Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 22 000 грн., індекс інфляції у розмірі 1 936 грн. та 3 % річних у розмірі 5 545 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 16.05.2014 року відповідач отримав відповідача у борг грошову суму у розмірі 22 000 грн. строком до 16.06.2014 року, про що надав позивачу відповідну розписку. У встановлені строки [PERSON] суму боргу не повернув, не дивлячись на неодноразові звернення позивача, щодо повернення суми боргу. Позивач в судове засідання не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та підтримку позовних вимог. Не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивачки на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до норм діючого законодавства за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 Цивільного Кодексу - далі за текстом ЦК України) Відповідно до норм діючого законодавства договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. Зокрема в письмові формі договір позики укладається, якщо його сума перебільшує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання боржнику позикодавцем визначеної грошової суми є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Відповідно до розписки від 16.05.2014 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 22 000 грн. на строк 31 день - в період з 16.05.2014 року по 16.06.2014 року, залишивши у заставу автомобіль «Део Сенс», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Враховуючи той факт, що строк виконання зобов'язання на теперішній час сплинув, [PERSON] до теперішнього часу не повернуто суму боргу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, які він отримав у позику від [PERSON] у розмірі 22 000 грн. відповідно до розписки від 16.05.2014 року. На переконання суду підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] інфляційна складова суми боргу. Приходячи до такого висновку суд виходить з наступного. До заходів цивільно-правової відповідальності за прострочення боржником виконання зобов'язання з повернення грошової суми за договором позики відносяться проценти за користування позикою та інфляційна складова за час прострочення виконання зобов'язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором. В своїх позовних вимогах [PERSON] наполягає на стягненні інфляційної складової суми боргу за період з травня 2014 року по 01.08.2014 року. Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України, визначаючи строк, за який з відповідача може бути стягнута інфляційна складова, суд виходить з того, що нормою ст. 625 ЦК України передбачена можливість стягнення інфляційної складової суми боргу саме за період прострочення виконання зобов'язання. З огляду на викладене з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає може бути стягнута інфляційна складова саме за період прострочення виконання відповідачем зобов'язань з повернення суми боргу - з 17.06.2014 року по 01.08.2014 року (в межах заявлених позовних вимог). При цьому згідно із роз'ясненнями, наданими Верховним Судом України від 03.04.1997 року № 62-97р, для визначення індексу інфляції необхідно перемножити між собою щомісячні індекси, які складають відповідний період прострочки; помножити заборгованість за договором позики на індекс інфляції за період прострочки виконання зобов'язання та поділити на сто, враховуючи той факт, що індекс інфляції визначається у відсотках. Розмір інфляційних збитків буде дорівнювати різниці між сумою боргу з урахуванням індексів інфляції та сумою боргу без урахуванням такової. При застосуванні індексу інфляції, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, отже умовно потрібно вважати, що сума, яку було внесено за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період цього місяця, а з 16 по 31 число - з наступного місяця. Щомісячний розмір індексу інфляції є загальновідомою інформацією, яка публікується у офіційних виданнях, зокрема у газеті «Урядовий кур'єр». Проте суд вважає за необхідне зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс інфляції у спірний період - а саме за липень 2014 року - складав 100,4 %, з огляду на що за спірний період - з 17.06.2014 року по 01.08.2014 року - сума боргу не індексувалась та в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] індексу інфляції у розмірі 1 936 грн. слід відмовити. З огляду на викладені роз'яснення у даному конкретному випадку сума інфляційної складової за розпискою від 16.05.2014 року за період з 15.06.2014 року по 01 серпня 2014 року буде дорівнювати 1 161 грн. 50 коп., з розрахунку 115 000 грн. 00 коп. (сума боргу) помножити 1,0101 (розмір індексу інфляції за період листопада 2011 року по травень 2012 року, який розраховано шляхом помноження індексів інфляції за наведений період, які є більшими ніж 100 % на місяць та поділеними на 100) мінус 115 000 (сума боргу). Суд приходить до висновку, що підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON], відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 відсотків річних за період прострочення виконання зобов'язання, оскільки відповідачем було прострочено виконання зобов'язання за договором позики, а розмір відсотків за прострочення виконання зобов'язання договором позики, укладеним між сторонами не встановлено. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок 3 % річних, що підлягають стягненню з [PERSON], суд виходить з наступного розрахунку: 22 000 грн. (сума боргу) помножити на 3 % помножити на 45 (кількість днів прострочення заборгованості з 17.06.2014 року по 01.08.2014 року та поділити на 365. З огляду на вищенаведене у даному конкретному випадку з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 81 грн. 37 коп. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому слід зазначити, що наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. ст. 625 та 1050 ЦК України. Вказані норми діючого законодавства не передбачають відшкодування моральної шкоди, не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і укладений між сторонами договір позики, відтак, відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] у частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. за договором позики . Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду пропорційно задоволених позовних вимог [PERSON], а саме судовий збір у розмірі 220 грн. 81 коп.

Outcome: partial