Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в позовній заяві зазначає, що 29.03.2013 року уклав з КБ «ПриватБанк» (далі Банк) договір банківського вкладу (депозиту). На цей час банк не повернув коштів позивачеві, які він просить стягнути разом із заборгованістю по відсоткам та 3% річних, інфляційні виплати. У подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути заборгованість у розрахунку до остаточного повернення вкладу. Позивач в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову на зазначених в позові підставах. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позивач не довів своїх позовних вимог, посилався на те, що у анексованій АР Крим втрачені активи Банку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у звязку із наступними обставинами та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 29 березня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір №SAMDN01000734182538 (вклад «Стандарт на 6 місяців»). Відповідно до умов договору, його предметом є розміщення в Банку іменного строкового банківського вкладу [PERSON] на строк 6 (шість) місяців до 29.09.2013 включно з можливою автоматичною пролонгацією ще на один строк, зазначений у розділі «Відомості по вкладу», з виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду відповідно до умов п. 3. Договору на рахунок № 6762462084318606. Для обліку вкладу Банк відкриває на ім'я вкладника рахунок №26309611787580 у гривнях. За вкладом нараховуються відсотки за ставкою 17% річних, здійснюється згідно з умовами договору. Згідно умов договору, сума вкладу на дату оформлення складала 1000,00 (Одна тисяча гривень 00 коп.) грн. Вклад, у відповідності до п.6 договору, був неодноразово пролонгований на тих самих умовах без подання заявки вкладника. При цьому, новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього вкладу. Таким чином вклад був автоматично пролонгований з вересня 2013 року неодноразово. Також відповідно до п.п. 1, 9, 11 договору, вкладник має право, зокрема, поповнювати вклад, отримати вклад та суму нарахованих відсотків згідно з умовами цього договору, достроково розірвати договір. Відповідно до договору позивачем 29 березня 2013 року було внесено на рахунок № 26309611787580 грошові кошті у розмірі 1000,00 грн. У період дії договору позивач неодноразово здійснював поповнення вкладного рахунку №26309611787580 шляхом внесення грошових коштів. На теперішній час загальний розмір грошових коштів, що належать позивачу та обліковуються на рахунку № 26309611787580, складає 36000,00 грн. Такий висновок випливає з нарахування відсотків на суму вкладу. Останній раз нараховані відсотки за вкладом позивач отримав за лютий 2014 року. З березня 2014 року по теперішній час відповідач жодного разу нараховані за вкладом відсотки відповідно до умов договору не сплатив. Згідно з п. 9 договору у позивача є право достроково розірвати договір, він повідомив про це відповідача не менш ніж за 2 календарних дні до дати розірвання договору. Так, 10 листопада 2014 року своєю заявою від 10.11.2014 позивач письмово повідомив відповідача про дострокове розірвання договору у відповідності до п. 9 договору. Також цією заявою від 10.11.2014 позивач просив надати відповідача виписки за рахунками №26309611787580, №6762462084318606; повідомити дату, час та місце виплати грошових коштів у зв'язку з достроковим розірванням договору; надіслати відповідь за зазначеною адресою. Вищевказану заяву відповідач отримав 12 листопада 2014 року, про що свідчить відмітка про отримання на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Таким чином, дострокове розірвання та строк виплати суми вкладу та нараховані процентів за ним наступив 15 листопада 2014. У зв'язку з тим, що 15 листопада 2014 р. припадає на вихідний день (субота) відповідач повинен був розрахуватися з позивачем у перший робочий день - 17 листопада 2014 року. На даний час позивачеві відмовлено у задоволенні вимог щодо повернення коштів за договором банківського вкладу. 18 листопада 2014 року позивач отримав від відповідача на телефонний номер мобільного зв'язку (066-572-56-96) СМС наступного змісту: «Ответ на Ваш запрос вы получите в Приват 24». Банк письмово відмовив позивачеві у поверненні депозиту з підстав окупації АР Крим, проте щодо суми вкладу не заперечував. На даний час основна заборгованість відповідача перед позивачем, не враховуючи відсотки, нараховані на суму вкладу, становить 36000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуга сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На виконання умов договорів, позивач здійснив вклади на рахунок банку, в той час, Банк зобов'язаний був повернути цей вклад разом із відсотками за користування коштами на першу вимогу позивача у будь-який час протягом строку дії договору. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття та ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Ч. 1 ст. 633 ЦК України надає визначення терміну «публічний договір»: це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладники за договором банківського вкладу є споживачами послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота або послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, що закріплено, зокрема, і п. 2, 4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2 Положення від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3 Положення від 03.12.2003 р. №516). Таким чином, позивач має право у будь-який час достроково розірвати договір, що є однією з основних умов договору та чинного законодавства України. Як встановлено, вимога про повернення коштів позивачем була направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, при цьому не заперечував того, що утримує вклад саме у визначеній сумі а не у сумі 1000,00 грн. Крім того, у справі Золотас проти Греції Європейський суд з прав людини зазначив наступне: на підставі статті 830 Цивільного Кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад у банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг, заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Тому, відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додаткового статтею Конвенції. У ст. 1 Протоколу N1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користування та розпорядження своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на ліку вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. П. 3.5 Положення від 03.12.2003 року N516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, і визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до п. 1.6. Положення від 03.12.2003 рису №516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у національній валюті. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконав грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванні встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договорам або законам. Враховуючи вищевикладене, загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 41 975,80 грн., складається з: - заборгованості за вкладом у розмірі 36 000,00 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за вкладом за період 01 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року за ставкою 17% річних (36 000,00 грн. * 17% місяців * 10 місяців заборгованості) - у розмірі 5 100,00 грн. Три проценти річних від простроченої суми за період з 18.11.2014 по 12.01.2015: (36 000,00 грн. + 5 100,00 грн.)*3%: 360*56 днів - у розмірі 191,80 грн. Індекс інфляції за період з 18.11.2014 року по 12.01.2015 року (сума боргу х індекс інфляції - сума боргу = 101,90% х 36000,00 - 36 000,00 = 684,00 грн. Слід зазначити, що ст. 42 Конституції України врегульовано, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України). Проте, суд відмовляє у стягненні суми нарахованих відсотків до остаточного розрахунку у звязку з необґрунтованістю вимоги. Згідно доданих виписок з рахунку, суми нарахованих відсотків пропорційні сумі вкладу та нараховані на основну суму, з чого можна зробити висновок про те, що сума вкладу дорівнює 36000,00 грн. Крім того, втрата активів Банку у звязку із анексією АР Крим не є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial