Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має у власності квартиру [ADDRESS]. В 2014 році з відповідачем ним було укладено шлюб, від їх шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Він, відповідач та діти зареєстровані у вище наведеній квартирі. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому 16.09.2011 року їх шлюб було розірвано. З 2011 року відповідач мешкає в його квартирі, за комунальні послуги сплачує сам й за відповідача. В наслідок реєстрації відповідача в квартирі він не має змоги оформити субсидію на житло, що становить його в скрутне матеріальне становище. В наслідок реєстрації відповідача, він не має можливості влаштувати своє особисте життя, діти мешкають з ним. Відповідач в його квартирі проживає періодично, приходить в ночі, заважає йому та дітям відпочивати. У відповідача є інше житло де вона може мешкати, це приватний будинок її матері, в якому є житлова кухня окремою спорудою. Тому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача [PERSON] права користування житловим приміщенням квартирою 16 в буд. 1 по вул. Вокзальна м. Кривий Ріг. Позивач та його представник [PERSON], які були присутні в судовому засіданні, кожен окремо позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], який був присутнім в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав визначених в запереченнях на позов. Представник третьої особи Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради до суду не зявився, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка [PERSON] її мама, яка на даний час мешкає за адресою [ADDRESS], а до серпня 2017 року мешкала разом з ними в квартирі [ADDRESS]. Її молодша сестра часто залишається ночувати у мами. Також зазначила, що мама приходить приблизно 2-3 рази на тиждень в квартиру [ADDRESS], крім того, в даній квартирі є речі її мати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не ночує. Вона знімає квартиру за адресою: [ADDRESS]. За адресою: [ADDRESS] [PERSON] не мешкає. Діти живуть разом з позивачем за в квартирі [ADDRESS], їжу позивачу відповідачка не готує. Протягом 2017 року до позивача заходив приблизно 4 рази ввечері, однак [PERSON] дома не було, тому він зробив висновок, що відповідачка в квартирі [ADDRESS] взагалі не мешкає. Останній раз він був у гостях в позивача приблизно 7 місяців тому. Раніше відповідач проживала разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Останній раз бачив [PERSON] біля буд. 1 по вул. Вокзальна приблизно 7 місяців тому. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач це його брат. Позивач йому раніше казав, що відповідачка [PERSON] разом з ним к квартирі [ADDRESS] не проживає, та коли приходив в гості до брата, відповідачку не бачив. Останній раз бачив відповідачку в літку 2017 року, коли приходив зранку в гості до позивача, дітей, в той час, дома не було. Відповідачка знімає квартиру в сусідньому підїзді, додав, що зі слів брата відповідачка знімає іншу квартиру, приблизно, два тижні. Зі слів брата відомо, що відповідачка могла прийти додому вночі, у них виникали сварки, оскільки у неї не було ключів від квартири та вона просила відчинити їй двері. Вони розлучені, просто мешкали в одній квартирі, речі свої відповідачка забрала. Іноді, відповідачка приходить до [PERSON] в квартиру [ADDRESS] прати речі . Чи є її особисті речі в квартирі він не звертав уваги. Суд, вислухавши думку сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено витягом № 19575197 від 17.07.2008 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12). У квартирі за адресою: [ADDRESS], окрім позивача також зареєстровані [PERSON], [PERSON], а також відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою «Нова Ком» від 02.06.2017 року (а.с.7). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], також визнаний й сторонами в судовому засіданні. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 27.08.2004 року, розірвано (а.с. 23). З копії акту від 20.07.2017 року слідує, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не мешкає з 2004 року. З 2008 року в квартирі мешкає [PERSON] з доньками [PERSON] та [PERSON] З 2014 року по теперішній час [PERSON] за вказаною адресою сусіди не бачили (а.с. 27). Суд до вказаного вище акту відноситься критично, оскільки сам позивач зазначає, що відповідач з 2011 року періодично проживає та періодично ночує в його квартирі. В матеріалах справи також наявний акт про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає. Мешкає в найманій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58), Наведені акт суд не бере до уваги як докази по справі, оскільки даний акт не містить дату його складання, печатку, а також з нього взагалі неможливо встановити який саме час відповідач не проживала в квартирі. Статтею 41 ч. 4 Конституції України, статтею 321\~ч.1\~ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 319 ч.1 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Проте, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що за відповідачку [PERSON] вимушений сплачувати комунальні послуги, в наслідок її реєстрації не в змозі оформити субсидію та влаштувати своє особисте життя. Відповідачка в квартирі [ADDRESS] проживає періодично, приходить додому вночі, чим порушує відпочинок дітей та позивача. Однак, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачка [PERSON] чинить будь-які обмеження та перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном позивача, зокрема квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що відповідачка [PERSON] приходить до його квартири в 2-3 години ночі, влаштовує сварки, хоча докази про те, що таке дійсно було та, що позивач звертався до відповідних органів щодо вирішення конфлікту громадян, в наслідок чого було проведено перевірки та їх результати, суду не надано. У матеріалах справи даних про те, що до відповідачка [PERSON] застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, також відсутні. Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідачки зі спірної квартири, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачкою правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка [PERSON] хоч і не перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачем, але в кварті позивача періодично мешкає, в квартирі наявні її особисті речі, та проживають їх спільні діти. Батьківських прав відповідачка не позбавлена, з дітьми спілкується. Представником відповідачки суду було надано квитанції про часткову сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с. 72-77). До показань свідків [PERSON] та [PERSON] суд віднісся критично, оскільки з матеріалів справи, пояснень позивача, а також з пояснень вищевказаних свідків різняться дані про те, що відповідачка [PERSON] не мешкає за вказаною адресою, та з якого саме часу. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зокрема, згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Враховуючи, що позивачем [PERSON] не було надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідачка [PERSON] використовує жиле приміщення не за призначенням, або систематично порушує правила проживання в квартирі, а також те, що відповідачка не мешкає в зазначеній квартирі, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed