Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, за уточненими позовними вимогами просив визнати недійсним рішення Одеської міської ради №644 від 27.09.2001 року «Про затвердження розрахунку ідеальних часток по підземному переходу від залізничного вокзалу до ринку «Привоз», та передачу в оренду його частки, яка належить Одеській міській раді»; витребувати із незаконного володіння у Одеської міської ради, ПАТ «ФК Чорноморець», [PERSON] приміщення підземного переходу з комплексом нежитлових приміщень, розташованого по [ADDRESS]; усунути перешкоди у користуванні підземним переходом з комплексом нежитлових приміщень, розташованого по [ADDRESS] шляхом зобов'язання звільнити займані відповідачами приміщення; скасувати свідоцтво про право власності на 8/100 частини приміщення переходу №016090 від 23.10.2001 року, виданого ЗАТ «ФК «Чорноморець»; скасувати свідоцтво про право власності на 86/100 частини приміщення переходу від 23.10.2001 року, виданого ЗАТ «ФК «Чорноморець»; скасувати запис про реєстрацію 6/100 частин приміщення переходу, вчинений на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2003 року; скасувати свідоцтво про право власності на 6/100 частин приміщення підземного переходу від залізничного вокзалу до ринку «Привоз» від 23.10.2001 року, виданого Закритому акціонерному товариству «XXI Століття»; визнати недійсними та скасувати всі договори щодо користування та розпорядження приміщеннями підземного переходу з комплексом нежитлових приміщень, розташованого по [ADDRESS], які були укладені Одеською міською радою, [PERSON], ПАТ «ФК «Чорноморець» з третіми особами. В обґрунтування позову посилався на наступне. 11 липня 1994 року між комітетом Одеської обласної ради народних депутатів з приватизації та Спілкою покупців громадян України - мешканців Одеської області «Народна приватизація» укладений договір купівлі-продажу, згідно умов якого продавець продав, а покупець купив не проданий за конкурсом споруджуваний універмаг, що знаходиться в [ADDRESS], зокрема: незавершене будівництво підземного пішохідного переходу, розташованого між відведеним під об'єкт земельними ділянками від вулиці Леніна до вул. Катериненської. Позивач є правонаступником Спілки покупців громадян України - мешканців Одеської області «Народна приватизація», та є власником нерухомого майна - нежилого приміщення універмагу, що розташоване в [ADDRESS]. 29 березня 2013 року ТОВ «ОТД» отримало декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва підземного паркінгу, на виконання умов укладеного договору, який є частиною цілісного майнового комплексу. Втім, як було з'ясовано в подальшому, на підставі рішення Одеської міської ради № 644 від 27.09.2001 року був зроблений розрахунок ідеальних часток по підземному переходу від залізничного вокзалу до ринку «Привоз», на підставі якого відповідачі оформили за собою право власності на спірне приміщення. Позивач вважає, що зазначеним рішенням грубо порушені права позивача, як власника, оскільки спірне приміщення підземного переходу придбано позивачем задовго до його постановлення оскаржуваного рішення, а саме, у 1994 році. В судове засідання з'явився представник позивача, позові вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник Одеської міської ради в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні. Інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі пояснень сторін, наданих сторонами письмових доказів. 11 липня 1994 року між комітетом Одеської обласної ради народних депутатів з приватизації та Спілкою покупців громадян України - мешканців Одеської області «Народна приватизація» укладений договір купівлі-продажу, згідно умов якого продавець продав, а покупець купив не проданий за конкурсом споруджуваний універмаг, що знаходиться в [ADDRESS], зокрема: всі будови та споруди, що розташовані на двох земельних ділянках, загальною площею 14648,0 кв.м., визначених планом відводу земельної ділянки Головного управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради у відповідності до рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 02.12.1993 року за №1283 та актом відводу земельної ділянки в натурі від 22.03.1994 року, виданого Головним управлінням архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради; незавершене будівництво центрального розподільчого пункту, що розташоване на території колишнього трамвайно-тролейбусного управління; незавершене будівництво підземного пішохідного переходу, розташованого між відведеним під об'єкт земельними ділянками від вулиці Леніна до вул. Катерининської. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Десятої Одеської державної нотаріальної контори Коваленко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №2-2776. Як вбачається з акту прийому-передачі №12 споруджуваного універмагу, розташованого по [ADDRESS], продавець передав, а покупець прийняв майно за договором купівлі-продажу від 11 липня 1994 року, зокрема всі будови та споруди, що розташовані на двох земельних ділянках, загальною площею 14648,0 кв.м., визначених планом відводу земельної ділянки Головного управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради у відповідності до рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 02.12.1993 року за №1283 та актом відводу земельної ділянки в натурі від 22.03.1994 року, виданого Головним управлінням архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради; незавершене будівництво підземного пішохідного переходу, розташованого між відведеним під об'єкт земельною ділянкою від вулиці Леніна до вул. Катерининської. В подальшому Спілка покупців громадян України - мешканців Одеської області «Народна приватизація» виступила засновником Міжнародного закритого акціонерного товариства «Одеський торговий дім», що підтверджується протоколом №1 від 28.11.1995 року. Згідно протоколу №1 установчих зборів учасників акціонерного товариства закритого типу «Одеський торговий дім» вирішено провести перереєстрацію Міжнародного закритого акціонерного товариства «Одеський торговий дім» в акціонерне товариство закритого типу «Одеський торговий дім». В подальшому ЗАТ «Одеський торговий дім» реорганізовано у відкрите акціонерне товариство «Одеський торговий дім», що підтверджується відповідним статутом, яке, в свою чергу реорганізовано у товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім». Позивачем належним чином виконано умови п.8 договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого він зобов'язаний завершити будівництво об'єкта, а саме - добудовано всі будови та споруди, що розташовані на двох земельних ділянках, загальною площею 14648,0 кв.м., визначених планом відводу земельної ділянки Головного управління архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради у відповідності до рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 02.12.1993 року за №1283 та актом відводу земельної ділянки в натурі від 22.03.1994 року, виданого Головним управлінням архітектури та містобудування виконкому Одеської міської ради. Добудоване приміщення універмагу належним чином прийнято в експлуатацію, що підтверджується відповідними актами Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об'єкта в експлуатацію. Таким чином, на сьогоднішній день позивач, який є правонаступником Спілки покупців громадян України - мешканців Одеської області «Народна приватизація», є власником нерухомого майна - нежилого приміщення універмагу, що розташоване в [ADDRESS]. Факт належності позивачу вказаного нерухомого майна на праві приватної власності підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності САА № 417446, САА № 417447 від 23.09.2004 року, САА № 448648 від 04.10.2004 року. Вказані об'єкти нерухомого майна розташовані на ділянці, що передані позивачу в оренду на 50 років згідно договору на право тимчасового користування землею (в тому числі, і на умовах оренди) від 31 травня 1997 року, укладеного між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ЗАТ «Одеський торговий дім». При цьому, 14.02.2014 року позивачем отримано свідоцтво про право власності на підземний перехід з комплексом нежитлових приміщень, розташованого по [ADDRESS], що є предметом договору купівлі-продажу від 11 липня 1994 року, укладений між комітетом Одеської обласної ради народних депутатів з приватизації та Спілкою покупців громадян України - мешканців Одеської області «Народна приватизація». Таким чином, ТОВ «Одеський торговий дім» на сьогоднішній день є єдиним титульним власником зазначеного приміщення. Втім, належне на праві власності позивачу приміщення переходу займають інші особи, які без відповідного дозволу позивача - власника приміщень, використовують його на власний розсуд. Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд визнає набуття позивачем права власності на спірні приміщення правомірним, оскільки договір від 11 липня 1994 року ніким не оскаржено, жодним судовим рішенням незаконність набуття права власності на майно не встановлено. За наведених обставин, рішення Одеської міської ради №644 від 27.09.2001 року «Про затвердження розрахунку ідеальних часток по підземному переходу від залізничного вокзалу до ринку «Привоз», та передачу в оренду його частки, яка належить Одеській міській раді» порушує права позивача, як власника майна, що вказує на недійсність оскаржуваного рішення. Згідно ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Оскільки рішення Одеської міської ради, на підставі якого відповідачі отримали свідоцтва про право власності на відповідні частини спірного приміщення переходу, визнається судом недійсним, це має наслідком визнання недійсними та скасування відповідних свідоцтв про право власності на: 8/100 частин приміщення підземного переходу від залізничного вокзалу до ринку «Привоз» №016090 від 23.10.2001 року; на 86/100 частин приміщення переходу від залізничного вокзалу до ринку «Привоз» від 23.10.2001 року; 6/100 частин приміщення підземного переходу від залізничного вокзалу до ринку «Привоз» від 23.10.2001 року. За цих самих підстав підлягає скасуванню й внесений запис про реєстрацію 6/100 частин приміщення переходу, вчинений на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 08.09.2003 року у справі №2-4589/2003. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Вказане спірне майно вибуло з володіння власника не з його волі, майно нікому не передавалось за будь-яким договором, з огляду на що суд вважає, що спірне приміщення переходу вибуло з володіння власника поза його волею, а відповідачі є такими, що не можуть вважатися добросовісними набувачами. Суд вважає, що постановляючи оскаржуване рішення, відповідач знав про наявність перешкод для його ухвалення, про що свідчить рішення Одеської міської ради № 146 від 04.05.1995 року «Про реєстрацію договору купівлі-продажу універмагу, що будується по [ADDRESS], у м. Одесі», яким вирішено зареєструвати договір купівлі-продажу, на підставі якого позивач набув право власності на спірні приміщення. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Додатково судом враховано, що фактично відповідачі набули право власності на спірні приміщення на безвідплатній підставі - відповідно до оскаржуваного рішення Одеської міської ради №644 від 27.09.2001 року, що надає право позивачу вимагати його повернення за будь-яких умов, згідно із встановленим правилом ч.3 ст.388 ЦК України. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про витребування приміщення переходу від відповідачів підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки воно вибуло з володіння позивача поза його волею, відповідач, ухвалюючи оскаржуване рішення, знав про наявність договору купівлі-продажу спірного майна, а також, оскільки майно було передано відповідачам на безоплатній основі. Наявність сукупності вказаних обставин, на думку суду, є беззаперечною підставою для витребування від відповідачів приміщень підземного переходу з комплексом нежитлових приміщень, розташованого по [ADDRESS]. Втім, в частині вимоги позивача щодо визнання недійсними та скасування всіх договорів щодо користування та розпорядження приміщеннями підземного переходу з комплексом нежитлових приміщень, розташованого по [ADDRESS], суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не доведено факту укладання таких договорів. Стосовно обраного виду судової юрисдикції розгляду спору між сторонами. У визначенні цивільної юрисдикції для розгляду цієї справи суд має виходити з того, що одним з відповідачів є фізична особа, яка не була та не є суб'єктом підприємницької діяльності, [PERSON] Предметом спору є споруда підземного переходу, що за своєю природою та призначенням є неподільною річчю, перебуває у спільній власності різних осіб, однією з яких є вказана особа. Додатково суд має врахувати, що між усіма сторонами не встановлено наявності господарського договору, з приводу укладання, виконання або розірвання якого виникли спірні правовідносини. Суд дійшов висновку, що відносини між сторонами регулюються цивільним законодавством, за усіма критеріями відповідають вимогам статті 1 ЦК України, а тому є цивільними. Специфіка правових відносин, що виникли та існують між усіма сторонами, та склад учасників свідчать про те, що розгляд цієї справи є можливим виключно у порядку цивільного судочинства. Враховуючи, що у сторін виникли цивільні права на підставі оспорюваного адміністративного акту індивідуальної дії, розгляд частини позовних вимог також не може відбутися в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом спору є права власності на певний об'єкт, з вимогою про захист яких звернувся позивач. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч.10 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За правилом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial