Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є сином померлого [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 4,2604 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Семенівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Позивач звернувся до Криничанської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, але йому було відмовлено, у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказане майно. Тому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, загальною площею 4,2604 га, що розташована на території Семенівської сільської ради Криничанського району. Відповідач Семенівська сільська рада Криничанського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений, просить слухати справу без його участі. Представник третьої особи Криничанська державна нотаріальна контора, у судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином, просить справу слухати за його відсутності. Перевіривши матеріали та оцінивши докази по справі суд встановив, що позивач є спадкоємцем, померлого 09 грудня 2014 року [PERSON], свідоцтво про смерть серії І-КИ № 602361, видане 12 грудня 2014 року, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно земельну ділянку площею 4,2604 га, кадастровий номер 1222086000:02:037:0013, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Семенівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області за державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 017328 від 03 листопада 2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Криничанської районної державної адміністрації №669-р від 12 грудня 2002 року. Згідно заяви, засвідченої державним нотаріусом № 354 від 07 квітня 2015 року у позивача є інша спадкоємка за законом донька померлого [PERSON], які у відповідності до заяви № 353 від 07 квітня 2015 року відмовляється від належної їй частки спадщини за законом на користь [PERSON] Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України\~\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Згідно із ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(яка підлягає застосуванню відповідно до ст. ст.2,\~9, ч.1 ст.8 ЦПК\~та\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...» За\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. У Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначенні сподівання відповідачем порушені. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Відповідно до ст. 41 [PERSON] України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved