Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що 22 листопада 2011 року [PERSON] звернувся з позовом до неї про стягнення заборгованості, який вона отримала у грудні 2011 року. У додатку до позову була копія розписки від 09.12.2008 року, яка була складена від її імені із тексту якої вбачалося, що вона у присутності свідків взяла в борг у [PERSON] гроші у сумі 11600 доларів, які зобов'язалася повернути до 20.08.2009 року. Зазначає, що з цього моменту їй стало достовірно відомо про існування вищевказаної боргової розписки, бо 09.12.2008 року у службовому приміщенні ресторану «[INFO]», який належить П-ФО [PERSON], у присутності співробітників ресторану вона дійсно під психічним тиском з боку [PERSON], підписувала якісь документи про неіснуючу нестачу товарно-матеріальних цінностей. Тільки на початку грудня 2011 року вона ознайомилась з цією розпискою і їй стало зрозуміло, що фактично 09.12.2008 року вона склала з [PERSON] договір позики у його простій письмовій формі - розписки. Але ця розписка не відповідає дійсності бо ніякого договору позики між нею та [PERSON] не існувало, бо ніяких грошей у сумі 11600 доларів вона не брала. Просить суд визнати недійсним правочин у формі договору позики грошей у сумі 11600 доларів, який було укладено 09.12.2008 р. у простій письмовій формі між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON], та скасувати розписку, якою підтверджено цей договір. Визнати поважною причину пропуску позовної давності, оскільки про її порушене право їй стало достовірно відомо у грудні 2011 року. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги. Підтвердили обставини, викладені в позові. [PERSON] пояснила, що на той час вона працювала на ринку у [PERSON] - дружини відповідача. Після роботи [PERSON] запросив її та [PERSON] у ресторан «[INFO]» поговорити. Коли вони зайшли у кабінет, то двері зачинили на ключ. [PERSON] казав, що у них недостача та вимагав написати розписку, або не випустить її з кабінету. І тому вона вимушена була написати розписку. Вона була налякана і вже тоді розуміла, що її права порушуються. З цього приводу вона зверталась і до правоохоронних органів спочатку особисто, але її заяву не приймали, а на початку 2009 року направила заяву поштою. Ніяких грошей у борг вона у [PERSON] не брала. Допитана як свідок [PERSON] дала аналогічні покази. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що дійсно [PERSON] працювала у його дружини на ринку в ларьку. Коли провели звірку документів, то виявили недостачу, яку позивач визнавала. На суму недостачі [PERSON] написала розписку. При цьому ніякого тиску на неї не здійснювалося. В кабінеті в ресторані «[INFO]» вони пробули приблизно 30 хвилин. Гроші він їй у борг не давав, а розпискою зафіксували суму недостачі, яку вона повинна була повернути. Сума зазначена у доларах за погодженням [PERSON]. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, оскільки [PERSON] стало відомо про порушення її права у 2008 році, коли вона написала спірну розписку, що підтверджується тим, що вона одразу ж після цього стала звертатися до правоохоронних органів з приводу незаконних дій [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у ресторані «[INFO]» [PERSON] сказав їй та [PERSON] що у них недостача та змусив їх написати розписки. Текст розписки диктувала [PERSON]. При цьому їм погрожували, що вони не вийдуть з приміщення поки не напишуть розписки, чим здійснювали моральний тиск на них. Свідок [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони знаходились в кабінеті в ресторані «[INFO]» коли [PERSON] та [PERSON] писали розписки. При цьому вони погоджувалися, що існує недостача, а суму недостачі вирішили оформити розписками. Гроші [PERSON] [PERSON] не давав. Суд, вислухавши сторін та її представників, свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 09.12.2008 р. [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого вона взяла в борг у [PERSON] 11600 доларів США, які зобов'язувалася повернути до 20.08.2009 р. (а.с. 5). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20.02.2014 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу встановлено, що [PERSON] грошові кошти за розпискою [PERSON] не передавав, розписка написана з метою повернення боргу за договором поставки, а не у зв'язку з укладанням договору позики (а.с. 29-31). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки судом встановлено, що грошові кошти за розпискою [PERSON] не передавались, то договір позики є неукладеним. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] обґрунтовує свій позов тим, що розписка написана під впливом психічного тиску з боку [PERSON], то про порушення свого права [PERSON] могла дізнатися з 09 грудня 2008 р. - тобто з дня написання розписки. Відповідно, звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права позивачка мала до 09 грудня 2011 року. Проте позов до суду надійшов 20.02.2014 року, тобто після спливу позовної давності. Пояснення позивача, що про існування цієї боргової розписки їй стало відомо достовірно на початку грудня 2011 року спростовується її ж показами, що вона зверталася до правоохоронних органів щодо неправомірних дій [PERSON] спочатку особисто, але її заяву не приймали, а на початку 2009 року направила заяву поштою. Крім того, факт її звернення до правоохоронних органів підтверджується копією постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 32-33). Відповідач просить застосувати строк позовної давності, що відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed