Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.03.2020 у сумі 42169,14 грн та судовий збір. Мотивує свої вимоги тим, що 04.03.2020 між ним та [PERSON] укладено Договір позики № 040320, відповідно до якого він позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 грн на строк до 04.05.2020. На підтвердження укладення договору і отримання коштів [PERSON] надала розписку. Боржник не виконав вимоги договору та не повернув позивачу отримані ним у борг грошові кошти. Умовами договору було передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцеві проценти за користування кредитом в розмірі 24 % річних від суми позики. Внаслідок чого сума процентів за користування позикою з 05.03.2020 по 04.05.2020 року (61 день) складає 802,19 грн (20000 х 24% / 365 днів х 61 день). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики при простроченні повернення позики на строк до 30 календарних днів позичальник сплачує проценти в розмірі 48 % річних від суми позики, внаслідок чого сума процентів за користування позикою з 05.05.2020 по 03.06.2020 (30 днів) за ставкою 48 % становить 789,04 грн (20000 х 48 % / 365 днів х 30 днів). Також умовами договору було передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцеві у випадку прострочення повернення позики понад 30 календарних днів проценти за користування кредитом в розмірі 72 % річних від суми позики. Тому сума процентів за користування позикою за період з 04.06.2020 по 25.05.2021 року (356 днів) складає 14044,93 грн (20000 х 72% / 365 днів х 356 днів). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по сплаті процентів становить 15636,16 грн. Також відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язаний сплатити йому штраф у розмірі 20 % від суми позики, що складає 4000 грн. Крім того, за несвоєчасне повернення позики згідно з умовами договору відповідач має сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент заборгованості, за кожен день прострочення виконання зобов`язання, сума якої становить 2532,98 грн. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Ухвалою суду від 18.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Як убачається з договору позики № 040320 від 04.03.2020 та розписки від 04.03.2020, між [PERSON] та [PERSON] 04.03.2020 укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала 04 березня 2020 року позику від [PERSON] у сумі 2000,00 грн зі строком повернення 04 травня 2020 року. У встановлений строк відповідач не повернув позивачеві отримані в якості позики грошові пошти, а також проценти за користування ними, чим порушив умови укладеного договору. Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Положеннями статі 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань за цим договором. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З положень статей 627, 628, 629 ЦК України слідує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. міст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 2.2 договору позики позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі 24 % річних від суми позики до дня фактичного повернення позики. Відповідно до п. 2.5 договору позики сплата процентів здійснюється одноразово в день, що передує дню фактичного повернення позики. Із п. 6.1 договору позики слідує, що при простроченні повернення позики позичальник сплачує проценти за користування позикою за збільшеною ставкою в розмірі 48 % річних від простроченої суми до моменту повернення позики. Відповідно до п. 6.2 договору позики у випадку прострочення повернення позики понад 30 календарних днів, позичальник сплачує проценти за користування позикою в розмірі 72 % річних від простроченої суми до моменту повернення позики. Згідно з п. 6.4 договору позики при порушенні встановленого п. 2.5 Договору строку перерахування процентів позичальник сплачує штраф у розмірі 20 % від суми позики. Пунктом 6.5 договору позики визначено, що за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент заборгованості, за кожен день прострочення виконання своїх зобов`язань. Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору позики передбачено обов`язок позичальника у випадку неналежного виконання умов договору щодо повернення отриманих коштів сплатити позикодавцеві збільшений розмір процентів за користування позикою, штраф за несвоєчасне перерахування процентів, а також пеню. Судом встановлено, що отримані відповідачем грошові кошти, зазначені в договорі позики від 04.03.2020, є боргом, який підлягає поверненню позивачеві за умовами укладеного договору позики, та оскільки відповідач порушив умови договору щодо їхнього своєчасного повернення, тому позовні вимоги про стягнення 20000 грн позики підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою, штрафу та пені, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Як встановлено судом, умовами укладеного між сторонами договору позики передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві збільшений розмір процентів за користування позикою, штраф за несвоєчасне перерахування процентів, а також пеню. Встановлюючи розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що умовами договору позики передбачено диференційований розмір процентів, залежно від терміну прострочення повернення позики. У зв`язку з цим сума процентів за користування позикою за період з 05.03.2020 по 04.05.2020 року (61 день) за ставкою 24 % річних складає 802,19 грн (20000 х 24% / 365 днів х 61 день); сума процентів за користування позикою за період з 05.05.2020 по 03.06.2020 (30 днів) за ставкою 48 % становить 789,04 грн (20000 х 48 % / 365 днів х 30 днів); сума процентів за користування позикою за період з 04.06.2020 по 25.05.2021 року (356 днів) за процентною ставкою 72 % річних складає 14044,93 грн (20000 х 72% / 365 днів х 356 днів). Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по сплаті процентів становить 15636,16 грн. Розмір штрафу, виходячи із 6.4 договору позики, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача становить 4000 грн (20000 х 20 %). Встановлюючи розмір пені, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача відповідно до умов укладеного між ними договору поруки, суд зазначає, що, з урахуванням встановленого строку повернення відповідачем позики, період прострочення зобов`язань відповідача розпочався з 05 травня 2020 року. У даному випадку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню за несвоєчасне повернення позики за весь час прострочення грошового зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а саме за період, починаючи з 05 травня 2020 року по 04 травня 2021 року (в межах заявлених позовних вимог). Судом перевірено докладний розрахунок пені, наданий позивачем, та встановлена його відповідність загальній сумі пені, яка підлягає стягненню з відповідача, виходячи із розміру облікової ставки НБУ у 2020-2021 роках. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 2532,98 грн. Таким чином загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 42169,14 грн та складається з: 20000 грн - сума позики; 15636,16 грн - проценти за користування позикою; 4000 грн - штраф; 2532,98 грн - пеня. Відповідачкою не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved