Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 03.02.2015 року. В обґрунтування вимог посилається на те, що в слідчому підрозділі Кремінського РВ УМВС України в Луганській області відкрито кримінальне провадження за фактом крадіжки в ніч на 20.06.2006 року майна позивача з його будинку за адресою [ADDRESS], де його визнано потерпілим. Оскільки тривалий час злочин не розкрито, осіб, причетних до крадіжки не встановлено, позивач вважає, що має право на відшкодування за рахунок Держави шкоди, завданої йому, як потерпілому, внаслідок кримінального правопорушення. А тому, просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України 5222,48 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 02 тис.грн моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Посилався на приписи Цивільного Кодексу України, ст. 1177, норми Конституції України, як норми прямої дії, що передбачає таке відшкодування та Конвенцію «Про захист прав та основоположних свобод людини», як законодавчий акт України, щодо захисту майна та власності. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, був повідомлений належним чином, заперечень проти позову та повідомлень про причини неявки в суд не надіслав. Враховуючи наведене, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Прокурор заперечував проти задоволення позову та посилався на необґрунтованість вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача, висновок прокурора, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, позивача дійсно ще 27.06.2006 року визнано потерпілим у кримінальній справі за фактом крадіжки майна із належного йому домоволодіння [ADDRESS] в ніч на 20.06.2006 року (ас5). За вказаною заявою було порушено кримінальну справу за ст. 185ч3 КК України за правилами КПК(1961). Злочин до сьогодні не розкрито, особу, яка вчинила злочин не встановлено, проводяться оперативно-слідчі дії (ас3-4,6-37). Частина 2 ст 3 Конституції України встановлює, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави. Стаття 8 Конституції України визначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу а її норми є нормами прямої дії. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 1177 Цивільного Кодексу України, чинна з 14.06.2014 року. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону(ч1). Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому в за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (ч2). Редакція цієї статті, яка діяла раніше (підчас початку правовідносин сторін), більш конкретно встановлювала підстави такого відшкодування Державою, а саме якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Системний аналіз наведених унормувань свідчить, що на час розгляду судом цього цивільно-правового спору не існує закону, який регулює умови та порядок відшкодування шкоди, завданої потерпілому в наслідок кримінального правопорушення. При вирішенні спору по суті суд бере до уваги правову позицію, викладену у Рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 05.11.2014 року під головуванням Піддубного Р.М щодо перегляду рішення Кремінського районного суду в іншій справі за позовом цього ж позивача (а.с99-102), з якою погодився і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ас103), ухвалою якого від 25.02.2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Апеляційного суду Харківської області від 05.11.2014 року залишено без змін. Оскільки, натепер в правовому полі України не існує Закону, згідно якого визначено випадки та порядок компенсації шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, вимоги позивача не ґрунтуються на законі і слід відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Оскільки позивач звільнений за законом від сплати судових витрат, їх необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed