Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду \~із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 20 жовтня 2015 року він надав у борг [PERSON] грошову суму в розмірі 6000 грн., на строк до 04 листопада 2015 року. До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання. Відповідно до порядку застосування індексів інфляції при розгляді справ, сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку відповідач зобовязаний сплатити на його користь станом на 04 травня 2016 року становить 6006,28 грн., а 3% річних за 182 дні прострочення складає 89,75 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 6006,28 грн. та 3% річних від простроченої за весь час суми в розмірі 89,75 грн. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь основний борг в розмірі 6000 грн., судові витрати в сумі 551,20 грн., а також додаткові витрати повязані з розглядом справи 945 грн. При цьому, суду пояснив, що він 03.10.2015 року придбав у відповідача по справі мідний купорос вагою 200 кг., за грошові кошти в сумі 6000 грн. Згодом йому стало відомо про те, що він придбав у відповідача не мідний купорос, а звичайний пісок, який вкритий верхнім шаром мідного купоросу. Через деякий час, при зустрічі з відповідачем останній надав йому розписку про те, що він взяв у нього грошові кошти в борг на суму 6000 грн. Відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до розписки від 30 жовтня 2015 року [PERSON] зобовязався виплати [PERSON] борг в сумі 6000 грн. до 04.11.2015 року. Відповідно до витягу з кримінального провадження №12016230070001739 [PERSON] звернувся до Новокаховського відділу поліції ГУ Національної поліції в Херсонській області із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. З копії постанови про закриття кримінального провадження від 12.08.2016 року вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016230070001739 від 27.07.2016 року закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Підставою для закриття кримінального провадження послугувало те, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, зокрема зі сплати боргу. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1\~ст. 1046 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови її отримання позичальником в борг із зобов'язанням повернення та дату отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада\~ 2015 року у справі № 6-1967цс15, 24 лютого 2016 року. Як вбачається із письмових заперечень відповідача, розписка була написана ним власноруч. Передумовою для написання розписки, послугувало те, що він продав позивачу неякісний купорос у звязку з чим останній вимагав повернення йому сплачених коштів; [PERSON] погодився повернути позивачу кошти на підтвердження чого написав вказану розписку. Таким чином, факт написання розписки сторонами не оспорюється. У розписці [PERSON] підтвердив факт отримання ним коштів у сумі 6000 грн. та взяв на себе зобов'язання повернути їх до 04.11.2015 року. Оскільки у розписці зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, та особистий підпис позичальника, то між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчать про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Посилання відповідача [PERSON] щодо не укладення договору позики та не одержання ним коштів від [PERSON] є неприйнятними, оскільки спростовуються його ж письмовими запереченнями, в яких він підтверджує отримання коштів в сумі 6000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, \~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 551,20 грн. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь додаткових витрат повязані з розглядом справи в сумі 945 грн., зокрема витрати, які понесені ним на придбання палива, то суд виходить з наступного. Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. На підтвердження своїх вимог, позивачем по справі надано до суду копії квитанцій про придбання ним палива, а саме: 03.07.2016 року на суму 573,56 грн. та 05.08.2016 року на суму 803,57 грн. Однак суд зазначає, що 03.07.2016 року судове засідання по даній справі на вказану дату призначено не було, тобто судовий розгляд по даній справі не проводився. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до копії чеку про придбання палива, позивачем 05.08.2016 року було придбано 41,23 літра палива на загальну суму 803,57 грн. при цьому в заяві про стягнення цих витрат позивачем зазначено, що його автомобіль витрачає в середньому на 100 кілометрів 8 літрів дизельного палива. Так, відстань із смт. Дніпряни Херсонської області (місце проживання позивача) до смт. Чаплинка складає 59 км.; 2 сторони х 59 = 118 км., тобто це та відстань, яку здолав позивач 05.08.2016 року. Враховуючи, що відповідно до наданого чеку від 05.08.2016 року 1 літр дизельного палива становить 20,99 грн., то позивач витратив 198,14 грн. (118 км. х 8 : 100 = 9,44 л. х 20,99 грн. = 198,14). Таким чином, із відповідача слід стягнути підтверджені судові витрати повязані з розглядом справи на суму 198,14 грн. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з підстав зазначених вище.

Outcome: partial