Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТДВ «Світловодське кар'єроуправління » заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 17 739,92 грн., середнього заробітку за час вимушеної затримки в сумі 3 972,27 грн. та моральної шкоди, яку він оцінює в 3000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 18.03.2010 року по 24.04.2017 року працював на підприємстві відповідача. На час звільнення, а саме на 24.04.2017 року за ним рахувалась заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 17 739.92 грн., яка утворилась за останній рік роботи. При звільненні сума заборгованості по заробітній платі сплачена не була. В зв»язку з невиплатою заробітної плати порушені законні права позивача на винагороду за труд, крім того, він не може утримувати свою родину, купувати собі ліки,оскільки являється інвалідом 3 групи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач працював на ТДВ «Світловодське кар'єроуправління » в період з 18.03.2010 року по 24.04.2017 року. На підставі наказу № 22 від 24.04. 2017 року останнього звільнено. (а.с. 9 ) Під час звільнення позивачу заробітна плата не виплачена, а саме ТДВ «Світловодське кар'єроуправління » мало заборгованість перед позивачем в сумі 17 739,92 грн. (а.с. 7). Як передбачено статтею 47 кодексу Законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Сума заборгованості по заробітній платі заявлена позивачем повністю визнана відповідачем. Таким чином, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі позов підлягає задоволенню. Згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час вимушеної затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, наявність заборгованості у відповідача з виплати заробітної плати перед іншим працівникам не є підставою для звільнення останнього від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, як це передбачено ст. 117 КЗпПУ. Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньомісячної заробітної плати, відповідно до якого, середня заробітна плата обчислюється за останні два місяці роботи на підприємстві. Враховуючи, що мені за березень місяць 2017 року нараховано заробітну плату в сумі 4 204,69 гривень, а за лютий місяць 2017 року - 3 739,86 гривень, то середня заробітна плата складає: 4 204,69 грн. + 3739, 86 грн. / 2 = 3 972,25 грн. Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що, відповідно до ст. 237-1 КЗпП, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судові витрати по справі повинні бути покладені на відповідача.

Outcome: partial