Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, просить зобов»язати ПАТ «Укртрансгаз» змінити дату звільнення на день фактичної видачі трудової книжки та стягнути компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Свої позовні вимоги мотивує , тим що 30. 11. 2010 р. наказом по особовому складу № 802к його було звільнено з роботи у зв'язку з неявкою на роботу протягом більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (п. 5 ст. 40 КЗпП України). Проте трудову книжку отримав та ознайомився з наказом про звільнення лише 15. 11. 2013 року. Тому згідно законодавства у разі затримки видачі трудової книжки днем звільнення вважається день видачі трудової книжки та вважає що за час вимушеного прогулу до дня фактичної видачі трудової книжки на його користь слід стягнути компенсацію та моральну шкоду. У судовому засіданні представник позивача Роюк Л.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просила таку задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Укртрансгаз» позовні вимоги не визнав та пояснив, що звільнили позивача законно і ними вчинялись всі дії для належного повідомлення позивача про звільнення та необхідність прибути для ознайомлення з наказом та для отримання трудової книжки, однак позивач з»явився лише 15.11.2013 року та тоді ж і отримав копію наказу та трудову книжку на першу вимогу. Просить відмовити в задоволенні позову у зв»язку з пропуском позивачем терміну позовної давності оскільки такий почав свій перебіг 3.12.2010 року. Просить в позові відмовити . Треті особи: директор ПАТ «Укртрансгаз», профспілковий комітет ПАТ «Укртрансгаз» в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши її матеріали, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 16 березня 2009 року наказом управління «Укравтогазу» № 69 - к від 16. 03. 2009 року був призначений на посаду начальника регіонального виробничого управління «Львівавтогаз» філїї «Управління «Укравтогаз» ДК «Укртрансгаз» (а.с. 109). 30. 11. 2010 р. наказом по особовому складу № 802к [PERSON] було звільнено з роботи у зв'язку з неявкою на роботу протягом більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності п. 5 ст. 40 КЗпП України (а.с.43). Згідно ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України, а також ч. 5 п. 4. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р. (далі - Інструкції), власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи. Як вбачається з копії листка непрацездатності серія АВИ №641026 від 3.12.2010 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікування з 17.11.2010 року по 3.12.2010 р. у 5-ій МКЛ з приводу загального захворювання (а.с. ) Відповідно як стверджує позивач і не заперечує відповідач, та підтверджується копією листка непрацездатності - [PERSON] в день звільнення 30.11.2010 року перебував на стаціонарному лікуванні і на робочому місці присутній не був. Згідно п. 4. 2 Інструкції, у день звільнення [PERSON] повинен був отримати від Відповідача поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання своєї трудової книжки. Відповідачем не надано доказів отримання позивачем повідомлень про необхідність отримання своєї трудової книжки та копії наказу про звільнення. Наявні в матеріалах справи копії квитанцій про поштове відправлення кореспонденції ( а.с 43а та 44а) не підтверджують факт отримання позивачем таких. Крім того останні направлялись на адресу в с. Батятичі тоді як відповідно до акту про факт проживання наявного в матеріалах справи ( а.с. 9) [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS] без реєстрації, що підтверджує факт не отримання ним поштової кореспонденції від відповідача. Крім того в період направлення [PERSON] поштової кореспонденції такий перебував на стаціонарному лікуванні в м. Львові, що також виключає можливість отримання ним листів на поштовому відділенні в с. Батятичі. Судом встановлено та підтверджується сторонами і відповідно до копії книги обліку трудових книжок (а. с. 46-47) [PERSON] отримав трудову книжку 15.11.2013 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що Відповідач порушив норми чинного законодавства та не виконав покладеного на нього обов'язку щодо видачі працівнику трудової книжки при звільненні працівника. Згідно п. 4.1 Інструкції у разі затримки видачі трудової книжки днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому п. 2.10 Інструкції. На підставі цього, суд вважає, що дата звільнення позивача з роботи підлягає зміні. Так судом встановлено, що [PERSON] отримав трудову книжку 15.11.2013 року, однак фактично працевлаштувався на посаду начальника регіональної виробничої дільниці обліку природного газу в УМГ «Львівтрансгаз» з 15.10.2012 року (а.с.89), тому суд вважає що слід змінити дату звільнення [PERSON] з 30.11.2010 року на дату його фактичного працевлаштування -15.10.2012 року. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України та п. 4. 1 Інструкції у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При цьому, обчислення середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Отже, відповідач зобов'язаний виплатити на користь позивача компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки до дня фактичного працевлаштування. Відповідно до довідки ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» про розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] від 19.11.2014 року така становила 6310,00 грн. (а.с. 113) Згідно розрахунку в уточненнях до позовної заяви від 9.12.2014 р. компенсація середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 30.11.2010 року по 1.10.2012 року складає суму у розмірі 138 820 гривень та компенсація з врахуванням індексу інфляції за період 30.11.2010 року по 01.10.2012 року складає 27347,54 гривень, а всього 166167,54 гр. В результаті цього тривалий час я не мав змоги влаштуватися на роботу або хоча б стати на облік у центр зайнятості як безробітній, а тому був позбавлений будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сім'ї. Згідно ст. 43 Конституції України передбачено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснює, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд вважає,що своїми діями відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань розмір яких суд оцінює в 3000 ( три тисячі )гр.

Outcome: approved