Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що його подружнє життя з відповідачем не склалося - виявилося невдалим. Причиною розірвання шлюбу є відсутність спільних поглядів на життя та сім`ю. З вересня 2016 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, шлюбно - сімейні стосунки сторони не підтримують, проживають окремо, тому збереження шлюбу є недоречним. Відповідач подала зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання дитини. Обгрунтовуючи позов тим, що 19 жовтня 1996 р. між [PERSON] та нею був зареєстрований шлюб, від даного шлюбу у них народились донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2016 р. Як відомо позивачу за зустрічним позовом, [PERSON] аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача наданий час не проводиться. Інших дітей, окірм їхніх спільних та непрацездатних батьків він не має. [PERSON] з початку 2016 року грошових коштів на утримання сина не надає зовсім, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частки (але не меньше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду 08.11.2016 року. Однак, враховуючи думку відповідача та її представника, які заперечували проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сім'ю необхідно зберегти, сторонам надавався строк на примирення, за клопотанням сторони відповідача строком на два місяці. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі, просив шлюб розірвати, посилаючись на викладене у позовній заяві, крім того зазначив, що строк на примирення нічого не надав, а тому позивач наполягає на розірванні даного шлюбу. Щодо зустрічного позову, не заперечував про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина. Представник відповідача в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги щодо стягнення аліментів підтримав в повному обсязі, та просив суд винести рішення про їх задоволення. Позовні вимоги по первісному позову щодо розірвання шлюбу також підтримав, та зазначив, що [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки також вважає не можливим на даний час зберегти сімю. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 19 жовтня 1996 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №123, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від шлюбу подружжя мають повнолітню дочку - [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки позивач не бажає. Спору про поділ майна на даний час не має. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя. Тому є наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Що стосується зустрічного позову, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідач по зустрічному позову не у достатній мірі піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, належного матеріального утримання дитині не забезпечує. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А ч. 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, при призначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з наведеного, вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 23.01.2017 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з [PERSON] згідно зі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved