Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти в розмірі 350000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що у січні 2016 року він надав у борг [PERSON] кошти в сумі 350 тисяч гривень, про що останнім була надана розписка від 03 січня 2016 року. Відповідно до умов надання зазначених коштів у борг, відповідач зобов`язався віддавати кошти протягом трьох років частинами. Крайній термін погашення заборгованості 31 грудня 2018 року. Кошти відповідачу потрібні були для ремонту кватири та покупки автомобіля. Оскільки, останній офіційно працює та отримує заробітну плату він розумів, що відповідач зможе віддати частинами зазначені кошти у вказаний період часу і розрахуватись до домовленого терміну. Оригінал розписки від 03 січня 2016 року складений та підписаний власноручно відповідачем знаходиться у нього. Відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не віддає, всі його прохання щодо повернення боргу повністю ігнорує. Такі обставини змушують його звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки він зрозумів, що може залишитись без коштів. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, пояснив, що гроші, які він надав в борг відповідачу - своєму синові [PERSON] в сумі 350000 грн. заробив працюючи на трьох роботах та утримуючи домашнє господарство. Син говорив йому, що кошти йому потрібні для ремонту квартири, яка була в занедбаному стані та на придбання автомобіля. Ремонт в квартирі відповідач зробив, а автомобіля не купив. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, пояснив, що дійсно 03.01.2016 року, під час перебування у шлюбі з [PERSON] , він позичив гроші в сумі 350000 грн. у свого батька [PERSON] на строк 3 роки, але до даного часу не повернув. Гроші планував витратити на ремонт квартири та купівлю автомобіля. Ремонт в квартирі не доробив, автомобіль не купив. Загалом на ремонт квартири витратив приблизно 250000 грн. Частину з позичених грошей, а саме приблизно 100000 грн. вклав в бізнес дружини, яка була фізичною особою-підприємцем, займалась підприємницькою діяльністю. Дружина знала про його намір позичити у батька гроші, однак відмовилась бути присутньою при передачі грошей. Представник третьої особи - адвокат Бондар В. А. в судовому засіданні пояснив, що у грудні 2018 року [PERSON] та [PERSON] вирішили переоформити спільну квартиру, яку вони придбали перебуваючи у шлюбі, на дитину, оскільки на той час вирішувалось питання про розірвання шлюбу. Спочатку відповідач погодився, але потім передумав і пізніше їй стало відомо, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів і на квартиру накладено арешт. Його клієнтка переконана, що факту позики не було, а розписка була складена на початку 2019 року для того, щоб їй не дісталась частина квартири. Квартира була придбана за весільні кошти, а також за кошти, які брали в рахунок заробітної плати її батько [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] . На відкриття бізнесу та на ті речі, які вона продавала витратила не більше 20000 грн. із сімейного бюджету. Автомобіль купив [PERSON] у липні 2018 року та оформив його на батька [PERSON] . Представник третьої особи просив відмовити в задоволенні позову та просив скасувати арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] . Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Згідно ксерокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане повторно 28.02.2019 року Ємільчинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.02.2015 року. (а.с. 54). Відповідно до ксерокопії договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2015 року [PERSON] придбав квартиру по [ADDRESS] . (а.с. 30-32). [PERSON] в заяві приватному нотаріусу Ємільчинського районного нотаріального округу Петрук С. П. та всім кого стосується від 26.05.2015 року висловила свою згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 53). Згідно ксерокопії розписки від 03.01.2016 року [PERSON] взяв в борг кошти в сумі 350000 грн. в [PERSON] та зобов`язався повернути кошти певними частинами впродовж трьох років до 31.12.2018 року. (а.с. 8). Ухвалою судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20.02.2019 року накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] (а.с. 44). Таким чином матеріалами справи встановлено, що відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 350000 грн. та зобов`язався повернути вказані кошти частинами впродовж трьох років та повернути всю суму до 31.12.2018 року, про що надав розписку. Відповідач кошти в добровільному порядку до даного часу не повернув. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Суд приймає дану розписку в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростував, а навпаки визнав, що він власноручно написав дану розписку. Твердження відповідача про те, що він витратив позичені гроші на ремонт квартири та бізнес дружини не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. Відповідно ж до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оскільки відповідач позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову йому роз`яснені, визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 350000 грн. Що стосується скасування арешту, який з метою забезпечення позову, ухвалою від 20.02.2019 року, було накладено на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно ч. ч. 7, 8, 9 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги, скасування заходів забезпечення позову є передчасним. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved