Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить зобов'язати відповідача надати йому довідку форми №4 про склад сім'ї наймача і про займані ними приміщення для подальшої подачі до районного відділу приватизації, заяву на оформлення технічного паспорта на квартиру (на приватизацію квартири), завірену копію ордеру про надання житлової площі за адресою: квартира [ADDRESS], посилаючись на наступне. Так, на підставі ордера, виданого Солом?янською районної в м. Києві державною адміністрацією за № 01915 серія Б від 20 липня 2004 року, він разом з сім?єю оселився в квартирі [ADDRESS]. Згідно акту приймання/передачі будинків, споруд і території військового містечка від 06 грудня 2000 року будинок [ADDRESS] передавався як житловий будинок на баланс Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (філії №135 Домобудівельний Комбінат Державного підприємства МОУ «Укрвійськбуд») 17.12.2015 він звернувся до директора філії №135 Домобудівельний Комбінат «Укрвійськбуд» Кривка В.А. за отриманням необхідних документів для приватизації займаного ним житла. Листом від 28 грудня 2015 року йому було відмовлено у їх видачі в зв'язку з тим, що будівля, в якій він проживає, не підпадає під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому він не має права на приватизацію житла. В зв'язку з цим він 17 січня 2016 року звернувся з заявою до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про надання довідки форми №4, однак відповіді не отримав. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, додатково зазначив, що житло позивачу надавалося в житловому будинку, а не в гуртожитку і це підтверджується копією ордера, який виданий Солом?янською районної в м. Києві державною адміністрацією, з якого вбачається, що надане йому житло є квартирою, а не кімнатою в гуртожитку і розподілене воно було не в порядку, визначеному Примірним положенням про гуртожитки. Крім того, зазначив, що відповідач не мав права відмовляти йому в видачі цих документів, так як вирішувати питання про наявність чи відсутність нього права на приватизацію має Орган приватизації на підставі поданих ним документів, а не відповідач. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилалася на те, що будинок [ADDRESS], переданий на обслуговування КЕУ Міністерства оборони України є нерухомим військовим майном військового містечка №225 та перебуває на обліку Київського квартирно-експлуатаційного управління, що відноситься до державного фонду та значиться як гуртожиток. Зазначає, що відповідно до технічної документації, спірне житлове приміщення складається з однієї кімнати площею 17,0 кв.м. та місць загального користування, якими користуються інші мешканці гуртожитку. Також вказує, що позивачем здійснюється оплата житлово-комунальних послуг вказаного житлового приміщення, як за кімнату в гуртожитку, а не за квартиру. Відповідно до Висновку обстеження технічного стану будівельних конструкцій гуртожитків по [ADDRESS] від 2013 року гуртожиток є ветхим та подальша експлуатація будівлі неможлива. При введенні будівлі в експлуатацію Київським міським відділом охорони здоров'я Дарницької райсанепідстанції видано санітарний паспорт №685 від 15 серпня 1972 року на гуртожиток [ADDRESS] загальною площею 119 кв. м, в якому проживають 20 осіб. Виходячи з цього, вважає, що дане житлове приміщення є гуртожитком, який перебуває на обліку та обслуговуванні КЕУ МОУ та Філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - 135 Домобудівельний комбінат» та є військовим майном, що не підлягає приватизації, в зв'язку з цим позивач не має право на отримання відповідних документів для приватизації . Звернула також увагу суду на те, що технічний паспорт замовляється наймачем в уповноважених на їх складання органах і заяви балансоутримувача на його оформлення законом не передбачено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до вимог абзацу 1 ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-ХІІ від 19.06.1992 (зі змінами та доповненнями), приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Згідно ч.1 ст.8 цього ж Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Частиною 3 ст. 8 Закону встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Судом встановлено, що на підставі ордеру №01915 серія Б від 20 липня 2004 року, виданого Солом?янською районної в м. Києві державною адміністрацією, позивачу на сім?ю з двох осіб: він та син, була надана однокімнатна квартира [ADDRESS], жилою площею 17,0 кв.м. На підставі Акту приймання/передачі будинків, споруд і території військового містечка від 06 грудня 2000 року будинок [ADDRESS] передавався на баланс Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (філії №135 Домобудівельний Комбінат Державного підприємства МОУ «Укрвійськбуд») як житловий будинок. 17 грудня 2015 року позивач звернувся з заявою до директора філії №135 Домобудівельного комбінату ДП МО України « Укрвійськбуд» з заявою про видачу документів для приватизації квартири (а.с.13) Листом від 28 грудня 2015 року в видачі документів йому було відмовлено з посиланням на те, що будинок [ADDRESS] є гуртожитком, житло в якому приватизації не підлягає (а.с.14-15) Відповідно до пункту 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року та зареєстрованого в Мінінстерстві юстиції України за № 109/17404 від 29 січня 2010 року (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 42 від 02.03.2015року) передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника. Пунктом 18 встановлено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі, документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Крім того, пунктом 19 зазначено, що довідку про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. Тобто, у відповідності до вимог п.19 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян не встановлено жодних обмежень щодо отримання документів про склад сім'ї та займані приміщення і обов»язок по їх видачі покладено на на підприємство (організацію), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що, відмовляючи позивачу в наданні документів, визначених законом, для приватизації займаного ним житла, та зазначаючи про відсутність у нього права на приватизацію, відповідач діяв всупереч вимогам закону. Суд вважає, що позиція відповідача, викладена в листі від 28 грудня 2015 року, суперечить вимогам закону, виходячи з наступного. Як зазначено вище, ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Тобто, питання наявності чи відсутності у наймача права на приватизацію житла віднесено до компетенції органу приватизації, а не відповідача, як власника та балансоутримувача майна. За таких обставин суд вважає, що дії відповідача суперечать вимогам закону, а тому вимоги позивача в цій частині є обгрунтованими. Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов?язання відповідача видати йому заяву на оформлення технічного паспорта на квартиру, виходячи з наступного. Порядок виготовлення технічного паспорта на об?єкт нерухомого майна врегульовано Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24 травня 2001 року (із змінами, внесеними наказом №658 від 228 грудня 2012 року). Даною Інструкцією не передбачено згоди балансоутримувача житла на виготовлення наймачем Технічного паспорта на займане житло. За таких обставин суд вважає вимоги позивача в цій частині безпідставними. Суд не приймає до уваги заперечень представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. З копії паспорта позивача, виданого 17 травня 1996 року, вбачається, що він з 05 сепня 2004 року постійно зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Яким чином сім?я позивача була поселена в займане ним житло з огляду на зміст заперечень відповідача, представник останнього в судовому засіданні не пояснила. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 551,20 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: partial