Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між Банком та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 15.11.2012 року. Відповідно до цієї угоди відповідач отримав кредит у розмірі 8351,29 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, через що станом на 13.08.2019 року має заборгованість 27004,71 грн., яка складається з: 7104,53 грн. - заборгованості за кредитом; 4365,19 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом; 15535,99 грн. - заборгованості за пенею та комісією. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та сплачений судовий збір. Ухвалою Енергодарського міського суду від 04.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «Приватбанк» відсутні, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.42). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки (а.с.58). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ч.2 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 15.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт (а.с.8). Відповідно до п.п. 1.1.2 укладеної Генеральної угоди заборгованість за Договором 1 з дати підписання Генеральної угоди складає 9351,31 грн.. Відповідно до п.п. 1.1.3 Генеральної угоди, датою повного погашення заборгованості за Договором 1 є 30.11.2013 рік. У пункті 1.5 Генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника. Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди, Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 8351,31 грн. на строк 12 місяця з 15.11.2012 року по 30.11.2013 рік шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 8351,31 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі встановленому заявою. Пунктом 2.5 Генеральної угоди передбачено, що позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди згідно з генеральною угодою, Умовами та правилами. Відповідно до пункту 2.8 Генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою. На порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання виконує не належним чином. Доказів належного виконання кредитного договору відповідачем не надано. За відомостями АТ КБ «Приватбанк» станом на 13.08.2019 рік за Генеральною угодою б/н від 15.11.2012 року обліковується непогашена заборгованість у сумі 27004,71 грн., яка складається з наступного: 7104,53 грн. заборгованість за кредитом; 4365,19 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 15534,99 грн. заборгованість за пенею та комісією. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), які суд приймає до уваги відповідно до положень ст. 263 ЦПК України при розгляді даної цивільної справи. Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт між АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] була укладена на строк 12 місяців починаючи з 15.11.2012 року по 30.11.2013 рік. Таким чином, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився 30.11.2013 року, відповідно після зазначеної дати банк не мав правових підстав для нарахування процентів і неустойки (пені і штрафів) за кредитним договором. За таких обставин, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами та неустойки (пені і штрафу) нарахованими після 31.11.2013 року, є необґрунтованими. Таким чином, оскільки судом встановлено невиконання зобов`язань відповідачем [PERSON] за Генеральною угодою б/н від 15.11.2012 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягають задоволенню частково у розмірі 9925,25 грн., а саме підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 7104,53 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка утворилася станом на 31.11.2013 рік в розмірі 861,90 грн. відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.5), а також 1958,82 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені та комісії в сумі 15534,99 грн., суд виходить з наступного. В Генеральній угоді від 15.11.2012 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та розміру пені за порушення зобов`язання по поверненню кредиту. Так, відповідно до 2.8. Генеральної угоди при порушення позичальником зобов`язань по поверненню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення. Крім того,у самому позові та додатках до нього відсутній розрахунок, з якого можна було б встановити порядок і підстави нарахування пені, зокрема: ставка пені, за який період і на яку суму простроченого зобов`язання вона нарахована, тощо. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір комісій та пені і порядок їх нарахування, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/як невід`ємну частину спірного договору. Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву та Генеральну угоду від 15.11.2012 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені. Враховуючи, що на підставі долучених позивачем до позовної заяви доказів суд не може встановити і перевірити розмір заборгованості за комісією та пенею за порушення зобов`язань по кредиту, вимога про стягнення пені та комісії є недоведеною належними, достовірними і достатніми доказами, отже вона не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 706,04 грн.

Outcome: partial