Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги (а.с.134) просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно - ? частини житлового будинку та на ? частини господарських будівель та споруд, а саме: підвал а4, а5, сходи а1, прибудова а2, літня кухня Б, гараж В, вбиральня Д, сарай Е, навіс Є, вимощення а і д, огорожа 1, ворота 2, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] та після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], яке належало їм на праві спільної сумісної власності. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання побудували будинок, придбали автомобіль та заощадили грошові вклади. На день смерті його матері він був неповнолітнім, його батько [PERSON] та сестра [PERSON] (відповідач по справі) відмовилися від своїх часток у спадщині на його користь і він успадкував автомобіль і грошові вклади (спадкова справа №56/1980 р.). На будинок та господарські споруди правовстановлюючі документи були відсутні і тому нотаріальна контора свідоцтво про право на спадщину не видала. Він все своє життя проживав у вказаному будинку разом з батьками, а його сестра - відповідач у справі пішла жити у житловий будинок [ADDRESS]. Вважає, що долучені до позовної заяви рішення та акти органів місцевого самоврядування свідчать про законне набуття батьками права власності на вказане будинковолодіння. За життя батько [PERSON] збудував прибудову, провів переобладнання кухні та коридору під житлову кімнату, які згідно технічного паспорту вважаються самочинно збудованими. До смерті батька він проживав разом з ним та сім'єю у будинку, опікувався ним, доглядав його, а після смерті, поховав та залишився проживати у будинку. Однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, він не може належним чином оформити всі документи та стати власником, а тому просить визнати за ним право власності на ? частини будинковолодіння з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та доповнив, що все своє життя з народження проживав у [ADDRESS] з батьками та сестрою, після смерті матері з батьком та своєю сім'єю, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, після смерті батька не зміг оформити спадкове майно, вважає, що після смерті матері успадкував її частку - ? будинку, оскільки батько та сестра відмовилися від спадщини на його користь, а після смерті батька має право на ? частину будинку, а ? повинна за законом належати його сестрі - відповідачу по справі [PERSON] Додатково пояснив, що всі добудови та переобладнання вчинені ним та батьком в 2006 році. Долучив до матеріалів справи розрахунок площі, право власності на яку просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті батьків. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та зазначила, що всі перепланування, вчинені її довірителем це не самочинне будівництво, а внутрішні переобладнання згідно чинного законодавства. Вважає, що позивач строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання права власності на частину будинку після смерті матері не пропустив, оскільки постійно проживав в будинку після її смерті, а тому вважається таким, що прийняв належну їй частину спадкового майна. Надала суду розрахунок площі, яку повинен успадкувати її довіритель та зазначила, що в цю частину входить і самочинне будівництво і реконструйовані об'єкти, що змінилися в своїй площі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, лише в частині узаконення самочинного будівництва, проте вважає, що вся спадкова маса повинна ділитися пополам, оскільки після смерті матері вона відмовилася лише від автомобіля та грошових вкладів, від будинку вона ніколи не відмовлялася, а тому вважає себе спадкоємцем половини майна, ? - після смерті матері, та ? після смерті батька за законом, як спадкоємець першої черги спадкування. Додатково пояснила, що покинула будинок в 1998 році через конфліктні відносини. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, звернула увагу суду, що на час смерті матері сторін загальна площа будинковолодіння була значно меншою, ніж існує на сьогодні, а тому вважає безпідставними вимоги позивача, який претендує на половину будинковолодіння після смерті матері у частках площі, яку він пропонує, оскільки такої площі на той час не існувало. Вважає, що позивач міг оформити своє спадкове право після смерті матері, оскільки на той час були наявними всі необхідні для цього документи. Вважає, що позивач строк давності для спадкування частини будинку після смерті матері пропустив, а тому просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Представник відповідача - Стрийської міської ради Львівської області Темник Н.С. у вирішенні спору поклалася на розсуд суду та зазначила, що це є спір між сторонами, спадкоємцями, які намагаються поділити спадкове майно після смерті батьків. Просить суд при вирішенні спору врахувати право користування земельною ділянкою, на якій розміщене будинковолодіння, самочинне будівництво та реконструкції і відповідність їх вимогам чинного законодавства. Представник відповідача - Інспекції Архітектурно-будівельного контролю Львівської області Пошивак Р.Я. у вирішенні спору поклався на розсуд суду та вказав, що до інспекції з питанням оформлення необхідних документів жодна із сторін не зверталася, просить суд врахувати, чи є наявними всі необхідні документи, які свідчать про те, що самочинне будівництво та реконструкції вчинено згідно чинного закону та не суперечать йому. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцеві положення СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Суд вважає, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] за життя не набули у встановленому законом порядку право власності на спірне нерухоме майно у тому вигляді, у якому воно існує на сьогодні, а тому підстав для визнання права власності на частину цього майна за спадкоємцем також немає. До вказаних висновків суд прийшов, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що батьки сторін [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого набули спільне майно: будинковолодіння [ADDRESS], яке згідно рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради депутатів трудящих №150/2а від 25.03.1966 р. (а.с.6), акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 17.12.1974 р. (а.с.8), договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.10-13), реєстраційного посвідчення від 09.01.1975 р. (а.с.9) було оформлено на [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON], спадкоємцем її майна став син покійної - позивач по справі [PERSON] (а.с.56-66). 23 липня 2013 року Стрийська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] в оформленні спадщини в частині будинку, посилаючись на відсутність документів, які підтверджували б право власності померлої на спадкове майно. Після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці І черги, звернулися як позивач, так і відповідач (а.с.105-119). Позивач в судовому засіданні пояснив, що нотаріус відмовив йому у оформленні права власності на спадкове майно - будинковолодіння [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів та порадив звернутися до суду, проте жодного письмового документу на підтвердження наведеного до матеріалів справи не долучив. З пояснень сторін в судовому засіданні, відповідно до технічного плану та технічного паспорту, виданого Стрийським МБТІ 18 травня 2012 року, позивач та його покійний батько здійснили самочинну реконструкцію, перебудову та прибудову до спірного житлового будинку, після чого змінилася його конфігурація, загальна і житлова площа збільшились. Так, у технічному паспорті на домоволодіння в складі двох житлових будинків, виготовленого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 18.05.2012 р. (а.с.18-27), вбачається, що будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 10.05.2012 р., загальна площа складає 116,5 кв.м., з яких 65,3 кв.м. житлової, 51,2 кв.м. допоміжна, також значаться у якості самочинно збудованих або переобладнаних у будинку приміщення: прибудова а2, прибудова а3, сарай Е, гараж В, сарай Б. Згідно технічного паспорту, виготовленого ТзОВ «Бутон» 04.03.2014 р. (а.с.139-144), загальна площа будинковолодіння складає 117,2 кв.м., з яких: житлова площа складає 64,4 кв.м., допоміжна - 52,8 кв.м., самочинно збудована, переобладнана площа приміщень складає - 27,1 кв.м., з яких: коридор «1-2» та кухні « 1-6» під житлову кімнату (під час перепланування чи переобладнання) складає 14,4 кв.м.; прибудова (під час нового будівництва) складає 12,7 кв.м. З наведеного вбачається, що об'єкт нерухомого майна, який існував у 1980 році, на день смерті матері сторін [PERSON], на частку майна якої претендує позивач у справі (1/2), та на час смерті батька сторін [PERSON] у 2012 році (1/4) змінився і у загальній своїй площі, і у конфігурації приміщень і господарських будівель, які не відповідають тим приміщенням, які існують на сьогоднішній день, а в наявності є об'єкт самочинного будівництва, виходячи з того, що позивачем було проведено добудови та перепланування будинку, які слід вважати його реконструкцією. Існуючий на сьогодні житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є самочинно перебудованим і добудованим, а відтак визнання права власності на 3/4 його частини, без введення будинку в експлуатацію, не відповідатиме вимогам чинного законодавства. Правових підстав на підтвердження права власності спадкодавців на спірні споруди по справі не встановлено. Суд вважає, що померла [PERSON], як дружина спадкодавця також не набула права власності на спірне домоволодіння, тому не можна вважати, що належна їй, за нормами сімейного законодавства, частина спірного будинку входить до складу спадщини. Звертаючись до суду з первинними позовними вимогами, позивач просив суд визнати за ним право власності на ? будинковолодіння, згодом, після з'ясування фактичних обставин справи, уточнив позовні вимоги та просить суд визнати за ним право власності на ? будинковолодіння у тому вигляді, у якому існує на сьогодні, включаючи відповідні реконструкції та самочинні прибудови, оскільки їх окремо відділити від головного об'єкту неможливо. В судовому засіданні позивач долучив до матеріалів справи розрахунок площі та просить суд визнати за ним право власності на 84,73 кв.м. будинковолодіння [ADDRESS] (включаючи відповідні реконструкції та самочинні прибудови), тобто просить суд визнати за ним право власності на частку, яка відповідає вказаній житловій площі. Суд не бере до уваги вказаний розрахунок площі та відповідні мотиви, наведені позивачем, виходячи з наступного. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року за № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 вказаної Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст.316,317, ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України. Так, ураховуючи те, що за змістом ст.ст.316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України. За змістом ч.1 ст.376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦК України). До того ж, в розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (п.3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в п.3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року №295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма ч.1 ст.376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Таким чином, за змістом ст.ст.357, 376, розділу 3.4. Методичних рекомендацій №146, п.3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб. Так, за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У постанові Судової палати у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 04.12.2013 р. у справі № 6-130цс13 висловлена обов'язкова для застосування судами правова позиція про те, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єктєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з норами статей 364, 367 ЦК України. У пункті 6 Постанови № 6 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» викладена правова позиція, відповідно до якої право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво ( частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Посилання позивача на те, що він з народження зареєстрований та проживає із сім'єю у спірному житловому будинку і з цього часу постійно користується ним, самовільно збудував прибудову, провів ремонт та реконструкцію будинку, сплачує всі послуги не є перебдаченими ст. 376 ЦК України умовами, за яких суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно. До того ж, самовільна прибудова є складовою частиною житлового будинку, тому не може бути визнано окремо щодо неї право власності без поділу будинку в натурі. Закріплений у п. 2 ст. 376 ЦК України припис встановлює заборону щодо здійснення права власності на самочинно спорудженні об'єкти містобудування. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. З огляду цього, закріплений у цьому пункті кодексу цивільно-правовий імператив, у інших нормах ст. 376 ЦК передбачає можливі правові способи визначення правового режиму самочинно спорудженого на земельній ділянці будинку, будівлі, споруди та інших об'єктів. Суд не повинен заміняти органи, на які покладені обов'язки по видачі дозволів на будівництво, узгодження забудови та узаконення самочинного будівництва, відтак за даних конкретних обставин позов про визнання права власності, в тому числі й щодо частки у спільній сумісній власності без її виділу, не може бути задоволений. Згідно з ч.2 п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми ст.392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч.3 ст.376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Відповідно до ч.13 п. 3.1 вищевказаного листа ВССУ, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Суд враховує вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України і лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та вважає, що спадкодавець за життя не реалізував своє право на набуття права власності на спірне майно. Згідно з ч.20 п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.5 п.3.2 вказаного листа ВССУ задоволення судом позову про визнання за спадкоємцем права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, тому є неналежним способом захисту прав спадкоємців, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало спадкодавцеві. Відповідно до ч.8 п.3.2 даного листа задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно за спадкоємцями, яке за життя не належало спадкодавцеві (відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім'я спадкодавця), суди тим самим суттєво порушували норми матеріального права, фактично визнавали право власності за позивачами без будь-якої правової підстави. Враховуючи зазначені правові позиції, в суду на даний час відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна, оскільки майно у тому вигляді, у якому існує на даний час не належало за життя спадкодавцям [PERSON] та [PERSON], останнім належним чином не оформлене спадкове майно за життя, як того вимагає діюче законодавство. Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме майно, належить позивачу на праві власності чи знаходиться в його користуванні. Крім того, відповідно ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову території» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка надала дозвіл на виконання будівельних робіт, письмову заяву. До того ж, стаття 29 вищезазначеного закону передбачає, що дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. В судовому засіданні встановлено, що позивач до органу місцевого самоврядування з питання щодо оформлення права власності не звертався та його право на спадкування домоволодіння оспорюється відповідачем лише в частині, яка належала покійній матері сторін, Стрийська міська рада та Інспекція ДАБК право власності позивача не оспорює та не заперечує, у вирішенні спору покладається на розсуд суду, а тому вказівка на них в позовній заяві, як на відповідачів, які не визнають або оспорюють його право є необгрунтованою. Таким чином, суд вважає, що позивач відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України не виконав обов'язок доказування, не надав доказів наявності спору щодо спадкового майна та визнання за ним права на спадкове майно, а також доказів розгляду органом місцевого самоврядування питання щодо визнання права власності на нього за позивачем. Окрім цього, суду не було надано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмови реєстратора у реєстрації права власності, з огляду на відсутність спору щодо спадкового майна Стрийською міською радою та Інспекцією ДАБК, суд вважає вимоги позивача передчасними та такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві. Наявність звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкції та інженерних мереж об'єктів - житлового будинку по [ADDRESS], на який посилається позивач в обґрунтуванні позову, не дають підстав суду вважати, що спірне будинковолодіння відповідає всім необхідним ДБН, і не може слугувати достатньою правовою підставою для визнання права власності на нього за позивачем в порядку спадкування за законом. Долучена до матеріалів справи представником позивача відповідь Стрийської міської ради про необхідність звернення з питанням узаконення самочинного будівництва до компетентного органу державної влади, не дає підстав суду вважати, що позивачем вичерпано всі можливі засоби захисту порушеного права, і не дозволяє суду визнати право власності на самочинне і реконструйоване будівництво в судовому порядку, як винятковий спосіб захисту порушеного права в порядку спадкування за законом. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання і право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способом, що встановлений законом або договором (ст. ст. 15, 16 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом норм ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про строки позовної давності, та з огляду на зміст статей про строки позовної давності, їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в позові [PERSON] до [PERSON], Стрийської міської ради Львівської області, Інспекції Архітектурно-будівельного контролю Львівської області про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом за безпідставністю матеріально-правової вимоги. При цьому позивач не позбавлений права для вирішення спору звернутись до суду з позовом про розподіл визначеного права власності та спадкового майна в межах тієї спадкової маси, яка належала спадкодавцям на момент смерті на законних підставах.

Outcome: dismissed