Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.08.2012 р. о .13.40 з вини відповідача, був пошкоджений належний позивачу на праві власності транспортний засіб - а/м Toyota Highlander р/н [NUMBER], та вартість матеріального збитку становить 47 447,38 грн., про стягнення яких у позові й заявлено відповідну вимогу. На відшкодування моральної шкоди позивач просив стягнути 5 000,00 грн., оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач пережив важкий емоційний стрес та душевні страждання, на довгий час був позбавлений свого транспортного засобу, чим були порушені нормальні та комфортні умови його життєдіяльності. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов та стягнути саме з відповідач - 1, як особи, винної за завдані збитки, на відшкодування матеріальної шкоди 47 447,38 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн. та заперечував проти стягнення з відповідача - 1 завданого матеріального збитку, пояснив, що договір страхування, на підтвердження укладення якого між відповідачем - 2 та відповідачем -1 був наданий поліс, не є укладеним, повідомлення про що позивач отримав від страхової компанії, оскільки поліс був втрачений. Відповідач -1 в особі представника позов не визнав та вважав правомірним стягнення зі страхової компанії (відповідача -2 ) завданого позивачеві збитку, адже відповідальність відповідача була застрахована, про що свідчить відповідний поліс. Судом за клопотання представника відповідача - 1 в якості співвідповідача було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхову компанію «Лафорт», представник якої не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Заслухав пояснення позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом 29.08.2012 р. о 13.40 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген Пассат» р/н [NUMBER], в районі електроопори №652 на просп. Гагаріна у м. Дніпропетровську, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з а/м «Тойота» р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який знаходився попереджену нього; транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, та постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ч. 4 ст. 64 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, оскільки на виконання зазначених вище правових норм вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною (постанова судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 р.), то суд, розв'язуючи вимогу позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, виходить з наступного. За преамбулою закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 зазначеного вище закону); відповідно до ст. 6 цього закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з положенням пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На підтвердження укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач -1 надав поліс №АВ/8582719, строк дії якого з 00.00 год. 27.08.2012 р. по 26.08.2013 р. включно, згідно з цим полісом (п. 3) договір (поліс) надбирає чинності з початку зазначеного строку його дії; забезпеченим транспортним засобом є а/м Фольксваген Пассат» р/н [NUMBER]. Разом з тим, згідно з цим полісом (п. 10) страховий платіж сплачений об 11.00 год. 26.08.2012 р. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, була визначена в розмірі 50 000,00 грн.; франшиза 1 000,00 грн. Згідно зі статтею 981 ЦК України договір має укладатися суворо в письмовій формі, а також може укладатися шляхом видачі страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Визначення моменту набуття чинності договором страхування передбачено ЦК; так, статтею 983 ЦК України встановлено, що таким моментом є внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Аналогічне правило передбачено частиною 4 статті 18 Закону України «Про страхування», та відповідно до зазначеного вище полісу сторони досягли згоди та встановили у договорі, що договір набирає чинності з початку зазначеного строку його дії (тобто з 00.00 год. 27.08.2012 р.). Водночас, будь-який договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди за усіма істотними його умовами. Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору; страховий випадок; розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума); розмір страхового платежу і строки його сплати; строк договору; інші умови, визначені актами цивільного законодавства. До умов, визначених актами цивільного законодавства, можна віднести умови, які повинні бути визначені у договорі відповідно до статті 16 Закону «Про страхування». За цією правовою нормою договір повинен містити: назву документа, назву та адресу страховика, прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження, прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу, зазначення об'єкта страхування, розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя, перелік страхових випадків, розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати, страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума), строк дії договору, порядок зміни і припинення дії договору, умови здійснення та причини відмови у страховій виплаті, права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, інші умови за згодою сторін, підписи сторін. Наданий відповідачем - 1 договір відповідає зазначеним вище вимогам ЦК та Закону України «Про страхування». За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, посилання представника позивача на те, що договір не укладеним, не можна вважати слушними, а недбале ставлення страховика (відповідача - 2) до зберігання та використання бланка полісу не є обставиною, яка виключає настання обов'язку за страховим випадком здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Разом з тим, суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження втрати страховиком (відповідачем -2) полісу №АВ/8582719, як й не було надано доказів на підтвердження оспорювання договору страхування (поліс №АВ/8582719) або визнання такого договору недійсним. Означений договір також й не можна вважати нікчемним. Разом з тим, оскільки представник позивача не погоджувався на заміну неналежного відповідача, та ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» була залучена до участі в справі в якості співвідповідача, позивач не заявляє вимог до страховика, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача ([PERSON]) в частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача [PERSON] з приводу вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди. Стосовно вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розв'язуючи вимогу пор відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наявності передбачених ЦК України підстав для відшкодування моральної шкоди у справі, яка розглядалася (ст.ст. 16, п. 3 ч. 2 ст. 23, ч. 4 та ч. 5 ст. 23 ЦК України), та погоджується із тим, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із пошкодженням його майна, через що присуджує особі, яку визнано винною у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, відшкодувати спричинену потерпілому моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial