х, яка померла 20 грудня 2016 року. Також співвласником квартири є відповідач по справі [PERSON], який цією квартирою не користується та не проживає у ній. Позивач [PERSON] здійснює оплату за комунальні послуги, усі рахунки по оплаті за комунальні послуги оформлені на нього, що підтверджується розрахунковими книжками та договорами, наявними у матеріалах справи (а.с 13-24). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~про те, що правила статті 344 ЦК України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України\~набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2000 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2010 року.\~\~\~\~ При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).\~\~\~\~ Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.\~\~\~\~ Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).\~\~\~\~\~ Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти усією квартирою № 37 в будинку № 90 по вулиці Леніна в м. Умані Черкаської області ( в т.ч. 1/3 частиною цієї квартири, що належить відповідачу по справі), суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.\~\~\~\~ Визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, вважає можливим ухвалити рішення у по суті позовних вимог.

Outcome: approved