Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить зняти арешт з нежилих приміщеннь (в літ А), загальною площею 275,70 (двісті сімдесят п'ять цілих сімдесят сотих) кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], який накладено 21.04.2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, постановою № 34206042 «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», що належить [PERSON] (номер запису про обтяження: 9472018 від 24.04.2015) та стягнути з [PERSON] (іпн. [NUMBER]) на користь АТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020) судові витрати в розмірі 1378 грн. понесені по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує, що 26.04.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - Позичальник), був укладений кредитний договір № 49.35/307/07-НВС (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 1250000 доларів США, на строк з 26.04.2007 по 26.04.2032 року. За умовами Кредитного договору Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON], був укладений Іпотечний договір №33/307/І307/07-НВС від 26.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., зареєстрований в реєстрі за № 1246, згідно з яким предметом іпотеки є нежилі приміщення (в літ А), загальною площею 275,70 (двісті сімдесят п'ять цілих сімдесят сотих) кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] (сімдесят один), що належить на праві власності Позичальнику. 27.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по Кредитному договору. 17.11.2015 року АТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 47746135, стало відомо наступне: 21.04.2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесено постанову № 34206042 «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі на: нежилі приміщення (в літ А), загальною площею 275,70 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS], що знаходиться в іпотеці АТ «Дельта Банк» (Номер запису про обтяження: 9472018 від 24.04.2015). Станом на 22.01.2016 року, відповідач Позичальник умови Кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов Кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, за Позичальником наявна заборгованість у сумі: 48218675,06 грн. (Сорок вісім мільйонів двісті вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят п'ять гривень 06 копійок) що складається:сума заборгованості за кредитом - 30383556,19 грн. ; сума заборгованості за відсотками - 17835118,87 грн. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач вважає що накладення вищезазначеного арешту на майно що передане в іпотеку АТ «Дельта Банк» , порушує право АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, встановлене ст.ст. 1, 36 ЗУ «Про іпотеку». В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, справу просить розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили. Судова повістка відповідачу направлялись за його зареєстрованим місцем проживання, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26.04.2007 року, між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] (Позичальник), був укладений кредитний договір № 49.35/307/07-НВС (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 1250000 доларів США, на строк з 26.04.2007 по 26.04.2032 року. За умовами Кредитного договору Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON], був укладений Іпотечний договір №33/307/І307/07-НВС від 26.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., зареєстрований в реєстрі за № 1246, згідно з яким предметом іпотеки є нежилі приміщення (в літ А), загальною площею 275,70 (двісті сімдесят п'ять цілих сімдесят сотих) кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності Позичальнику - відповідачу по справі. 27.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по Кредитному договору. 17.11.2015 року АТ «Дельта Банк» з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 47746135, стало відомо що 21.04.2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесено постанову № 34206042 «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження», якою накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі на нежилі приміщення (в літ А), загальною площею 275,70 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що знаходиться в іпотеці АТ «Дельта Банк» (Номер запису про обтяження: 9472018 від 24.04.2015). Станом на 22.01.2016 року, відповідач Позичальник умови Кредитного договору належним чином не виконує. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини шостої ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Накладення вищезазначеного арешту на майно що передане в іпотеку АТ «Дельта Банк», порушує право АТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відносини, що виникають у зв'язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Таким чином, АТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону, який є спеціальним. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. які суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved