Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 02.09.2008 р. між ним, [PERSON], та Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», було укладено Кредитний договір з фізичною особою №014/3949/2/22361, відповідно до якого Кредитор (Відповідач) надав Позичальнику (Позивачу) кредит у сумі 187900,00 доларів США 00 центів зі строком користування кредитними коштами до 01.09.2033 р. та сплатою 12,5% річних. 17.12.2015 року Відповідачем на адресу Позивача надіслано лист №3-3-1/4207. Відповідно до Листа, Відповідач надав пропозицію (оферту) щодо реструктуризації заборгованості Позивача за Кредитним договором на умовах, викладених у Додатку №1 до Листа. Так, зокрема, Відповідач пропонував перевести заборгованість за Кредитним договором з іноземної валюти - долара США у гривню зі зміною розміру щомісячного платежу, а також зміною процентної ставки на частину заборгованості за Кредитним договором та інших умов кредитування. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача (п.3.3 Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 р.). У Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Згаданим Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, зокрема передбачено, що дія положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і в процесі виконання такого договору. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача та інші умови. Обов'язок відповідача повідомляти вказану інформацію позивачу також передбачено чинним законодавством України на той період, зокрема ст.56 Зу «Про банки та банківську діяльність». Також, згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N 168, банки зобов'язані: - перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; - в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки. Враховуючи той факт, що Відповідач своїм Листом пропонував зміну істотних умов Кредитного договору (зміна валюти кредиту, відсоткової ставки, умов погашення кредиту та ін.), які суттєво відрізнялись від тих, які містились у Кредитному договорі, а також беручи до уваги Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, Відповідач зобов'язаний був надати Позивачу вичерпну інформацію щодо змінених умов кредитування, передбачену Законом України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N 168. Однак, як вбачається з Листа Відповідача, вищезазначена інформація не містилася у такому Листі чи у додатках до нього, що не давало можливості Позивачу свідомого прийняття рішення щодо пропонованих Відповідачем умов зміни кредитування за Кредитним договором, а також порушувало вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N168. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідачем було допущене істотне порушення прав Позивача, як споживача фінансових послуг, через невиконання Відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання відповідачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу (зміну істотних умов Кредитного договору), що є предметом договору, у зв'язку з чим Позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Додатково зазначає, що відповідно до п.12.2. Кредитного договору, зміни в Договір оформлюються додатковими угодами, які стають невід'ємною частиною Договору, якщо інше не передбачено умовами Договору. Жодних додаткових угод до Кредитного договору, які б передбачали зміну валюти кредиту, він із Відповідачем не укладав. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Таким чином, Відповідач не мав права та правових підстав змінювати умови кредитування за Кредитним договором. Проте, відповідно до листа Відповідача №2-3-0-2/291 від 12.01.2016 р. та як свідчать виписки про рух коштів по рахунку 29096000424458 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 р. та за період з 01.01.2016 по 08.06.2016 р., валюта кредиту за Кредитним договором була Відповідачем змінена з долара США на гривню. Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати недійсними зміни до Кредитного договору з фізичною особою № 014/3949/2/22361 від 02.09.2008 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», що були внесені згідно листа Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» № 3-3-1/4207 від 17.12.2015 року . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача Золоткова Г.О. в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення та пояснила, що позивачу дійсно була направлена пропозиція, на яку він посилається, всі інформація була викладена у додатку -1 до листа. Від позивача надійшла сума 1 гривня, тим самим він надав згоду на прийняття пропозиції. Позивачу був направлений лист з графіком погашення в гривневому еквіваленті. Пояснила, що відповідач діяв в межах закону, надав всі необхідні для укладення договору документи. Вважала, що позивач обрав невірний спосіб захисту та просила у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача Золоткової Г.О., вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02.09.2008 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», було укладено Кредитний договір з фізичною особою №014/3949/2/22361, відповідно до якого Кредитор (Відповідач) надав Позичальнику (Позивачу) кредит у сумі 187900,00 доларів США 00 центів зі строком користування кредитними коштами до 01.09.2033 р. та сплатою 12,5% річних. 17.12.2015 року Відповідачем на адресу Позивача надіслано лист №3-3-1/4207, відповідно до якого відповідач надав пропозицію (оферту) щодо реструктуризації заборгованості позивача за Кредитним договором на умовах, викладених у Додатку №1 до Листа. Так, зокрема, Відповідач пропонував перевести заборгованість за Кредитним договором з іноземної валюти - долара США у гривню зі зміною розміру щомісячного платежу, а також зміною процентної ставки на частину заборгованості за Кредитним договором та інших умов кредитування. У даному листі зазначено, що у разі акцепту (погодження) позивачем пропозиції, банк просив підтвердити її у вигляді внесення платежу від 1.00 гривні у порядку, обумовленому пропозицією у Додатку № 1. Також у даному листі містилося прохання якнайшвидше звернутися до будь-якого відділення Фідобанку для організації оформлення необхідних документів, зокрема, внесення відповідних змін до договорів забезпечення. Пропозиція містила усі істотні умови Додаткової угоди щодо реструктуризації кредиту. 21.12.2015 року на рахунок позивача на погашення кредитної заборгованості надійшла сума у розмірі 1 грн., таким чином позивач надав згоду на укладення Додаткової угоди до кредитного договору на умовах, викладених в пропозиції. 12.01.2016 року за № 2-3-0-2/291 від 12.01.2016 року на адресу позивача відповідач надіслав лист з Умовами кредитування, детальний розпис платежу та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки за кредитним договором, графік погашення основної заборгованості за кредитом, з урахуванням проведеної реструктуризації за кредитним договором. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. У відповідності до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Підпунктом 12.2 розділу 12 кредитного договору визначено, що зміни в Договорі оформлюються додатковими угодами, які стають невід'ємною частиною договору, якщо інше не передбачено умовами цього Договору. В судовому засіданні встановлено, що жодних додаткових угод до кредитного договору, які б передбачали зміни валюти кредиту укладено між позивачем та відповідачем не було. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача та інші умови. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог , суд прийшов до висновку, що оскільки будь-яких додаткових угод до кредитного договору які б передбачали зміни валюти кредиту укладено між позивачем та відповідачем не було, тому ніяких змін до кредитного договору № 014/3949/2/22361 від 02.09.2008 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» не вносилось. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки фактично у позовній заяві йдеться про визнання правочину між сторонами договору недійсним, однак правочин не був укладеним, тому відсутні підстави для визнання недійсними змін до кредитного договору, у зв'язку із чим суд відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог. На підставі ст. ст. 23, 203, 215, 638, 641, 642 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed