Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 28 січня 2007 року [PERSON] взяв у нього в борг на придбання автобуса гроші в сумі 39000 грн., які зобов'язався повернути по мірі експлуатації автобуса та за генеральною довіреністю на протязі 3,5 років оформити автобус на його ім'я. Крім того, в розписці зазначив про те, що при виникненні форс мажорних обставин відповідач зобов'язується повернути борг в сумі 39000 грн. на протязі 10 днів. Проте, до теперішнього часу своїх зобов'язань відповідач не виконав, від зустрічей уникає. Тому, позивач ставить питання про повернення йому суми позики. Крім того, зважаючи на те, що сторонами розмір процентів за користування грошима не обумовлений, то позивач вважає, що відповідач повинен сплатити проценти за користування грошима на рівні облікової ставки Національного банку України. Також позивач посилається на те, що неповерненням боргу [PERSON] спричинив йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що він переживав з приводу неповернення боргу, він в той час сильно хворів, тому йому потрібні були кошти на лікування, які відповідач не повертав, у зв'язку з чим стан його здоров'я погіршився. Відповідач поставив всю його родину у скрутне матеріальне становище, а тому на підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь позику в сумі 39000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою в сумі 10677 грн. 42 коп., судові витрати в сумі 497 грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. 00 коп. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, просили суд поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач намагався повернути суму позики в добровільному порядку та у зв'язку з тяжким станом здоров'я не мав змоги звернутися до суду раніше. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що гроші за договором позики від позивача [PERSON] фактично не отримував та крім того, за цією розпискою пропущений строк позовної давності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов[PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З розписки, складеної від імені [PERSON] від 28 січня 2007 року, вбачається, що останній взяв в борг у [PERSON] для придбання автобуса 39000 грн. 00 коп. та зобов'язався їх повернути по мірі експлуатації автобуса, який оформити за генеральною довіреністю на ім'я [PERSON] на протязі 3,5 років. При «мажорних обставинах» зобов'язався повернути гроші на протязі 10 днів в сумі 39000 грн. 00 коп. /а.с.71/. Факт написання вказаної розписки в судовому засіданні відповідачем та його представником не оспорювався, а тому вказані обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доведенню в судовому порядку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, посилання відповідача та його представника на те, що він не отримував кошти за розпискою від [PERSON], на думку суду, не заслуговують на увагу, а тому договір позики є укладеним й [PERSON] взяв на себе зобов'язання за цим договором. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З буквального тлумачення розписки [PERSON] від 28 січня 2007 року суд доходить до висновку, що він взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 39000 грн. 00 коп., які зобов'язався повернути по мірі експлуатації придбаного автобуса, а також оформити вказаний автобус за генеральною довіреністю на ім'я [PERSON]. Таким чином, сторони визначили, що строком дії договору позики є термін експлуатації придбаного автобуса. Правилами експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 550 від 26 липня 2013 року передбачено, що експлуатаційний життєвий цикл колісного транспортного засобу - сукупність процесів застосування за призначенням, підтримування робото здатності, енергоефективності, безпечності технічного стану транспортного засобу для людей та довкілля, а також систематичного передавання на утилізацію швидкозношуваних складників використаного ресурсу у період від уведення транспортного засобу до сфери технічної експлуатації до передання його на утилізацію. Відповідно до листа центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Алчевська та Перевальського районі Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 443 від 11 квітня 2014 року за [PERSON] зареєстровані наступні транспортні засоби: автобус БАЗ А079.19, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску; автобус БАЗ А079.19, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску /а.с.69/. Таким чином, зважаючи на те, що після укладення між сторонами договору позики [PERSON] придбав два автобуса, які до теперішнього часу зареєстровані у встановленому діючим законодавством України порядку, суд вважає, що строк дії укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору позики не сплив на час розгляду справи в суді. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Тому, оскільки сторони обумовили в договорі позики, що [PERSON] зобов'язаний повернути суму коштів за договором позики по мірі експлуатації автобуса, строк експлуатації автобусів, придбаних [PERSON] не сплив, суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності за даним зобов'язанням не розпочався, а тому посилання відповідача та його представника на пропущений строк позовної давності, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суд вважає безпідставними. З тих самих підстав суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] в поновленні строку позовної давності. На підставі викладеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 39000 грн. 00 коп., строк дії договору, його виконання та права вимоги за договором не спливли, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 39000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Пунктом 22.5 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» /в редакції станом на час виникнення правовідносин між сторонами/ визначено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 статті 6 цього Закону для відповіднго року /з урахуванням положень пункту 22.4 цієї статті/. Таким чином, оскільки між сторонами 28 січня 2007 року укладено договір позики на суму значно більшу п'ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян /17 грн. 00 коп. х 50 = 850 грн. 00 коп./, в договорі позики не встановлений розмір процентів, а тому суд вважає вірним застосування до зобов'язання між сторонами стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до Постанов Правління Національного банку від 07 липня 2010 року, від 09 серпня 2010 року, від 22 березня 2012 року, від 07 червня 2013 року, від 12 серпня 2013 року облікову ставку встановлено з 08 липня 2010 року - 8,5 %; з 10 серпня 2010 року - 7,75 %; з 23 березня 2012 року - 7,5 %; з 10 червня 2013 року - 7,0%; з 13 серпня 2013 року - 6,5 %. При визначенні розміру процентів, які [PERSON] повинен сплатити [PERSON] за договором позики суд виходив з наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на те, що позивач при зверненні до суду з цим позовом ставить питання про стягнення з відповідача процентів за договором позики за період часу лише з липня 2010 року, коли було встановлено облікову ставку Національного банку України на рівні 8,5 %, суд,

Outcome: partial