Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб у якому він перебуває з відповідачкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 18.03.1995 року він з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилося четверо дітей: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] Із-за неналежної поведінки відповідачки їхня сім'я розпалася. З січня 2014 року вони остаточно припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства мають окремі бюджети та проживають окремо. За домовленість між ними діти залишилися проживати із відповідачкою у будинку [ADDRESS] Між ним та відповідачкою немає спору про поділ майна, а у разі його виникнення вони вирішуватимуть його окремо. Перші чотири роки їхнє подружнє життя було нормальним, але чим більше проходило часу, тим складнішими ставали їхні відносини. Він почав помічати, що дружина змінила до нього своє ставлення, чіплялася, ображала, влаштовувала скандали. Усі його намагання дізнатися про те, що саме трапилося, ні до чого не призводили. Але, з часом він дізнався, що його дружина зраджує йому з його другом. Та це сталося після того, як він несподівано застав їх удвох на роботі. Вони його запевняли, що кохають один одного, після чого разом із його другом поїхала та зникла на три дні, залишивши дітей на нього. Мати відповідачки вмовляла її, щоб вона вибачилася перед ним за свій вчинок з метою збереження сім'ї, та відповідачка так і зробила посилаючись на те, що на неї щось найшло. Він їй повірив, але в неповній мірі, та заради дітей надав їй шанс з метою збереження сім'ї. Деякий час відповідачка дійсно тримала своє слово, була чуйною та ніжною, у них народилося ще двоє дітей, але така її поведінка тривала недовго. З часом ставлення відповідачки до нього, як до чоловіка та людини зійшло нанівець. Відповідачка почала жити своїм особистим життям. Вона могла піти з дому на 2-3 дні, затримувалася на роботі допізна, та інколи взагалі могла не повертатися. Він намагався зберегти сім'ю, яка руйнувалася на очах, але його спроби були марними. У січні 2014 року його дружина вигнала його з дому та він зібрав свої речі і переїхав проживати до своїх батьків. Примирення поміж ними неможливе та він остаточно вирішив розірвати шлюб із відповідачкою. На утримання дітей він надає кошти у добровільному порядку. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач завчасно сповістив суд про неявку та можливість розгляду справи за його відсутності. Позивач надав заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати не заперечуючи проти заочного розгляду і вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за її відсутності до суду не надсилала, свого представника до суду не направила. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлялася про день, місце та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 березня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, про що вчинено актовий запис за № 183. Під час шлюбу в сторін народилися діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] Сімейне життя в сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, численні непорозуміння, конфлікти та свари, втрату почуттів любові, поваги та довіри. Сторони не проживають разом, не ведуть сумісного господарства та не мають спільного сімейного бюджету. Спору про поділ майна що є їхньою спільною сумісною власністю сторони не мають. Між сторонами також немає спору з приводу місця проживання дітей, які після розірвання шлюбу й надалі залишатиметься проживати із матір'ю. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дітей, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved