Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що постановою Сумського апеляційного суду від 14.05.2020 року [PERSON] поновлено на роботі, а саме на посаді інженера-конструктора у ТОВ «ШАПЛ», та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2019 року по 14.05.2020 року в розмірі 213829,20 грн. Сумським апеляційним судом визнано незаконним звільнення [PERSON] з роботи у ТОВ «ШАПЛ», що підтверджує порушення відповідачем, як роботодавцем, законодавства про працю. 23.05.2020 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою виконання рішення суду щодо поновлення на посаді та, одночасно, направив заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, у зв`язку з порушенням ТОВ «ШАПЛ» трудового законодавства (що встановлено постановою Сумського апеляційного суду від 14.05.2020 року), на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з дня видачі наказу/розпорядження про поновлення позивача на роботі на посаді інженера-конструктора. Наказом ТОВ «ШАПЛ» №34-к від 26.05.2020 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді інженера-конструктора з 12.04.2019 року, а наказом №35-к від 26.05.2020 року звільнено з роботи з 26.05.2020 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач вважає формулювання причини звільнення у наказі №35-к від 26.05.2020 року незаконними і такими, що внесені самовільно, а тому просить змінити формулювання причини звільнення [PERSON] з «за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України» на «за власним бажанням, у зв`язку з невиконаннями власником законодавства про працю, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України»; стягнути з ТОВ «ШАПЛ» вихідну допомогу в сумі 43953,78 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 26.05.2020 року по день винесення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 791,96 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, несвоєчасним виконанням рішення суду в частині поновлення на роботі, невиплаті належних позивачу сум при звільненні, незаконної зміни формулювання причин звільнення, грошові кошти в сумі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник ТОВ «ШАПЛ» Сизько Д.Б. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень надав пояснення, аналогічні викладеним у письмовому відзиві на позовну заяву, де зазначено, що, на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 14.05.2020 року по справі №592/14817/19, наказом ТОВ «ШАПЛ» №34-к від 26.05.2020 року було скасовано наказ №91-к від 29.08.2019 року «Про звільнення інженера-конструктора [PERSON] » та поновлено останнього на посаді з 12.04.2019 року. Наказом ТОВ «ШАПЛ» №35-к від 26.05.2020 року позивача було звільнено з роботи з 26.05.2020 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Підставою винесення даного наказу була заява [PERSON] (без дати), яка надійшла на адресу підприємства 26.05.2020 року, в якій працівник просив звільнити його за власним бажанням. В оскаржуваному наказі про звільнення підстава звільнення була зазначена у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Представник відповідача зауважив, що в період з 14.05.2020 року по 26.05.2020 року [PERSON] до роботи не приступив та до установи не звертався. Крім того, позивачем не надано до позову жодного доказу на підтвердження порушення ТОВ «ШАПЛ» законодавства про працю, виявленого в порядку, передбаченому ст. 259 КЗпП України. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Сумського апеляційного суду від 14.05.2020 року по справі №592/14817/19 визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «ШАПЛ» № 91-к від 29.08.2019 року «Про звільнення інженера-конструктора [PERSON] »; поновлено [PERSON] на роботі на посаді інженера-конструктора у ТОВ «ШАПЛ» з 12.04.2019 року; стягнуто з ТОВ\~«ШАПЛ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2019 року по 14.05.2020 року в сумі 213829 грн. 20 коп. (а.с.10-14). [PERSON] звернувся до ТОВ «ШАПЛ» із заявою про поновлення на роботі на посаді інженера-конструктора з 12.04.2019 року, в якій також просив виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 213829,20 грн. (а.с.17). Одночасно з питанням поновлення на роботі, [PERSON] звернувся до ТОВ «ШАПЛ» із заявою, в якій просив звільнити його з роботи за власним бажанням, у зв`язку з порушенням ТОВ «ШАПЛ» трудового законодавства, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, з дня видачі наказу/розпорядження про поновлення на роботі на посаді інженера-конструктора (а.с.18). Наказом Генерального директора ТОВ «ШАПЛ» № 34-к від 26.05.2020 року, у зв`язку з необхідністю виконання постанови Сумського апеляційного суду від 14.05.2020 року по справі №592/14817/19, беручи до уваги заяву [PERSON] , яка надійшла на адресу підприємства 26.05.2020 року, скасовано наказ № 91-к від 29.08.2019 року «Про звільнення інженера-конструктора [PERSON] », поновлено [PERSON] на роботі на посаді інженера-конструктора з 12.04.2019 року (а.с.22). Наказом ТОВ «ШАПЛ» № 35-к від 26.05.2020 року [PERSON] , інженера-конструктора, звільнено з роботи з 26.05.2020 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.23). Викладене також підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с.24-25). [PERSON] вважає формулювання причини звільнення у наказі № 35-к від 26.05.2020 року незаконними і такими, що внесені самовільно. Між сторонами виникли трудові правовідносини, що регулюються законодавством України про працю. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом частини 1 статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору визначені у ст. 36 КЗпП України, серед яких, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). У відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Разом з тим, [PERSON] вимоги щодо попередження власника чи уповноваженого ним органу про звільнення за два тижні до цього виконано не було. У заяві про звільнення позивач просить суд звільнити його з посади з дня видачі наказу/розпорядження про поновлення на роботі. Згідно правового висновку Верховного Суду України у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 17.10.2018 року (провадження № 61-13258сво18), залишення роботи без дотримання передбаченого частиною першою статті 38\~КЗпП України порядку є самовільним. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону (абз. 3). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був поновлений на роботі 26.05.2020 року і цього ж дня звільнений з посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Посилання позивача на порушення законодавства про працю, як на підставу для його звільнення у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, положеннями ст. 259 КЗпП України регламентовано, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні Згідно ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. У відповідності до пунктів 16, 24 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постаново КМ України №823 від 21.08.2019 року, за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю. У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, всупереч наведених положень, позивачем не було надано будь-яких матеріалів, актів інспекційних відвідувань, приписів інспекторів праці чи інших доказів на підтвердження порушень ТОВ «ШАПЛ» законодавства про працю, виявлених у встановленому законом порядку, що стало причиною звільнення [PERSON] , на які б останній зсилався у заяві про звільнення. Крім того, суд зауважує, що за правилом абз. 7 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Постановою Сумського апеляційного суду від 14.05.2020 року [PERSON] було поновлено на роботі на посаді інженера-конструктора у ТОВ «ШАПЛ» з 12.04.2019 року та допущено негайне виконання рішення в цій частині, однак, позивач в період часу з 14.05.2020 року по 26.05.2020 року (день надходження заяви про звільнення) до роботи не приступив, на адресу за місцем заходження товариства не прибув. Такі дії [PERSON] свідчать про його небажання виконувати посадові обов`язки, а процесуальна поведінка спрямована на отримання від роботодавця грошових коштів у вигляді вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не приступаючи до виконання будь-якої роботи. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів у їх сукупності, оскільки посилання позивача на порушення вимог законодавства про працю, як на підставу для звільнення працівника за його бажанням, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд не вбачає достатніх підстав для визнання формулювання причини звільнення [PERSON] не правильним або таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги за правилом ст. 44 КЗпП України та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 26.05.2020 року по дату ухвалення рішення є похідними від встановлених вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність залишення їх без задоволення. Вирішуючи доводи позивача в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, з врахуванням принципу розумності й справедливості, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, якої зазнав позивач. Крім того, стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 213829 грн. (за постановою Сумського апеляційного суду від 14.05.2020 року) у повній мірі компенсує негативний аспект, спричинений незаконним вивільненням з посади інженера-конструктора в ТОВ «ШАПЛ». За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed