Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 500475332 від 09 квітня 2014 року в розмірі 26737,86 гривень з яких борг за кредитом 20568,00 гривень, борг за комісією 6169,86 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 500475332, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 27981,38 гривень, на строк з 09 квітня 2014 року до 10 квітня 2017 року. Відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором № 500475332 від 09 квітня 2014 року повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за кредитним договором № 500475332 від 09 квітня 2014 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримав, але свої зобовязання за кредитним договором не виконує, в результаті чого, станом на 04 квітня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 26737,86 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги за уточненим позовом, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові та уточненому позові. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що дійсно уклав із позивачем договір кредиту № 500475332 від 09 квітня 2014 року та отримав грошові кошти у розмірі 27981,38 гривень, на строк до 10 квітня 2017 року, але боржником не є, оскільки має статус учасника бойових дій, проходить військову службу в зоні АТО і до закінчення особливого періоду має кредитні канікули. Визнав, що не укладав з позивачем договір про надання кредитних канікул, але наполягав, що співробітники банку його запевнили, що він отримав кредитні канікули. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 09 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 500475332, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 27981,38 гривень, на строк до 10 квітня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,99% річних, а відповідач зобовязався повернути кредит до 04 квітня 2017 року, виплачувати проценти за користування кредитом, комісійну винагороду за управління кредитними грошовими коштами, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. У разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ними та/або комісій та/або інших платежів за договором № 500475332 від 09 квітня 2014 року, відповідач зобовязався сплатити банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів, з моменту виникнення прострочення платежу, якщо прострочення триває пять і більше календарних днів додатково сплатити штраф у розмірі 150,00 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Вказані обставини підтверджені кредитним договором № 500475332 від 09 квітня 2014 року. Позивач кредит у розмірі 27981,38 гривень надав, а відповідач кредит отримав, про що свідчить виписка з особового рахунку відповідача, але свої зобовязання щодо виплати грошових коштів за договором кредиту з 10 лютого 2015 року не виконує, в результаті чого станом на 04 квітня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 26737,86 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 20568,00 гривень; - заборгованість по комісії у розмірі 6169,86 гривень, що підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором № 500475332 від 09 квітня 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором № 500475332 від 09 квітня 2014 року не виконує, а позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, суд вважає що сума боргу у розмірі 26737,86 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає до уваги послання відповідача на те, що він має кредитні канікули, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин він не надав, а у судовому засіданні визнав, що інших угод, крім договору кредиту № 500475332 від 09 квітня 2014 року він з позивачем не укладав. Що стосується посилань відповідача на те, що він є військовослужбовцем, перебуває в зоні АТО і користується пільгами, то суд звертає увагу на те, що позивач здійснив перерахунок заборгованості відповідача з урахуванням положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і зменшив розмір позовних вимог. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved