Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, так як відповідач [PERSON], поручителем якого виступила [PERSON], у встановлені у договорі позики строки суму позики не повернув, відсотки на сплатив, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 07.11.2018 відкрито провадження у справі, розгляд матеріалів даного цивільного провадження визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.11.2018, за наслідками проведеного підготовчого засідання, закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, попередньо надавши до суду клопотання про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо надавши до суду клопотання про визнання позову та просив проводити розгляд справи без його участі. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 10.01.2012 між [PERSON] позикодавцем та [PERSON] позичальником, поручителем виступила [PERSON], було укладено договір позики, у відповідності до умов якого [PERSON] передала [PERSON] грошову позику в розмірі 10000000 грн., що підтверджується договором позики від 10.01.2012 року та борговою розпискою про отримання позики. Датою повернення позики сторони визначили 30.06.2018. Також встановлено, що кошти в розмірі 10000000 грн. були передані позивачем відповідачеві в момент підписання договору, що вказує на виконання позивачем своїх зобовязань за договором позики в повному обсязі. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013 р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі №6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до Договору позики від 10.01.2018, Відповідач зобовязаний повернути Позивачу гроші в сумі 10000000 грн. в валюті, в якій була отримана від Позикодавця. Окрім цього судом встановлено, що станом на 20.07.2018 відповідач своїх зобовязань за договором позики не виконав, позику не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив. Судом встановлено, що у звязку з не виконанням зобовязань за Договором позики від 10.01.2018 відповідач [PERSON], станом на 20.07.2018 перед позивачем має заборгованість на наступну суму: сума позики, що на дату повернення складатиме 10000000 грн.; пеню в розмірі 3%; - три проценти за користування позикою в сумі 25479,45 грн. Всебічно, повно та обєктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, 3-х відсотків річних, пені посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору в сумі 8810,00 грн., що підтверджується наданою до суду квитанцією від 24.09.2018 №69 (а. с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved