Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15.06.2016 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON]., а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку згідно Державного акту серії [NUMBER], що належали на праві власності [PERSON], який помер [INFO]. Після набрання чинності вказаним рішенням суду [PERSON] оформив за собою право власності на вищевказане майно та згодом відчужив його на користь [PERSON] шляхом оформлення договорів дарування. Вказане рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області скасоване рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14.09.2017 року. З огляду на це, вважає укладені договори дарування недійсними, а тому просив позов задовільнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, з підстав наведених у позові. Просили позов задовольнити та визнати недійсними договори дарування, які були укладені на підставі свідоцтв про право власності, отриманих на підставі рішення суду, яке скасовано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, оскільки вважає несправедливим заповіт складений померлим [PERSON]. на користь позивача. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, однак своїм дорученням уповноважив [PERSON] від його імені брати участь у судовому процесі. Третя особа Приватний нотаріус Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Олексюк С. В. в судове засідання не з'явилась, скерувала на адресу суду копії договору дарування дитлового будинку та 3-ьох копій договорів дарування земельних ділянок. Суд, заслухавши учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, дійшов до наступного висновку. Як встановлено, рішенням Кіцманського суду Чернівецької області від 15.06.2016 року за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно: житловий будинок (літ.А-1), загальною площею 60,00 кв.м, житловою - 35,80 кв.м, вартістю 80548 гривень та господарські будівлі та споруди: літню кухню (літ.Б), вартістю 20783 гривень, баню (літ. В), вартістю 2778 гривень, сараї (літ. Г,Д,Е), вартістю 25006 гривень, комору (літ. И), вартістю 7815 гривень, вбиральню (літ.Ж), вартістю 909 гривень, погріб (літ. Пг), вартістю 3082 гривень, колодязь №1, вартістю 1940 гривень, огорожу №2-4, вартістю 5578 гривень, яму вигрібну (літ.І), вартістю 1635 гривень, загальною вартістю будівель та споруд 150074 гривень, що розташовані в [ADDRESS], що належали на праві власності [PERSON], який помер [INFO]; земельну ділянку згідно Державного акту серії [NUMBER], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, площею 0,5925 га, що розташована на території с. Малятинці Кіцманського району, Чернівецької області, вартістю 24019 гривень, що належала на праві власності [PERSON], який помер [INFO]. (а.с.7) Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 22.12.2016 року №2431 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. (а.с.13) З договору дарування земельної ділянки від 22.12.2016 року №2432 вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER] (а.с.14). З договору дарування земельної ділянки від 22.12.2016 року №2433 вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,0880 га, що знаходиться [ADDRESS], цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER] (а.с.15). З договору дарування земельної ділянки від 22.12.2016 року №2434 вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,02425 га, що знаходиться с. Малятинці, урочище «Теремкове», Кіцманського району Чернівецької області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: [NUMBER] (а.с.16). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 14.09.2017 року скасовано рішення Кіцманського суду Чернівецької області від 15.06.2016 року. (а.с.8-11). Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як зазначено в п 7. Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України вбачається, що визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Як зазначено в п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У відповідності до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсний з моменту його вчинення. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку позовні вимоги про визнання правочинів недійсними слід задовольнити.

Outcome: approved