Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому посилається на те, що 01 грудня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди квартири за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Варшавська (Радянська)[ADDRESS], строк дії договору складав з 06 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року. В орендованій квартирі він проживав зі своєю сімєю жінка та двоє дітей 2 та 5 років. Розмір орендної плати складав 6\~500,0 гривень (пункт 2.4 договору). У відповідності до пункту 2.8 орендар в момент укладання договору сплатив відповідачеві передоплату за перший та останній місяці оренди квартири, що становить 13\~000,0 гривень; подальші платежі здійснювались шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок відповідача та/або її чоловіка [PERSON], відкритий у КБ Приват Банк. Позивач вказує, що в кінці квітня 2015 року була досягнута усна домовленість з відповідачем щодо пролонгації договору як мінімум на один місяць, в підтвердження домовленості 30 квітня 2015 року було здійснено платіж у розмірі 6\~500,0 гривень у якості орендної плати за червень 2015 року. В кінці травня 2015 року було досягнута домовленість щодо зниження орендної плати до розміру 5\~000,0 гривень, починаючи з липня 2015 року, всі домовленості підтверджуються смс-перепискою з відповідачем. В підтвердження домовленості 02 червня 2015 року було здійснено частковий платіж у розмірі 3\~000,0 гривень у якості орендної плати за липень 2015 року. До закінчення строку оренди, вказаного в договору (31 травня 2015 року) відповідач ні в усній, ні в письмовій формі не виказував намірів про припинення дії договору, будь-які претензії, повязані з порядком проживання або режимом використання орендуємої квартири відповідачем не висувались з моменту укладання договору. Більше того, відповідач погодився з пролонгацією договору, що явно відбивається в смс-переписці та прийняттям орендної плати за червень та частково за липень 2015 року. Станом на 31 травня 2015 року відповідач в усній або письмовій формі не повідомив про припинення оренди після закінчення строку дії договору. З урахуванням досягнутих домовленостей, 31 травня 2015 року він зі своєю сімєю виїхав за межі України, однак, вже 05 червня 2015 року від відповідача надійшло смс-повідомлення про те, що в односторонньому порядку його сімя виселена із квартири. Додатково відповідач повідомила, що нібито замки поміняні та встановлена сигналізація. Крім того, відповідач повідомила, що всі їх речі будуть повернені їм після компенсації моральної шкоди. В наступній переписці відповідач неодноразово змінював свою думку щодо виселення, однак, в день їх приїзду на територію України 21 червня 2015 року в телефонній розмові відповідач підтвердила факт їх виселення в односторонньому порядку. Таким чином, відповідач самовільно в односторонньому порядку, без погодження з ним, зайшла до квартири та на свій розсуд розпорядилася їх речами, відповідач мотивувала свої дії тим, що з їх сторони була значно пошкоджена квартира, що орендується. З урахуванням того, що він та члени його родини є особами, які переміщені з тимчасово окупованої території України й районів проведення АТО (м. Донецьк), в квартирі, що орендується знаходились всі цінності та грошові кошти, які були вивезені ними із зони АТО, тобто, відповідач своїми незаконними та односторонніми діями фактично залишила його сімю без речей та сплаченого наперед житла, це при тому, що його сімя залишилась без власного житла внаслідок подій на Донбасі. По факту крадіжки грошей та цінностей по ч.1 ст. 185 КК України міським відділом міліції м. Ірпінь порушена справа (ЄРДР № 120151100400001402). Копія договору оренди квартири, що додається до цієї заяви була зроблена з матеріалів вказаної кримінальної справи, при цьому виправлення за текстом договору були зроблені відповідачем в одноосібному порядку, оригінал договору, що належить йому також було вкрадено відповідачем. Позивач також вказує, що пунктом 7.3 договору передбачено, що будь-які зміни та виправлення за Договором мають юридичну силу лише при взаємному їх посвідченні представниками сторін у кожному окремому випадку, але, незважаючи на це, відповідач майже в кожному пункті договору самостійно від руки зробив виправлення та додавання за текстом. Вважає, що пункти з виправленнями, які зроблені відповідачем самостійно без його підпису, є недійсними та не мають юридичної сили. Крім того, Службою у справах дітей м. Ірпеня розглядається заява про порушення прав неповнолітніх дітей та неправомірне виселення відповідачем вимушених переселенців із зони АТО. У звязку із тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, він змушений звернутися до суду, для нього на теперішній час ця сума є значною і дії відповідача ставлять його у вкрай тяжке матеріальне становище. Окрім матеріальної шкоди йому було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки він та його сімя зазнали душевного болю, порушено нормальний спосіб життя, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для термінового пошуку іншого житла. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 50\~000,0 гривень. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 8\~633,34 гривень; стягнути з відповідача [PERSON] на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 50\~000,0 гривень; визнати недійсними виправлення Договору оренди квартири від 01.12.2014 року у пунктах 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.8, 3.1, 4.1, 5.2, 6 та 7.3; всі судові витрати покласти на відповідача. В подальшому під час розгляду справи представником позивача [PERSON] було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій представник позивача, посилаючись на зазначені вище обставини, також вказує, що у звязку із помилковим розрахунком суми боргу за договором оренди, вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог. Розраховуючи суму боргу за оренду позивач виходив з наступного: 6\~500,0 гривень позивачем було сплачено 30.04.2015 року у якості орендної плати за червень 2015 року; частковий платіж у розмірі 3\~000,0 гривень позивачем було сплачено 02.06.2015 року в якості орендної плати за липень 2015 року; один день проживання в орендованій квартирі коштує 216,66 гривень (у червні 30 днів), позивач не проживав у орендованій квартирі з 05.06.2015 року, виходить 30-4=26 днів. Заборгованість за договором оренди складає 216,66 грн. х 26 днів = 5\~633,16 грн. +3\~000,0 грн., які були сплачені в якості орендної плати за липень 2016 року=8\~633,16 гривень складає заборгованість за Договором оренди квартири. В звязку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу в розмірі 8\~633,16 гривень; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50\~000,0 гривень; визнати недійсними виправлення Договору оренди квартири від 01.12.2014 року у пунктах 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.8, 3.1, 4.1, 5.2, 6 та 7.3; всі судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, у звязку із чим суд, заслухавши думку представника позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідачки та не заперечувала проти заочного розгляду справи, вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 01 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] (орендар) та відповідачем [PERSON] (орендодавець) було укладено договір оренди квартири за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Варшавська (Радянська), буд. 114-Р, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння та користування квартиру за адресою м. Ірпінь, вул. Радянська, 114-Р, строк дії договору складав з 06 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року. Згідно довідки від 15.12.2014 року № [NUMBER] про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту Ірпінської міської ради [PERSON], [INFO] разом з дітьми [PERSON], 11.12.2012 р. н. та [PERSON], 27.01.2010 р. н. постійно проживав у [INFO] та перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS]; згідно довідки від 15.12.2014 року № [NUMBER] про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту Ірпінської міської ради [PERSON], [INFO] постійно проживала у [INFO], Шахтобудівельників, 20 кв. 73 та перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS]. В орендованій квартирі позивач проживав зі своєю сімєю дружина та двоє дітей. Згідно п. 2.4 договору оренди розмір орендної плати складав 6\~500,0 гривень на місяць. У відповідності до пункту 2.8 орендар в момент укладання договору сплатив відповідачеві передоплату за перший та останній місяці оренди квартири, що становить 13\~000,0 гривень; подальші платежі здійснювались шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок відповідача, відкритий у КБ Приват Банк. В кінці квітня 2015 року була досягнута усна домовленість між позивачем та відповідачем щодо пролонгації договору на один місяць, в підтвердження домовленості 30 квітня 2015 року позивачем було здійснено платіж у розмірі 6\~500,0 гривень у якості орендної плати за червень 2015 року. В кінці травня 2015 року було досягнута домовленість щодо зниження орендної плати до розміру 5\~000,0 гривень, починаючи з липня 2015 року, всі домовленості підтверджуються смс-перепискою з відповідачем, наданою позивачем до позовної заяви. В підтвердження домовленості 02 червня 2015 року позивачем було здійснено частковий платіж у розмірі 3\~000,0 гривень у якості орендної плати за липень 2015 року. Встановлено, що пунктом 7.3 договору передбачено, що усі виправлення за текстом даного договору мають юридичну силу лише при взаємному їх посвідченні представниками сторін у кожному окремому випадку. Із наданої позивачем копії договору оренди вбачається, що у даному договорі містяться пункти з виправленнями. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за договором оренди складає 216,66 грн. х 26 днів = 5\~633,16 грн. +3\~000,0 грн., які були сплачені в якості орендної плати за липень 2016 року=8\~633,16 гривень. Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача, матеріалами справи. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В судовому засіданні встановлено, що 01 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] (орендар) та відповідачем [PERSON] (орендодавець) було укладено договір оренди квартири за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Варшавська (Радянська), буд. 114-Р, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння та користування квартиру за адресою м. Ірпінь, вул. Радянська, 114-Р. Позивачем було сплачено відповідачу згідно наданого ним розрахунку: 6\~500,0 гривень 30.04.2015 року у якості орендної плати за червень 2015 року; частковий платіж у розмірі 3\~000,0 гривень позивачем було сплачено 02.06.2015 року в якості орендної плати за липень 2015 року; один день проживання в орендованій квартирі коштує 216,66 гривень (у червні 30 днів), позивач не проживав у орендованій квартирі з 05.06.2015 року, заборгованість за договором оренди складає 216,66 грн. х 26 днів = 5\~633,16 грн. +3\~000,0 грн., які були сплачені в якості орендної плати за липень 2016 року=8\~633,16 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути зазначену суму боргу в розмірі 8\~633,16 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просить визнати недійсними виправлення Договору оренди квартири від 01.12.2014 року у пунктах 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.8, 3.1, 4.1, 5.2, 6 та 7.3. Разом із цим, під час розгляду справи суду не було надано оригіналу договору оренди квартири від 01 грудня 2014 року, укладеному між позивачем та відповідачем, а також будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що виправлення, які були внесені у Договір оренди від 01 грудня 2014 року здійснені відповідачем. За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача, що виправлення, які були внесені у Договір оренди від 01 грудня 2014 року здійснені саме відповідачем, а тому, виходячи із положень п. 3 ст. 10 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення даних позовних вимог. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки відповідач в односторонньому порядку, без погодження з позивачем, зайшла до квартири та на свій розсуд розпорядилася його речами, то такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Однак розмір моральної шкоди, яку позивач визначає у розмірі 50\~000,0 гривень та яку просить стягнути на його користь з відповідача, на думку суду, є завищеною, та визначає розмір моральної шкоди у розмірі 15\~000,0 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було. Крім того, із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 761,76 гривень. Таким чином, суд задовольняє заявлений позов частково. На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial