Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартирну, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення загальної заборгованості за кредитним договором № 030-в/03.03 від 15.09.2008 року в сумі 2 703 358,28 гривень та застосувати засіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів, посилаючись на таке. Між АКБ «Європейський» та [PERSON] 15 вересня 2008 року укладено кредитний договір № 030-в/03.03, відповідно до якого банк надав позичальнику в кредит грошові кошти у сумі 300 000,0 доларів США строком до 14 вересня 2011 року із сплатою 17,7% процентів річних. Відповідач не виконував свої зобов'язання за кредитним договором та не сплачував відсотки за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим у останнього виникла істотна за розміром заборгованість. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, [PERSON] уклала з банком договір іпотеки від 15 вересня 2008 року, згідно з умовами якого відповідач передала в іпотеку трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи, що у боржника на сьогоднішній день існує значна за розміром заборгованість, позивач просить звернути стягнення на заставлене майно шляхом проведення прилюдних торгів. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, питання про прийняття якої було вирішено ухвалою суду у судовому засіданні від 28.08.2014 року. За неодноразово уточненими та доповненими вимогами просила скасувати обтяження нерухомого майна іпотекою (реєстраційний номер обтяження 7916055 від 27.03.2012 року), накладене на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], ідентифікаційний номер: 153001780; встановити порядок виконання рішення, згідно із яким скасувати обтяження шляхом внесення нотаріусом, яким було накладено заборону відчуження та іпотеку на вказане майно, відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позову посилалась на те, що відступлення права вимоги прав за іпотечним договором було здійснено без її згоди, а, отже, ані [PERSON], ані, відповідно, ТОВ «Азовдевелопмент» не набули статусу кредиторів по вказаних правовідносинах, в силу укладених договорів, а тому всі заміни іпотекодержателей за іпотечним договором, є безпідставними, зокрема, як такі що не забезпечували дійсне, по відношенню до них, зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, оскільки ТОВ «Азовдевелопмент» не набуло статусу кредитора по відношенню до [PERSON], у позивача відсутнє право вимоги на погашення суми боргу за кредитним договором, та на пред'явлення вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Представник ТОВ «Азовдевелопмент» в судове засідання не з'явився неодноразово, відповідно до раніше поданої заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вимоги зустрічної позовної заяви не визнав, вважав їх необґрунтованими, та такими, у задоволенні яких слід відмовити, просив суд розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів. Відповідно до наявних в матеріалах справи заперечень на зустрічну позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відступлення права вимоги за основним зобов'язанням до позивача за відповідними договорами перейшло у відповідності до вимог законодавства, а, отже, згоди іпотекодавця на відступлення прав вимоги за іпотечним договором не вимагалось. Представник [PERSON] в останньому судовому засіданні надав суду заяву, якою вимоги зустрічної позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у задоволенні вимог ТОВ «Азовдевелопмент» просив відмовити у повному обсязі, справу надалі розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову ТОВ «Азовдевелопмент» необхідно відмовити, позов [PERSON] - підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. Щодо фактичних обставин. 15 вересня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Європейський» та третьою особою в цьому процесі [PERSON] укладений кредитний договір №030-в/03.03 під заставу нерухомого майна. Відповідно до умов кредитного договору АКБ «Європейський» надав кредит позичальнику у сумі 300 000,0 доларів США на строк з 15.09.2008 року до 14.09.2011 року, а позичальник зобов'язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом й виконати інші свої зобов'язання у повному обсязі й у строки, передбачені кредитним договором. 15 вересня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором між АКБ «Європейський» та відповідачем [PERSON] укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мирончук В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 128, згідно з умовами якого на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем в іпотеку надана трикімнатна квартира, загальною площею 142,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, 25.03.2009 року між Акціонерним комерційним банком «Європейський» та ВАТ «Комерційний банк «Володимирський» укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором. Відповідно до умов цього договору особу кредитора за договором кредиту №030-в/03.03 від 15.09.2008 року з АКБ «Європейський» змінено на ВАТ «КБ «Володимирський». 15 травня 2009 року між АКБ «Європейський» та ВАТ «Комерційний банк «Володимирський» укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. (р.н. № 3273), про заміну іпотекодержателя (відступлення права вимоги) за договором іпотеки, посвідченим 15.09.2008 року, за реєстровим № 128, який укладено між АКБ «Європейський» та відповідачем. В подальшому, згідно з п. 3.4. договору застави майнових прав №25/ПФ/10/40133/З від 25.08.2011 року, укладеного між ПАТ «КБ «Володимирський» та [PERSON], в рамках позасудового звернення стягнення на заставлене майно та в порядку ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України «Про заставу», укладено договір №09/11/37 від 29.08.2011 року про відступлення прав вимоги за договором застави майнових прав №25/ПФ/10/40133/З від 25.08.2011 року та додатковий договір до нього від 30.08.2011 року, за яким до [PERSON] перейшли права вимоги на загальну суму 2 703 358,28 гривень. 29 серпня 2011 року між ВАТ «Комерційний банк «Володимирський» та [PERSON] укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В., реєстраційний № 7095, про заміну іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим 15.09.2008 року, за реєстровим № 128, який укладено між АКБ «Європейський» та відповідачем. 23 березня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «АЗОВДЕВЕЛОПМЕНТ» в порядку формування статутного капіталу за рахунок внесення майнових прав укладений договір №14/22/03 про заміну сторони у зобов'язанні, відповідно до умов цього договору попередній кредитор передав, а новий кредитор прийняв, набув всі права й обов'язки нового кредитора, та до нього перейшли всі права вимоги на загальну суму 2 703 358,28 гривень за договором кредиту №030-в/03.03 від 15.09.2008 року, укладеним між АКБ «Європейський» та [PERSON] 27 березня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «АЗОВДЕВЕЛОПМЕНТ» укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Ковальовою Я.В., про заміну наступного іпотекодержателя на нового іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим 15.09.2008 року, за реєстровим № 128, що укладено між АКБ «Європейський» та відповідачем. Згідно із зазначеним договором від 27.03.2012 року було внесено обтяження нерухомого майна іпотекою, реєстраційний номер обтяження 7916055 від 27.03.2012 року, накладене на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON] Щодо права вимоги позивача за іпотечним договором. Дослідження наданих сторонами документів дали суду підстави для висновку, що до позивача ТОВ «АЗОВДЕВЕЛОПМЕНТ» не перейшло право вимоги за іпотечним договором, укладеним 15 вересня 2008 року між АКБ «Європейський» та відповідачем [PERSON], з огляду на таке. За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, якою установлено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема договори та інші правочини. Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з приписами статті 510 цього ж Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язаннями. При цьому, згідно з п. 16 укладеного з відповідачем іпотечного договору сторонами визначено, що усі зміни та доповнення до цього договору дійсні за умови, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами, тобто, в тому числі й [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилом ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, судом у першу чергу має бути враховано, що оскільки, відступлення права вимоги відбувалось за іпотечним договором, це мало бути вчинено у такій самій формі (нотаріально посвідченій); у другу чергу: оскільки заміна кредитора у зобов'язанні свідчить про фактичну зміну умов первинного договору в частині сторони кредитора, то для цього необхідною була згода боржника - [PERSON], як це слідує з п. 16 укладеного з нею іпотечного договору та загального правила, встановленого ч.1 ст.651 ЦК України, за яким зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, в силу приписів норм ЦК України, Закону України «Про іпотеку», а також положень укладеного