Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив визнати незаконною відмову [PERSON] відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області (далі Красноармійський ВП ГУ НП в Донецькій області) у вчиненні дій з розяснення порядку поновлення його порушених прав чи свобод та визначення розміру шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», у звязку із закриттям кримінального провадження № 12013050410000585 за відсутністю складу кримінального правопорушення, зобовязати розяснити порядок поновлення порушених прав та винести постанову про відшкодування шкоди. На обґрунтування вимог вказав, що 03.05.2015 року старшим слідчим СВ [PERSON] ГУМВС України у Донецькій області майором міліції [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12013050410000585 від 21.03.2013року за пунктом 2 частин 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Закриття кримінального провадження стосовно нього є підставою виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і у порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду». У відповідності до статей 11, 12 цього Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону слідчий зобовязаний розяснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, визначається органом, що здійснював досудове розслідування, про що виносить постанову. Оскільки всупереч цим нормам, слідчий, що закрив кримінальне провадження, не розяснив позивачу порядку поновлення його прав, він звернувся до Красноармійського ВП ГУ НП в Донецькій області, вважаючи цю особу зобовязаною у вчиненні спірних дій, із заявою, в якій предявив вимогу з приводу розяснення порядку поновлення його порушених прав та визначення розміру шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування, прокуратури, суду. Проте листом від 05 квітня 2016 року № 8067/401/03 Красноармійський ВП ГУ НП в Донецькій області по суті відмовив позивачеві у вчиненні дій, передбачених законом про відшкодування шкоди з посиланням на необхідність звернутися до органів прокуратури. Позивач вважає дану відмову незаконною, зазначає про наявність підстав для захисту його прав в судовому порядку у спосіб, передбачений статтями 11, 12 Закону № 266/94-ВР. З урахуванням наведеного, відповідно до вимог статей 56, 62 Конституції України, вимог міжнародних актів, що є джерелом права, зокрема статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статей 2, 3, 11, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, надали пояснення з приводу обставин позову, аналогічні тим, що наведені в позовній заяві. До того ж дали додаткові пояснення стосовно належного відповідача, згідно яким вважають, що особою, яка повинна відповідати за цим позовом є [PERSON] управління НП в Донецькій області, як юридична особа публічного права і територіальний орган Національної поліції України. Посилаючись на норми статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод щодо права особи на ефективний засіб юридичного права просили позовні вимоги задовольнити, зобовязати відповідача [PERSON] управління НП в Донецькій області розяснити позивачеві порядок поновлення порушених прав і винести постанову, якою визначити розмір шкоди. Вимог до Красноармійського ВП [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області, [PERSON] управління МВС України в Донецькій області, [PERSON] міського відділу ГУМВС України в Донецькій області та прокуратури Донецької області не заявляють, оскільки Красноармійський ВП [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області не є юридичною особою, а вищезазначені органи не вважають належними відповідачами. Представник відповідачів ГУ НП в Донецькій області, [PERSON] управління МВС України в Донецькій області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, на обґрунтування не погодження з позовом пояснила, що вирішення спірних питань відноситься до компетенції слідчих органів прокуратури, які повинні розяснити позивачеві порядок поновлення порушених прав та відшкодування завданої шкоди, застосовуючи при цьому КПК України. Також зазначив, що органи Національної поліції не є правонаступниками органів міліції, тому цей орган не може бути належним відповідачем у справі. З урахуванням наведеного, посилаючись на постанову КМУ від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України», просить відмовити в позові. До суду надані письмові заперечення [PERSON] управління МВС України в Донецькій області проти позову, в яких зазначено, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вважають, на спірні правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів. Також вказано, що [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області є юридичною особою, яка несе самостійну відповідальність за свої дії; що територіальні органи МВС ліквідовано як юридичні особи публічного права за постановою КМУ від 16.09.2015 року № 730, а відповідно до розяснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року ліквідація юридичної особи це така форма її припинення, при якій припиняються всі її права та обовязки. Представник відповідача [PERSON] міського відділу ГУМВС України в Донецькій області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, даний позов слід розглядати у порядку адміністративного судочинства, так як предмет позову стосується оскарження дій органу як субєкта владних повноважень з відмови вчинити певні дії. Щодо суті вимог вказала, що прийняття рішення по кримінальному провадженню стосовно позивача відноситься до компетенції слідчих прокуратури, які здійснювали розслідування кримінального провадження до набрання чинності КПК України 2012 року. Після надходження кримінального провадження до [PERSON], за участю [PERSON] не проводились слідчі дії, процесуальні рішення, що обмежують його права, не приймались. Крім того, пояснила, що відомості з матеріалів кримінальної справи стосовно позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносились слідчим органів міліції, всі дії, що вчинено під час досудового слідства органами міліції, в тому числі направлення запитів на отримання інформації до Мінвуглепрому, тощо, є слідчими діями, а постанови про закриття кримінального провадження є процесуальними рішеннями. Кримінальне провадження стосовно позивача закрито [PERSON], натепер воно передане на зберігання до [PERSON] відділу поліції ГУ НП в Донецькій області. Також зазначила, що [PERSON] перебуває у стадії ліквідації, діє комісія з припинення цього органу, що здійснює заходи, повязані з його ліквідацією, повноваження на вчинення дій, про які заявлено позивачем, у комісії відсутні, що унеможливлює їх виконання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа представник прокуратури Донецької області, в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Зазначила, що спірні правовідносини регулюються спеціальним законом про відшкодування шкоди, до них не належать застосуванню положення КПК України, оскільки кримінальне провадження стосовно позивача закрито. Посилаючись на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» вказала, що розяснити позивачеві порядок поновлення порушених прав мав слідчий, що виніс постанову про закриття кримінального провадження. Оскільки вимоги закону щодо прав позивача [PERSON] не було виконано, натепер встановлений спеціальним законом обовязок має бути виконано територіальним органом національної поліції. Заслухавши пояснення позивача та його представників, представників відповідача і третьої особи, дослідивши матеріали справи, зясувавши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено, що [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013050410000585 від 21.03.2013 року, за яким позивач [PERSON] раніше притягувався до кримінальної відповідальності прокуратурою Донецької області і його було засуджено за вироком Красноармійського міськрайонного суду від 15.04.2011 року. В подальшому обвинувальний вирок скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.06.2012 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Під час проведення досудового розслідування органом внутрішніх справ процесуальне керівництво здійснював прокурор Красноармійської міжрайонної прокуратури. Ці обставини визнаються сторонами спору. 03 травня 2015 року старшим слідчим СВ [PERSON] ГУМВС України у Донецькій області майором міліції [PERSON], розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013050410000585 від 21.03.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 364 Кримінального кодексу України, виніс постанову про закриття кримінального провадження за пунктом 2 частин 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується змістом пункту 5 постанови про закриття кримінального провадження. Таким чином, одночасно з повідомленням про винесення постанови про закриття кримінального провадження слідчий Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області не розяснив позивачеві порядок поновлення його порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди, як вбачається зі змісту зазначеної постанови. Згідно заяв від 09 червня 2015 року і від 15 липня 2015 року позивач звертався до СВ [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області з приводу дотримання вимог законодавства про відшкодування шкоди шляхом розяснення порядку поновлення порушених прав та відшкодування шкоди, визначення розміру завданої шкоди у встановлений законом спосіб. Крім того, на підставі заяви про відшкодування шкоди від 21.03.2016 року позивач звернувся до [PERSON] відділу поліції ГУ НП в Донецькій області з вимогами про направлення йому повідомлення, яким розяснити порядок поновлення порушених прав чи свобод і визначення розміру завданої шкоди із винесенням відповідної постанови. За результатами розгляду заяви Красноармійським ВП ГУ НП в Донецькій області листом від 05 квітня 2016 року № 8067/401/03 надано позивачу відповідь, якою повторно повідомлено його про закриття слідчим СВ [PERSON] кримінального провадження. Зазначено, що прийняття рішення по кримінальному провадженню стосовно позивача відноситься до компетенції слідчих прокуратури, які здійснювали розслідування кримінального провадження до набрання чинності КПК України 2012 року, тому для поновлення порушених прав чи свобод та отримання повідомлення і визначення розміру відшкодування завданої шкоди йому необхідно звернутися до органів прокуратури. Враховуючи зміст листа Красноармійського ВП ГУ НП в Донецькій області від 05.04.2016 року, він розцінюється судом як відмова у вчиненні дій і прийнятті рішення, про які ідеться у заяві позивача, що ним оскаржується. Крім того, аналогічну заяву позивача [PERSON] місцевою прокуратурою направлено на адресу [PERSON] відділу поліції в Донецькій області для розгляду відповідно до вимог КПК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на підтвердження чого свідчить лист від 28.03.2016 року № 105-89/3384вих 16. З листа прокуратури Донецької області від 22.04.2016 року № 04/2/2-27-15 вбачається, що заяву [PERSON] про відшкодування шкоди спрямовано на адресу ГУ НП в Донецькій області. З посиланням на вимоги п.п. 1 п..11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прокуратура зазначила, що відповідачеві ГУНП в Донецькій області доручено забезпечити винесення зазначеної постанови СВ Красноармійським ВП ГУНП в Донецькій області. Згідно відповіді ГУНП в Донецькій області від 16.06.2016 року № М-486/20/02-2016 позивача повідомлено, що відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положення про застосування цього Закону, обовязок направлення повідомлень про закриття справи та розяснення порядку звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав покладався на [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області, однак останній, сумлінно помиляючись у ході вирішення цього питання, вважав обсяг своїх повноважень для вжиття таких заходів недостатнім через те, що кримінальну справу порушувала прокуратура Донецької області. Разом із тим, зазначено, що постановою КМУ від 16.09.2015 року № 730 ліквідовано [PERSON] ГУМВС України та ГУМВС України в Донецькій області, цією ж постановою створено територіальні підрозділи Національної поліції. Посилаючись на втрату чинності Закону України «Про міліцію» зазначено про звільнення всіх працівників ГУМВС України в Донецькій області і його територіальних органів. Крім того, [PERSON] управління національної поліції в Донецькій області інформувало позивача про те, що ним враховано виключні обставини даної справи і за погодженням із прокуратурою Донецької області з метою поновлення порушених прав [PERSON] керівництво слідчого управління ГУНП в Донецькій області звернулось до керівництва [PERSON] відділу поліції з рекомендацією підготувати постанову про визначення розміру заподіяної шкоди у звязку із закриттям відносно [PERSON] кримінального провадження. Згідно відповіді ГУНП в Донецькій області від 01.08.2016 року № М-605/20/02-2016, наданої на звернення [PERSON] від 23.06.2016 року, з метою поновлення порушених прав позивача [PERSON] управлінням Національної поліції в Донецькій області направлено листа до [PERSON] відділу поліції щодо підготовки постанови про визначення розміру шкоди. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] управління Національно поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 40109058) створено на підставі постанови КМУ від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», як юридична особа зареєстровано 07.11.2015 року, про що до ЄДР внесений запис за номером 1 274 102 0000 012003; вид діяльності згідно з кодом КВЕД 84.24 Діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки; в стані припинення не перебуває. [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області (ідентифікаційний код 08671596) як юридична особа був зареєстрований 16.12.2003 року, про що до ЄДР внесено запис за номером 1 271 120 0000 000537; [PERSON] діяльності згідно з кодом КВЕД 84.24 Діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки; перебуває в стані припинення з 09.11.2015 року (згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Згідно довідки [PERSON] від 27 липня 2016 року № 17341/401/03 за підписом члена ліквідаційної комісії [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області, матеріали кримінального провадження стосовно [PERSON] передано на зберігання до архіву [PERSON] відділу поліції ГУНП в Донецькій області згідно Акту від 25.01.2016 року №158/401/03-2016. Перевіривши доводи позову та заперечень проти нього, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов необхідно задовольнити в повному обсязі враховуючи наступне. Згідно ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР і Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996року №6/5/3/41,згідно яких право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобовязані розяснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди, на підтвердження чого свідчить частина перша статті 11 Закону № 266/94-ВР. Аналіз цих норм у зіставленні з встановленими обставинами щодо органу, який прийняв реабілітуюче рішення стосовно позивача постанову про закриття кримінального провадження від 03.05.2015 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, зумовлює висновок суду про те, що зобовязання розяснити позивачеві порядок поновлення його порушених прав та відшкодування шкоди покладався на слідчого Красноармійського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Зясовуючи обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, досліджуючи докази, суд неухильно виконує вимоги статей 58, 59 ЦПК України щодо їх відповідності вимогам про належність і допустимість. За частиною другою статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до пункту 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996року №6/5/3/41, громадянинові відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому розяснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення, в якому зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати. Натомість, відповідачами не надано доказів дотримання цих нормативних вимог стосовно позивача і направлення позивачеві повідомлення, складеного за встановленою зазначеним Положенням формою, в якому було б розяснено куди, протягом якого терміну і з приводу яких прав він має право звернутися для поновлення порушених прав, дане зобовязання не виконане і дотепер. Частинами першою та другою статті 12 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Пунктами 11, 12 Положення №6/5/3/41 встановлено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів. У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних органів і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу). Отже, чинним законодавством визначено органи, до компетенції яких віднесено визначення розміру відшкодовуваної шкоди і винесення з цього приводу постанови. Аналіз наведених вище норм свідчить, що дії з визначення розміру шкоди, на відшкодування якої має право [PERSON], і винесення постанови про її відшкодування, мали бути вчинені тим органом, що закрив кримінальне провадження стосовно нього, тобто органами МВС. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо не проведення [PERSON] слідчих дій у кримінальному провадженні стосовно позивача та неприйняття будь-яких процесуальних рішень, тому що вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою про перелік слідчих дій і процесуальних рішень під час досудового розслідування кримінального провадження органами внутрішніх справ. До того ж, той факт, що кримінальну справу порушувала прокуратура Донецької області, і здійснювала її розслідування до набрання чинності новим КПК, правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки визначення органу з розяснення особі порядку поновлення порушених прав та відшкодування завданої шкоди законодавець не ставить в залежність від вини органів досудового розслідування, прокуратури чи суду, а повязує з фактом прийняттям реабілітуючого рішення та органом, який його прийняв. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідачів про те, що дії з розяснення позивачеві порядку поновлення порушених прав та визначення розміру завданої шкоди належать до компетенції органів прокуратури не ґрунтуються на Законі. При вирішенні питання щодо належного відповідача суд враховує наступне. Позовні вимоги первісно заявлено позивачем до [PERSON] відділу поліції ГУ НП в Донецькій області, але з огляду на положення постанови КМУ № 730 відділ поліції не є територіальним органом Національної поліції, не є юридичною особою, тому не може відповідати за цим позовом. З огляду на зміст норм, що належать застосуванню до спірних правовідносин, а саме, статей 11, 12 № 266/94-ВР і пунктів 6, 11, 12 Положення про застосування цього Закону, розяснити позивачеві порядок поновлення порушених прав і визначити розмір відшкодовуваної шкоди мав [PERSON] як територіальний орган МВС України. Але, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про неможливість вчинення дій, передбачених спеціальним Законом, [PERSON] через його фактичну ліквідацію з огляду на таке. Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 розяснює, що у мотивувальній частині рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права, у відповідних випадках на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обовязки сторін у спірних правовідносинах,

Outcome: partial