Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належить житловий будинок з господарчими будівлями по [ADDRESS]. Приблизно о 5 год. ранку 4 червня 2015 року відповідач, керуючи транспортним засобом ГАЗ 5201 д.н. [NUMBER], який належить [PERSON], залишив транспортний засіб і не вжив заходів щодо недопущення його самовільного руху, що призвело до руху вказаного транспортного засобу з послідуючим наїздом на сарай, розташованого на належному позивачу господарстві, чим завдано йому матеріальних збитків. В добровільному порядку спір вирішити не вдалося, тому позивач звернувся до суду з даним позовом про відшкодування йому матеріальної шкоди в сумі 6796 грн. та моральної шкоди в сумі 6000 грн. В судовому засідання позивач свої вимоги повністю підтримав. Крім того, просив також стягнути з відповідача понесені ним витрати за проведення експертизи в сумі 4608 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, при цьому пояснив, що не погоджується із заявленими позивачем розмірами матеріальної та моральної шкоди Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без представника 3-ї особи, на підставі наявних доказів у справі. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши в режимі відеоконфернеції експерта, оглянувши матеріали перевірки за фактом ДТП по вул.Радянській,8 с.Новоукраїнка Тростянецького району Сумської області, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належить житловий будинок з господарчими будівлями по [ADDRESS] (а.с.5). Приблизно о 5 год. ранку 4 червня 2015 року [PERSON], керуючи транспортним засобом ГАЗ 5201 д.н. [NUMBER], який належить [PERSON], залишив транспортний засіб і не вжив заходів щодо недопущення його самовільного руху, що призвело до руху вказаного транспортного засобу з послідуючим наїздом на сарай, розташованого на належному позивачу господарстві, чим завдано йому матеріальних збитків. За даним фактом ВДАІ з обслуговування Тростянецького району, підпорядкованого УМВС України в Сумській області проводилася перевірка та встановлено, що водій [PERSON] своїми діями порушив п.15.12 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допускати його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним, що підтверджується висновком інспектора ВДАІ з обслуговування Тростянецького району, підпорядкованого УМВС України в Сумській області від 11.06.2015 року (а.с.9) та оглянутими в судовому засіданні матеріалами перевірки ЖЕО №1307 від 08.06.2015 року. За порушення п.15.12 Правил дорожнього руху України [PERSON], 30.06.2015 року, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення до 340 грн. штрафу, що підтверджується копією постанови судді Тростянецького райсуду Сумської області від 30.06.2015 року (а.с.4). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11,22,23,599,1166-1167 ЦК України факт завдання шкоди особі (потерпілому), яка не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (далі Закону №1961-IV ). Як вбачається із страхового полісу №АІ/1755547 [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність в НАСК «Оранта» м.Тростянець, забезпечений транспортний засіб ГАЗ 5201 д.н. [NUMBER], строк дії страхового полісу до 31 жовтня 2015 року (а.с.22), отже, випадок, який стався 4 червня 2015 року підпадає під дію цього страхового полісу. Згідно ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Страхова компанія «Оранта» повідомила, що про настання страхового випадку, який стався 4 червня 2015 року, [PERSON] подав повідомлення 9 червня 2015 року, тобто звернувся до страхової компанії з пропущенням строку, визначеного п.п.33.1,33.2 ст.33 Закону №1961-IV. Позивач про страхове відшкодування до страхової компанії не звертався (а.с.29-31). Суд вважає, що позивач, як потерпілий, мав повне право не звертатися до страхової компанії та звернутися про відшкодування шкоди до суду, оскільки: особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України); особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Крім того, відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові 20.01.2016 року (справа 6-2808цс15), яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. На підтвердження завдання майнової шкоди позивачем була надана довідка КП Тростянецької міської ради «БТІ» за №50 від 23.07.2015 року (а.с.6), згідно якої сума матеріальних збитків, завданих ДТП склала суму в розмірі 6796 грн. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи за №1267/1277 від 14.03.2016 року, розмір матеріальної шкоди, заподіяної сараю та сараю - прибудові, розташованих в домоволодінні по вул.Радянській,8 в с.Новоукраїнка, Тростянецького району Сумської області, внаслідок ДТП, що відбулося 4 червня 2015 року, на дату проведення обстеження, складає 6974 грн. (а.с.53-71). Допитаний в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, експерт Сумського відділення ХНІДСЕ ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса Ольговський В.В. повністю підтримав проведене ним експертне дослідження та висновки проведеної експертизи. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальних збитків, завданих ДТП, в сумі визначеній судовою будівельно-технічної експертизою - 6974 грн. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню. Так, на обґрунтування заявленого розміру в сумі 6000 грн. моральної шкоди, позивач посилався на те, що завдана йому моральна шкода полягає в тому, що за весь час з моменту руйнування сараю та прибудови він докладав додаткових витрат, пов'язаних з ремонтом та незручностями, які викликані руйнуванням майна, що також обумовлює його додаткові моральні страждання. В зв'язку з неправомірними діями відповідача, він вимушений звертатися в різні інстанції, щоб вирішити питання про відшкодування шкоди. Тобто порушився його звичний спосіб життя і для його організації необхідні додаткові зусилля. Всі ці фактори обумовлюють його душевні страждання та хвилювання з приводу зазначених подій. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно п.9 вищезазначеного Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Суд погоджується з тим, що дійсно, [PERSON] була завдана моральна шкода, яка виявилася в його душевних хвилюваннях, він вимушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, який порушився внаслідок неправомірний дій відповідача. Але, при цьому, суд вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним та таким, що не відповідає критеріям оцінки моральної шкоди, тому суд оцінює завдану [PERSON] моральну шкоду в сумі 600 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на його користь. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд, при постановленні рішення також вирішує питання судових витрат, а тому, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, а також враховуючи, що позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, звільнений від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача такі судові витрати: -пов'язані з проведенням експертизи в сумі 4608 грн.; -судовий збір 1218 грн. за задоволену вимогу про стягнення матеріальної шкоди; -судовий збір 24,36 грн. за частково задоволену вимогу про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: partial