Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача збитки в сумі 7038,09 грн., завдані йому незаконним користуванням належними йому земельними ділянками площею 1,3748 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,33 га з кадастровим номером [NUMBER], які знаходяться на території Черняхівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті його матері [PERSON] 01.04.2004 року відкрилася спадщина на вказані дві земельні ділянки розмірами 0,33 га та 1,37 га, які належали їй на підставі державних актів [NUMBER] від 17.06.2003 та [NUMBER] від 17.06.2003, реєстрація яких була проведена Ніжинським районним відділом земельних ресурсів, і на які він отримав в порядку спадкування за законом свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2017 року. За життя мати отримувала компенсацію від орендатора - відповідача по справі, за користування вказаними земельними ділянками, а після її смерті відповідач припинив виплату орендної плати, хоча продовжував користуватися вказаними земельними ділянками. На спадкові земельні ділянки він не укладав договорів оренди з відповідачем, а відповідач без його дозволу користувався ними. Фактично відповідач користувався земельними ділянками 13 років, але він звертається до суду про стягнення збитків в межах строку позовної давності, тобто за три останні роки. Оскільки йому особисто також належать дві земельні ділянки на території Черняхівської сільради Ніжинського району площею 0,33 га та площею 1,38 га, які за площею співпадають із земельними ділянками його матері - 0,33 га і 1,37 га, то він розрахував завдані йому збитки за користування земельними ділянками матері, виходячи із орендної плати, яку він отримував за належні йому ділянки за укладеними договорами оренди від 24.12.2013 в сумі 92 грн.53 коп. та 2 253 грн.50 коп. відповідно за рік, що за три роки становить 7038, 09 грн. (92,53 х3 + 2253,50 х3). Відповідач надіслав відзив на позов, в якому зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог [PERSON], оскільки земельна ділянка площею 1,3748 га з кадастровим номером [NUMBER] та земельна ділянка площею0,33 га з кадастровим номером [NUMBER] не перебували у користуванні СТОВ «Дружба-Нова» і вперше вони уклали з позивачем договори оренди на вказані земельні ділянки у квітні 2018 року, які на даний час не пройшли державну реєстрацію, але орендну плату за них вони сплатили відповідачу за 2018 рік. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження використання СТОВ «Дружба-Нова» спірних земельних ділянок протягом 2004 -2017 років. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] підтвердив факт того, що вперше він уклав з СТОВ «Дружба-Нова» договори оренди на отримані ним у спадщину земельні ділянки у квітні 2018 року, за які отримав від відповідача орендну плату за 2018 рік в сумі 3749 грн.03 коп. Просить стягнути з відповідача завдані йому незаконним використанням двох земельних ділянок збитки за 2015, 2016 та 2017 роки в сумі 7038 грн.09 коп. Представник відповідача - СТОВ «Дружба-Нова» - Крищенко Л.В. в судовому засіданні позов не визнала та підтвердила, що земельні ділянки: площею 1,3748 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,33 га з кадастровим номером [NUMBER] не перебували у користуванні СТОВ «Дружба-Нова». У квітні 2018 року між СТОВ та [PERSON] вперше було укладено договори оренди на дані земельні ділянки та згідно укладених договорів було виплачено йому орендну плату за 2018 рік, хоча вони ще не пройшли державну реєстрацію. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до даної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 7038,09 грн., завданих йому незаконним користуванням належними йому земельними ділянками відповідачем протягом трьох останніх років - 2015, 2016 та 2017. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 10.08.2017 року державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником земельних ділянок: площею 0,33 га, кадастровий номер [NUMBER], - під сіножаттю та площею 1,3748 га, кадастровий номер [NUMBER], - під ріллею, які розташовані на території Черняхівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (а.с.8-9). Згідно ч.1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 125 ЗК України право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації прав. Статтею 90 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що за життя його мати - [PERSON] отримувала компенсацію від орендатора СТОВ «Дружба-Нова» за користування належними їй земельними ділянками. Даючи оцінку зазначеним доказам, суд виходить із положень глави 5 ЦПК України. Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між [PERSON] та СТОВ «Дружба-Нова» існували будь-які договірні відносини. Стороною позивача не було надано суду взагалі жодних доказів, що земельні ділянки, що належить позивачу, незаконно використовувалися відповідачем. Позивач в судовому засідання визнав твердження відповідача про те, що вперше договори оренди на отримані ним у спадок земельні ділянки після смерті матері він уклав у квітні 2018 року і отримав за вказаний рік від відповідача орендну плату в сумі3749 грн.03 коп. Посилання [PERSON] на те, що протягом 13 років відповідач користувався земельними ділянками, на які він отримав свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 серпня 2017 року, є тільки припущенням позивача, не підтвердженим жодним доказом. За таких обставин, суд на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимими доказами у справі, дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для їх задоволення. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією відповідного посвідчення № 138321 (а. с. 6). Отже, судові витрати слід віднести на рахунок держави

Outcome: dismissed