Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до умов кредитного договору № BLаЖГА00047012 від 24.06.2011 року, укладеного між [PERSON] та Публічним [PERSON] Товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (надалі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), відповідачу був наданий кредит у розмірі 12000,00 грн. зі строком користування по 24.06.2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена у розмірі 1,75 % від суми кредиту. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 10.08.2015 року становить 70627,11 грн., що складається з: -Прострочена до повернення сума кредиту 8601,65 грн.; -Прострочені проценти за користування кредитом 2474,77 грн.; -Комісії за РО (комісія за управління кредитом) 4410,00 грн.; -Плата за пропуск платежів 55140,69 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, просив розглядати справу за без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідачки за довіреністю від 23.10.2015року [PERSON] в судовому засіданні проти позову частково заперечувала. Зазначала, що факт неповернення відповідачкою суми кредиту та відсотків з її боку не заперечується. Проте включення ПАТ «ВіЕйБі Банк» у суму боргу плати за пропуск платежів у розмірі 55\~140,69 грн. є неправомірним, т.я. застосування такого виду штрафних санкцій не передбачено ані кредитними договором, ані чинним законодавством. Більш того, сплачена відповідачем сума цих платежів у розмірі 86,57 грн. з лютого по червень 2012 року повинна бути зарахована до тілу кредиту. Також зазначала, що не підлягає стягненню сума комісії, через те, що умова кредитного договору, укладеного між сторонами, про сплату комісії за управління кредитом є недійсною (нікчемною). При цьому мала на увазі, що нарахування комісії проводиться відповідачем за послуги, що супроводжують кредит і є компенсацією сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. За таких обставин сплачена відповідачкою в період з липня 2011 року по жовтень 2012 року через юридичну необізнаність комісія за управління кредитом у розмірі 3\~150 грн. підлягає зарахуванню у тіло кредиту. Також звертала увагу суду на неправомірне нарахування процентів за користування кредитом поза останній день дії кредитного договору 23.06.2014 року. Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № BLаЖГА00047012 від 24.06.2011 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідачу був наданий кредит у розмірі 12000,00 грн. зі строком повернення кредиту - 24.06.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом - 10 % річних, комісії за управління кредитом - 1,75 % від суми кредиту. Невідємною частиною договору є графік погашення заборгованості за кредитом, процентам та комісії за управління кредитом, в якому сторони погодити розміри щомісячних платежів та дату їх щомісячного здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник \~не звільняється від відповідальності \~за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, а з 24.10.2012 року взагалі припинив здійснення будь-яких платежів. Внаслідок зазначеного загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 10.08.2015 року становить 70627,11 грн., що складається з: -Прострочена до повернення сума кредиту 8601,65 грн.; -Прострочені проценти за користування кредитом 2474,77 грн.; -Комісії за РО (комісія за управління кредитом) 4410,00 грн.; -Плата за пропуск платежів 55140,69 грн. Посилання представника відповідача щодо недійсності умов кредитного договору, укладеного між сторонами, про сплату комісії за управління кредитом суд вважає безпідставними. При цьому приймає до уваги, що відповідно до положень ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судовим розглядом встановлено, що умовами договору № BLаЖГА00047012 від 24.06.2011 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було погоджено між сторонами встановлення щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту, які після початку дії договору сплачувалися з боку [PERSON] в період з 25.06.2011 року по 24.10.2012 року, що свідчить про добровільне та свідоме визнання з боку відповідачки вказаних договірних умов. У встановленому законом порядку окремі положення договору № BLаЖГА00047012 від 24.06.2011 року недійсними не визнані. Положеннями ст.204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, зокрема встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням наведеного вимоги позивача про необхідність стягнення 4\~410 грн. як складової частини заборгованості за кредитним договором суд визнає обґрунтованими. Крім того, при вирішенні спору суд вважає необхідним звернути увагу, що п. 4.2.1 кредитного договору № BLаЖГА00047012 від 24.06.2011 року було передбачено плату за користування кредитом проценти за користування кредитними коштами. При цьому при розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів (день збільшення доступного залишку коштів на поточному рахунку позичальника) та виключається останній день строку остаточного повернення кредитних коштів. Як встановлено судовим розглядом та було визнано стороною відповідача остаточне повернення кредитних коштів з боку [PERSON] на час вирішення справи не здійснено, а тому вимоги позивача про необхідність стягнення 2\~474,77 грн. як складової частини заборгованості за кредитним договором суд визнає обґрунтованими. Вказаний висновок суду узгоджується з положеннями ст. 536,1048, 1054 ЦК України, які передбачено обовязок позивальника повернути як кредит та проценти та обовязок за користування чужими грошовими коштами сплачувати проценти. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань ( а саме неповернення чергової частини кредиту та/або несплачених процентів комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Сума плати за пропуск платежів, нарахованих станом на 10.08.2015 року, складає 55 140,69 грн. Згідно ч. 3\~ст. 551 ЦК України - розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того положеннями \~ст. 258 ЦК України\~ встановлюється позовна давність в один рік до вимог\~\~про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно правових позицій Верховного суду України в (у справі № 6-100 цс 14), зазначено, що за правилами п. 1 ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов»язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені, відповідно до\~статті 253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, частина третя\~статті 551 ЦК України\~з урахуванням положень\~статті 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої\~статті 10 ЦПК України\~щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~зменшити\~розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що пеня за прострочення строків повернення кредиту у розмірі 55 140,69 грн. нарахована за період з 25.04.2015 року по 10.08.2015 року, та за своїм розміром значно перевищує розмір заборгованості [PERSON] за кредитом. Приймаючи до уваги, що розмір збитків позивача через неналежне виконання кредитних зобовязань [PERSON] 15\~484,42 грн. ( з яких неповернення заборгованості по кредиту у сумі 8\~601,65 грн., несплачених процентах за користування кредитними коштами у сумі 2\~474,77 грн., комісія за управління кредитом у сумі 4\~410 грн.) суд вважає доцільним зменшити розмір пені до розміру цих збитків та стягнути з відповідача пеню у сумі 15\~484,42 грн., розмір якої не перевищує розмір збитків та нарахуванню пені за один рік. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: partial