Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту від 14 січня 2011 року в розмірі 18972,06 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 14 січня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобовязався сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 14 січня 2011 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному умовами договору, відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо виплати коштів не виконав, в результаті чого, станом на 12 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18972,06 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання та підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, вказав, що борг згоден погасити, оскільки не знав про його існування та пояснив, що дійсно у 2011 році отримав в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, але карткою користувався його родич, який тепер помер. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 14 січня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, який за письмовою згодою відповідача складається з анкети - заяви [PERSON] від 14 січня 2011 року разом з «Умовами та правила надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Відповідно до умов кредитного договору від 14 січня 2011 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи, щомісячно позивачу 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості до 25 числа кожного місяця, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобовязався сплатити пеню у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, але не менше 30,00 гривень за кожний випадок прострочення платежу, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 55 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 14 січня 2011 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 12 жовтня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 18972,06 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 3544,26 гривень; -заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11798,18 гривень; -заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2250,00 гривень; -штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; -штраф (процентна складова) у розмірі 879,62 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором від 14 січня 2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав та визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з нього у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved