Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим [ADDRESS] обґрунтовуючи який зазначив таке. Вказаний вище будинок належить йому на праві власності. Членом його сім'ї є його син [PERSON], який у 1999 році після одруження з відповідачем, за його згодою, зареєстрував останню в його будинку. У 2014 році на ґрунті непорозумінь, що виникали між сином та відповідачем, вони припинили шлюбні стосунки, після чого [PERSON] зібрала свої речі та добровільно виселилась з його будинку. На даний час відповідач виїхала в невідомому напрямку до Російської Федерації, шлюб між нею та його сином розірваний, а реєстрація відповідача в його будинку перешкоджає йому у здійсненні права користування ним, оскільки доводиться сплачувати зайві комунальні рахунки. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій він позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином, причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із договору дарування від 22 вересня 1998 року, державна реєстрація права власності згідно якого проведена цього ж дня в реєстровій книзі за № 1, вбачається, що позивач є власником будинку, розташованим за адерсою: [ADDRESS] Домова книга за цією адресою та довідка, видана виконкомом Петропалівської селищної ради від 07 листопада 2016 року, свідчать про те, що в будинку, який належить позивачу дійсно зареєстрована відповідач з 10 листопада 1999 року. Факт того, що відповідач була невісткою позивача підтверджується копією позовної заяви та судовим рішенням про розірвання шлюбу між його сином та відповідачем. Акт від 03 листопада 2016 року, складений депутатом Петропавлвської селищної ради та сусідами, підтверджує факт, що відповідач [PERSON] в житловому будинку, що належить позивачу не проживає з вересня 2014 року. Відповідно до вимог статті 3 Сімейного кодексу України та частини другої статті 64 Житлового кодексу України відповідач до розірвання шлюбу із сином позивача фактично вважалась членом його сім'ї. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Застосовуючи наведену норму до спірних правовідносин, суд, враховуючи, що відповідач не надав своїх заперечень проти позову, встановивши, що відповідач вже більш двох років не проживає у житловому будинку, який на праві спільної власності належить позивачеві, та не користується цим житлом без поважних причин, вважає позов обґрунтованим та таким, що слід задовольнити. На наведеного,

Outcome: approved