іпотечного договору, усі договори про заміну особи іпотекодержателя за іпотечним договором повинні були бути вчинені в письмовій нотаріальній формі, зареєстровані та, найголовніше, підписані всіма сторонами іпотечного договору, тобто й [PERSON], - як доказ досягнення домовленості про таке між боржником, старим та новим кредиторами. Таким чином в силу цього правила всі договори про заміну іпотекодержателя обов'язково підлягали узгодженню з боржником, повинні були містити підписи не тільки старого та нового іпотекодержателей, а й підпис іпотекодавця - [PERSON], як боржника за первинним договором. Втім, з документів, наданих позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, не вбачається що зміни до первинного іпотечного договору були узгоджені та підписані усіма його сторонами, а, отже укладені договори про заміну іпотеко держателів не є належними документами, що свідчили би про правомірний перехід прав вимоги до позивача, як кредитора по вказаним зобов'язанням, оскільки суперечать по формі та змісту нормам чинного законодавства - правилам ст. 215, 220 ЦК України, в результаті чого за своєю правовою природою є нікчемними правочинами. Правилом частини 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В силу ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Тобто, оскільки під час укладення між АКБ «Європейський» та ВАТ «КБ «Володимирський» договору про заміну іпотекодержателя вперше - не дотримано письмової нотаріальної форми саме як договору за участі іпотекодавця - [PERSON], його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, він в силу приписів закону є нікчемним. Таким чином, оскільки договір про заміну іпотекодержателя, укладений між АКБ «Європейський» та ВАТ «КБ «Володимирський» 15.05.2009 року є нікчемний, всі наступні угоди про заміну іпотекодержателем, що витікають з нього та ґрунтуються на ньому, також є нікчемними, та такими, що не створюють жодних юридичних наслідків для іпотекодавця - [PERSON], оскільки особа, яка в установленому законом порядку не набула прав вимоги, не може власними діями ці неналежні права передати іншій особи. Отже, кредитор, який не набув прав вимоги до іншої особи, не вправі передати такі права з вадою будь-кому іншому. Щодо права вимоги позивача за основним зобов'язанням. Істотне значення для розгляду справи та вирішення спору мають також й інші встановлені судом обставини. Так, за своєю природою право вимоги за іпотечним договором має похідний вторинний характер та залежить від виникнення права щодо основного зобов'язання, а також його виконання. При цьому, згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Втім, відповідачка заперечила факт належного відступлення прав вимоги до позивача за основним зобов'язанням. Як встановлено судом, 25 серпня 2011 року між ПАТ «Володимирський» та [PERSON] укладений договір застави майнових прав № 25/ПФ/10/40133/3. В подальшому, 29 серпня 2011 року, лише за спливом 3 днів, між [PERSON] та ПАТ «КБ «Володимирський» укладений договір № 09/11/37 про відступлення прав вимоги за договором застави майнових прав № 25/ПФ/10/40133/3 від 25 серпня 2011 року. Суд вважає, що наведені договори не можуть свідчити про належне відступлення права вимоги за основним зобов'язанням з огляду на таке. Згідно з п. 1.1 цим договором застави майнових прав № 25/ПФ/10/40133/3 забезпечуються вимоги [PERSON], як заставодержателя, до ПАТ «Володимирський», як заставодавця, по поверненню грошових коштів в розмірі 34 691 379,20 гривень, розміщених в банку згідно з договором банківського рахунку №25/ПФ/10/40133 від 04.06.2010 року. За правилом ст. 517 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При цьому, згідно з п.3.2 договору застави від 25 серпня 2011 року заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо сума заборгованості згідно договору банківського рахунку, яка забезпечена предметом застави, не буде виплачуватись згідно платіжних документів заставодержателя, повністю, або частково протягом 1 банківського дня. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється після набуття такого права заставодержателя. Таким чином, за власною правовою природою, договір застави має похідний забезпечувальний характер, зміст якого полягає в гарантуванні можливості кредитора у майбутньому задовольнити свої вимоги до боржника - лише в разі невиконання ним покладеного на нього умовами основного договору обов'язку з повернення коштів, виконання зобов'язання. Отже, [PERSON], як заставодержатель, вправі була звернути стягнення на предмет застави лише в тому разі, якщо ПАТ «Володимирський» в обумовлені строки не виконав свого обов'язку з повернення їй, [PERSON], грошових коштів, розміщених в цьому банку згідно з договором банківського рахунку №25/ПФ/10/40133 від 04.06.2010 року. Проте, позивачем не надано до суду доказів укладення договору банківського рахунку №25/ПФ/10/40133 від 04.06.2010 року, з огляду на що суд не може встановити наявність тих договірних відносин між ПАТ «Володимирський» та [PERSON], що виникли внаслідок розміщення останньою істотної грошової суми у вказаній банківській установі, тобто недоведеність існування основного зобов'язання, що може бути забезпечено заставою. Недоведеність вказаної обставини, а також відсутність будь-яких документів в матеріалах справи, які б свідчили про укладення такого договору, позбавляють суд можливості встановити факт наявності боргових зобов'язань між сторонами, строк їх виконання, а, отже, й факт виникнення права в [PERSON] на звернення стягнення на предмет застави у вигляді майнових прав, що виникли з кредитного договору № 030-в/03.03 від 15.09.2008 року. Відсутність підстав для набуття прав вимоги за кредитним договором в [PERSON] Судом також враховано, що навіть припускаючи наявність законних підстав для звернення стягнення на предмет застави, до [PERSON] не перейшло право вимоги за кредитним договором, з огляду на таке. Згідно з п.3.2 договору застави від 25 серпня 2011 року - звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом уступки заставодавцем на користь заставодержателя прав, що випливають з кредитного договору. При цьому, сторони зобов'язуються укласти договори по заміні сторони в кредитному договорі, договорі забезпечення та внести відповідні зміни в державних реєстрах обтяження. При цьому, як вже було встановлено, 29 серпня 2011 року, тобто лише за спливом 3-х днів, між [PERSON] та ПАТ «КБ «Володимирський» був укладений договір № 09/11/37 про відступлення прав вимоги за договором застави майнових прав № 25/ПФ/10/40133/3 від 25 серпня 2011 року. Втім, за висновком суду, [PERSON] внаслідок укладення цього договору не набула статусу кредитора [PERSON], оскільки згідно з п.3.4 договору застави від 25 серпня 2011 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється шляхом уступки заставодавцем на користь заставодержателя прав, що випливають з кредитного договору, а не шляхом відступлення прав вимоги за договором застави. Звернення стягнення на предмет застави подібним чином не могло свідчити про належний перехід до [PERSON] права вимоги за первинним кредитним договором, оскільки такий спосіб суперечив порядку звернення стягнення на предмет застави, встановленому у п.3.4 договору застави. Порушення порядку звернення стягнення на предмет застави. Додатково судом виявлено наявність іншого порушення порядку звернення стягнення на предмет застави, встановленого договором, зокрема, невиконання цими сторонами обов'язку - після відступлення прав за кредитним договором - укласти договір про заміну сторони в кредитному договорі, що було передбачено в п.3.4 укладеного між сторонами договору застави. Натомість 23 березня 2012 року [PERSON] уклала із позивачем договір про заміну сторони у зобов'язанні, що виникло з кредитного договору № 030-в/03.03 від 15.09.2008 року, хоча укладенню цього договору мало передувати укладення договору про заміну сторони у зобов'язанні, згідно із яким кредитор в особі ПАТ «КБ «Володимирський» мав бути замінений на нового кредитора - [PERSON], чого здійснено не було. При цьому, суд виходить з того, що договір про відступлення прав вимоги за договором застави майнових прав № 25/ПФ/10/40133/3 від 25 серпня 2011 року не може бути розцінений в якості договору про заміну сторони у зобов'язанні, оскільки, по-перше, це суперечить суті та природі самих цих укладених договорів, а по-друге, згідно з п.3.4 договору застави самі сторони узгодили наведений порядок звернення на предмет застави, згідно із яким мали бути укладені два окремі договори. Такі умови договору створили для його учасників певні зобов'язання, що мали бути виконані. Набуття договором застави ознак недійсності. Судом також встановлені обставини, наявність яких зумовлювала виникнення певних вад, що мали наслідком набуття зазначеним договором застави ознак недійсності, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, за правилом ч.1 ст.584 ЦК України у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Таким чином, законом встановлено вичерпний перелік істотних умов договору застави, до яких, зокрема, віднесено й умову про строк виконання зобов'язання, що забезпечується заставою. Втім, в порушення вимог наведеного імперативного правила Цивільного кодексу України зазначений договір застави майнових прав № 25/ПФ/10/40133/3 від 25 серпня 2011 року не містить відомостей щодо строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, що додатково свідчить про недоведеність факту переходу до [PERSON] права вимоги до боржника за кредитним договором №030-в/03.03 від 15.09.2008 року. Таким чином, не набувши відповідного статусу кредитора у спірних правовідносинах, [PERSON] не мала права укладати із позивачем договір про заміну сторони у зобов'язанні, що виникло з кредитного договору № 030-в/03.03 від 15.09.2008 року, оскільки вона не могла передати право вимоги, яке їй не належало, іншій особі. Проаналізувавши наведені обставини у своїй сукупності та логічному взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що до ТОВ «АЗОВДЕВЕЛОПМЕНТ» належним чином не перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним 15 вересня 2008 року між АКБ «Європейський» та відповідачем [PERSON] При цьому, оскільки ТОВ «АЗОВДЕВЕЛОПМЕНТ» не набуло статусу кредитора [PERSON], у позивача відсутнє право вимоги на погашення суми боргу за кредитним договором, в тому числі, шляхом пред'явлення вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 15 вересня 2008 року між АКБ «Європейський» та відповідачем [PERSON], з огляду на що у задоволенні позову ТОВ «Азовдевелопмент» необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При оцінці наявних в матеріалах справи доказів судом також було враховано, що позивач скористався своїми правами на їхнє подання у повному обсязі, при цьому, судом було зобов'язано надати позивача усі документи, що стали підставою для переходу права вимоги за спірним зобов'язанням, а, отже відсутність у матеріалах справи певних документів, що стало однією з підстав для відмови у задоволенні позову, а також заява позивача про розгляд справи на підставі вже наявних в матеріалах справи доказів, на думку суду, свідчить про відсутність цих документів, як таких. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] Як встановлено судом, ані до [PERSON], ані до позивача право вимоги за кредитним договором від 15 вересня 2008 № 030-в/03.03, укладеним між АКБ «Європейський» та відповідачем [PERSON], не перейшло. Наведене свідчить, окрім встановленого в цьому рішенні, про додатковий (не зазначений) дефект, допущений при вчиненні правочинів щодо заміни сторін іпотекодержателів, а саме: відсутність згоди іпотекодавця [PERSON] на вчинення таких дій, обов'язковість чого у цьому випадку була встановлена правилом ч. 1 ст.24 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. В зазначених правовідносинах необхідність отримання згоди іпотекодавця була встановлена самим договором, а також була зумовлена тією обставиною, що фактично одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням не відбулось. Таким чином, суд критично ставиться та не вважає слушними заперечення представник позивача щодо того, що відступлення права вимоги за основним зобов'язанням до ТОВ «Азовдевелопмент» за відповідними договорами перейшло у відповідності до вимог законодавства, а, отже, згоди іпотекодавця на відступлення прав вимоги за іпотечним договором не вимагалось. Отже, виходячи з наведеного, суд вважає внесення запису про накладення іпотеки на нерухоме майно, що є його предметом, на підставі договору про заміну наступного іпотекодержателя на нового іпотекодержателя від 27.03.2012 року, Р№ 987, реєстраційний номер обтяження 7916055, безпідставним, необґрунтованим та незаконним, з огляду на що підлягає скасуванню. В цьому суд має виходити з того, що нікчемний правочин, недійсність якого підтверджена висновками цього рішення, не спричиняє настання тих правових наслідків, на досягнення яких він був спрямований, відповідно ці правові наслідки мають бути судом скасовані. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача суми судового збору у розмірі 243,60 гривень. При цьому, враховуючи відповідне клопотання [PERSON], а також зважаючи на положення ст.217 ЦПК України, суд з метою забезпечення належного виконання рішення вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення, згідно із яким скасувати обтяження шляхом внесення нотаріусом, яким було накладено заборону відчуження та іпотеку на вказане майно, відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved