Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив суд визнати дійсним заповіт [PERSON], померлої 27.04.2014 року складений в с. Плавське Генічеського району Херсонської області 12.11.2012 року на користь [PERSON] та відповідно визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, розміром 2.75 га та 3.89 га які належали померлій та розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Крім того, просив суд визнати дійсним заповіт [PERSON], померлого 05.02.2010 року складений 15.09.2009 року на користь [PERSON] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельні ділянки, розміром 2.6 га та 3.64 га які належали померлому та розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що за життя 12.11.2012 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповідала належні їй земельні ділянки, розміром 2.75 га та 3.89 га, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області позивачу по справі. Як вказує [PERSON] після складання заповіту, останній було передано йому та зазначено, що вказаний заповіт буде посвідчено нотаріально після видужання заповідача, яка на той час тяжко хворіла та не мала можливості вільно пересуватися. Оскільки позивач фактично отримав у право користування вказані земельні ділянки, а [PERSON] була хворою та не мала можливості вільно пересуватися, то він і продовжив користуватися земельними ділянками до дня її смерті та продовжує ними користуватися й на даний час. Крім того з тих же підстав, а саме хвороби [PERSON], який також 15.09.2009 року зробив заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті також заповідав належні йому земельні ділянки, розміром 2.6 га та 3.64 га, відповідно, та які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області позивачу по справі, та позивач фактично отримав у право користування вказані земельні ділянки, однак заповіт належним чином померлий не посвідчив. У звязку з вказаними обставинами, [PERSON] на даний час не має можливості оформити право власності на земельні ділянки та вчиняти будь-які дії, щодо розпорядження та володіння ними, які перебувають у фактичному його користуванні. З урахуванням того, що він правомірно набув право власності на вказані вище земельні ділянки, однак через нікчемність вчиненого [PERSON] та [PERSON] одностороннього правочину, не може повністю реалізувати право власності, щодо безперешкодного розпорядження земельною часткою та оформленням відповідного Державного акту, у звязку з чим звернувся до суду. У судовому засіданні представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON], вимоги викладені у позовній заяві підтримав повністю. Просить суд позов задовольнити. Суду пояснив, що після смерті [PERSON], [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом не має можливості скористатися своїм правом, щодо оформлення спадщини, через відсутність запису про його посвідчення у відповідному спадковому реєстрі. Інших спадкоємців, які бажали б прийняти спадщину немає. Відповідач по справі [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, який було складено раніше, після смерті [PERSON], від свого права на спадщину відмовляється та таку приймати не бажає. З урахуванням ст. 219 ЦК України, вважає, що наявні підстави для задоволення позову, оскільки заповіт складено дієздатною особою, та в ньому виражена воля [PERSON], щодо розпорядження належним їй майном. Також зазначає, що після смерті [PERSON], [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом, також не має можливості скористатися своїм правом, щодо оформлення спадщини, також через відсутність запису про його посвідчення у відповідному спадковому реєстрі. Інших спадкоємців, які бажали б прийняти спадщину, після смерті [PERSON] також немає. Спадкове майно, що залишилося після її смерті жодним спадкоємцем не витребувано, отже з урахуванням ст.. 219 ЦК України, вважає, що також наявні підстави для задоволення позову, оскільки заповіт складено дієздатною особою, та в ньому виражена воля [PERSON], щодо розпорядження належним йому майном. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 вересня 2003 року на підставі розпорядження голови Генічеської РДА від 11.03.2003 року №114/03, на імя [PERSON], видано Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №086235. Відповідно до вказаного акту [PERSON] набула право на земельну ділянку, розміром 2.75 га, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Крім того, 30 вересня 2003 року на підставі вищезазначеного розпорядження голови Генічеської РДА від 11.03.2003 року, на імя [PERSON], видано Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №067667, за яким [PERSON] набула право на земельну ділянку, розміром 3.89 га, яка розташована на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області Зі змісту заповіту від 25 квітня 2014 року вбачається, що 25.04.2014 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала, належали їй земельні ділянки, розміром 2.75 га та 3.89 га, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, [PERSON], [INFO]. Відповідно до наданого заповіту встановлено, що даний заповіт, хоча і складено в приміщенні Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, однак відомості щодо його належного посвідчення він не містить. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, зокрема листом відповіддю №14.7-27 від 23.06.2017 року наданого Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області [PERSON] померла 27 квітня 2014 року про що Плавською сільською радою Генічеського району складений відповідний актовий запис №5 від 28.04.2014 року. Внаслідок смерті [PERSON]. відкрилася спадщина, до якої ввійшли належні померлій земельні ділянки, та які на праві користування перебувають у позивача по справі. Як встановлено судом та вбачається зі змісту позову та підтверджено поясненнями представника позивача, наданими у судовому засіданні, після складання заповіту, останній не було посвідчено відповідно до умов вчинення нотаріальних дій, через хворобу заповідача. При цьому, заповідач, після його складання, мала намір здійснити дане посвідчення після одужання. Однак [PERSON] після хвороби не видужала та померла 27.04.2014 року. З огляду на викладене, у звязку з недодержанням вимоги щодо посвідчення заповіту, то в силу Закону, такий заповіт є нікчемним. Також судом встановлено, що 18 жовтня 2004 року на підставі розпорядження голови Генічеської РДА на імя [PERSON], видано Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №067727 та Державний акт на право на земельну ділянку, серії ХС №2053752. Відповідно до вказаних актів [PERSON] набув право на земельну ділянку, розміром 2.6 га, та 3.64 га відповідно, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Зі змісту заповіту від 15 вересня 2009 року вбачається, що 15.09.2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав, належані йому земельні ділянки, розміром 2.6 га та 3.64 га, які розташовані на території Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, [PERSON], [INFO]. Відповідно до наданого заповіту встановлено, що даний заповіт, хоча і складено в приміщенні Плавської сільської ради Генічеського району Херсонської області, однак відомості щодо його належного посвідчення він не містить. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, зокрема листом відповіддю №14.7-27 від 23.06.2017 року наданого Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області [PERSON] помер 05 лютого 2010 року про що Плавською сільською радою Генічеського району складений відповідний актовий запис №2 від 08.02.2010 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої ввійшли належні померлому земельні ділянки, та які на праві користування перебувають у позивача по справі. Як встановлено судом та вбачається зі змісту позову та підтверджено поясненнями представника позивача, наданими у судовому засіданні, після складання заповіту, останній не було посвідчено відповідно до умов вчинення нотаріальних дій, через хворобу заповідача. При цьому, заповідач, після його складання, також мав намір здійснити дане посвідчення після одужання. Однак [PERSON] після хвороби не видужав та помер 05.02.2010 року. З огляду на викладене, у звязку з недодержанням вимоги щодо посвідчення заповіту, то в силу Закону, такий заповіт також є нікчемним. Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що за загальним правилом, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам його дійсності. До зазначених умов ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема, віднесено відповідність форми вчинення правочину вимогам закону. Формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення. Сторони мають право обирати її самостійно, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 205 ЦК воля сторін на вчинення правочину може бути виражена в письмовій формі. З аналізу наданих документів, вбачається, що правочин вчинений [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам встановленим ст..ст. 203, 205 ЦК України та був спрямований на настання певних наслідків саме для [PERSON], зокрема, щодо набуття ним права власності на належне їм майно. Цивільний Кодекс України передбачене обовязкове нотаріальне посвідчення найбільш значущих правочинів. Таке посвідчення правочину запроваджене з метою здійснення нотаріусом контролю за правильністю волевиявлення сторін та його відповідністю їхній справжній волі, а також покликане забезпечити законність, дійсність підстав для подальших дій на виконання правочину, які, як правило, повязані зі значними майновими затратами. Тобто, нотаріальне посвідчення правочину означає, що його зміст, час і місце вчинення, наміри субєктів правочину, його відповідність закону та інші обставини офіційно зафіксовані нотаріусом і розглядаються як встановлені й достовірні. Правочини, щодо яких порушені вимоги закону про їх нотаріальне посвідчення, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК вважаються нікчемними. Це стосується як односторонніх правочинів так і договорів. Водночас в абз. 2 ч. 2 ст. 215 ЦК зазначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Зокрема, в ч. 2 ст. 219 ЦК з метою захисту прав та законних інтересів особи, яка вчинила правочин, допускається визнання одностороннього правочину, який на порушення закону не був посвідчений нотаріально, дійсним у судовому порядку. Нотаріальне посвідчення односторонніх правочинів є обовязковим для заповіту (ч. 3 ст. 1247 ЦК), відмови одного з подружжя від спільного заповіту (ч. 3 ст. 1243), довіреності на вчинення правочинів, для яких згідно із законом передбачена нотаріальна форма для довіреностей, що видаються в порядку передоручення (ч. 2 ст. 245). Визнання одностороннього правочину, щодо якого не дотримано вимог про нотаріальну форму, дійсним можливе за наявності одночасно двох умов: цей правочин має відповідати справжній волі особи, яка його вчинила (ч. 3 ст. 203 ЦК); нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від волі особи (ч. 2 ст. 219 ЦК). Як встановлено судом, вказані умови мають місце при розгляді даної справи, зокрема, щодо вільного волевиявлення як [PERSON] так і [PERSON] при складанні відповідного правочину оскільки останні підписали заповіт, та у свою чергу відсутні відомості, щодо наявності підстав відсутності такого волевиявлення. Крім того суд вважає, що перебування [PERSON], [PERSON] у хворобливому стані та неможливістю, у звязку з цим, здійснення посвідчення заповіту, є обставиною, яка у розумінні ст.. 219 ЦК України перешкоджала посвідченню відповідного заповіту. Судом перевірено, що правочин вчинений кожним із заповідачів та виражений у формі заповіту підлягав нотаріальному посвідченню; а також не містить умов, що суперечать закону або моральним засадам суспільства. Враховуючи той факт, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], [PERSON]; померлі за життя бажали передати йому належні їм земельні ділянки; обставини що перешкоджали посвідченню відповідного заповіту не залежали від їхньої волі, а також беручи до уваги відмову інших спадкоємців від свого права на спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved