Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою № 288 по вул. Микільсько-Слобідській, 6/2 у м. Києві шляхом надання постійного безперешкодного доступу до цього майна та визнання відповідача такою, що втратила право на користування квартирою за зазначеною адресою. Вимоги мотивує тим, що відповідач уклала з банком кредитний договір, в забезпечення виконання зобов'язань за яким було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS]. 12.12.2011 року банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до відповідача за зобов'язанням по кредитному та іпотечному договорам. У зв'язку з грубим порушенням [PERSON] умов кредитного договору позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку», зокрема, 22.03.2016 року товариство набуло у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на предмет іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 17.11.2016 року позивачем була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач. Відповідно до акту обстеження майна від 17.11.2016 року майно знаходиться у житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень, а відповідно до акту обстеження майна від 24.11.2016 року стан цього ж майна встановити не можна, не надано доступу до лічильників газу, води, електроенергії, внаслідок чого неможливо встановити їх справність та використання відповідно до норм. Відповідач своїми діями порушує Житловий кодекс України, Закон України «Про іпотеку», Конвенцію про захист прав і основоположних свобод, Конституцію України, Цивільний кодекс України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 69409344 від 30.09.2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., згідно договору іпотеки від 26.09.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. (а.с. 18-20). З матеріалів справи убачається, що між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 26.09.2006 року було укладено кредитний договір № 11046308000, в забезпечення виконання зобов'язань за яким також 26.09.2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 23388, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., зареєстрований у реєстрі за № 3556 (а.с. 8, 13-16). 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого банк відступив позивачу права вимоги за вищевказаним укладеним з відповідачем кредитним договором, про що свідчить виписка з Додатку № 1 до Договору факторингу (а.с. 3-8). Також 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с. 9-11). Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення цивільних прав та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру її порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний спосіб. Суд під час розгляду і вирішення цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору. Як зазначено вище, за заявленими вимогами позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою № 288 по вул. Микільсько-Слобідська, 6/2 у м. Києві шляхом надання постійного безперешкодного доступу до цього майна та визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування вказаною квартирою. На підтвердження заявлених вимог щодо чинення позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою надані два акти складені представниками ТОВ «Кей-Колект», а саме: від 17.11.2016 року у якому зазначено, що у квартирі [ADDRESS] виявлено присутність особи, яка представилась [PERSON], квартира знаходиться у житловому стані, не виявлено жодних видимих недоліків і пошкоджень та в акті від 24.11.2016 року зазначено, що доступу до квартири не надано (а.с. 22, 23). Проте до вказаних актів суд відноситься критично, оскільки вони підписані лише представниками позивача, які є заінтересованими особами, при цьому будь які сторонні особи при складанні актів не залучались. Крім того, відповідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 10.04.2017 року № 654, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с. 73), вимоги до якої позивачем не заявлялись. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed