Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача, на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 54633,08 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 22.01.2018 року він був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (в звязку з порушенням власником законодавства про працю), про що відповідачем було видано наказ №8 від 22.01.2018 року та зроблено відповідний запис у трудовій книжці. При звільненні роботодавець не здійснив з позивачем повного розрахунку по заробітній платі, і не здійснив його до часу розгляду справи у суді. Позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами позовної заяви. Відзиву на позов у встановленому порядку та у визначений судом строк відповідач не подав. Сторони не заявляли клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до\~ст. ст. 279, 280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи\~\~докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом установлено, що [PERSON] працював у Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія», і 22.01.2018 року він був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, в звязку з порушенням адміністрацією законодавства про працю, про що відповідачем було видано наказ №8 від 22.01.2018 року та зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.1\~ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом установлено, що відповідач при звільненні [PERSON] не здійснив з ним повний розрахунок і не виплатив нараховану заробітну плату за період з березня 2016 року січень 2018 року, яка складає 54633,08 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданою Командитним товариством «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія». Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню: заборгованість по заробітній платі в розмірі 54633,08 грн. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved