Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про відшкодування збитків заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 30.08.2015р.близько 08:00год. у м.Херосні [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], здійснюючи рух по вул.Жовтневої Революції зі сторони вул.Комсомольської у напрямку вул. 9-го Січня, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.п.2.3.б, п.16.11ПДР України, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з головною дорогою вул.Горького, не надав перевагу у русі автобусу «[PERSON] СПВ-17», р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], з пасажирами, який рухався по головній дорозі вул.Горького, зі сторони вул.Комунарів у напрямку вул.Потьомкінської, внаслідок чого допустив зіткнення з вказани транспортним засобом. Внаслідок якого були нанесені пошкодження транспортному засобу, що належить позивачу автобусу «[PERSON] СПВ-17», р.н. [NUMBER], а також пасажирам тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона у справі №668/1478/16-к від 15.02.2016р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні криманального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286КК України, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46КК України. Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженню транспортного засобу «[PERSON] СПВ-17», р.н. [NUMBER], №61/09-15 від 08.09.2015 року,вартість складає 42332,90грн. Окрім матеріальної шкоди [PERSON] своїми діями завдав моральної шкоди, яка полягає у душевних та моральних страждань, а саме нервове потрясіння, стрес викликаний сильним хвилюванням у звязку із пошкоденням його автобуса, неможливість вільно користуватись транспортним засобом для перевезення пасажирів та заробляти на життя, у звязку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача 42332,90грн. матеріальної шкоди завданої транспортному засобу; стягнути з відповідача 600,00 грн. витрати на проведення автотоварознавчого досліджження; 1300грн. витрати повязані з евакуацією пошкодженого транспортного засобу позивача; 6000грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені судові витарти. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.03.2018 року розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що при настанні страхового випадку відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду повинна страхова компанія.Також вказує, що при проведенні звіту субєктом оціночної діяльності не було викликано другу сторону, що позбавило її можливості надавати клопотання та зауваження щодо предмету дослідження та процедури. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 30.08.2015р.близько 08:00год. у м.Херосні [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], здійснюючи рух ао вул.[PERSON] зі сторони вул.Комсомольської у напрямку вул. 9-го Січня, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п.п.2.3.б, п.16.11ПДР України, виїжджаючи на нерегульоване перехрестя з головною дорогою вул.Горького, не надав перевагу у русі автобусу «[PERSON] СПВ-17», р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], з пасажирами, який рухався по головній дорозі вул.Горького, зі сторони вул.Комунарів у напрямку вул.Потьомкінської, внаслідок чого допустив зіткнення з вказани транспортним засобом. Власником автомобіля автобусу «[PERSON] СПВ-17», р.н. [NUMBER], була [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 852973. Внаслідок якого були нанесені пошкодження транспортному засобу, що належить позивачу автобусу «[PERSON] СПВ-17», р.н. ВТ32423,а також пасажирам тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона у справі №668/1478/16-к від 15.02.2016р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286КК України, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46КК України. Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженню транспортного засобу «[PERSON] СПВ-17», р.н. [NUMBER], №61/09-15 від 08.09.2015 року,вартість складає 42332,90грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №90 від 08.09.2015р.\~ сплачено 600грн. на проведення автотоварознавчого досліджження; відповідно до акту виконаних робіт №000198 від 30.08.2015р. був евакуйований несправний автомобіль [PERSON] ВТ2423АА, за що було сплачено 1300грн., відповідно до квитанції №452. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу [PERSON] СПВ-17», р.н. [NUMBER], сума в розмірі 42332,90грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що шкоду, завдану позивачу, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу останнього, а тому має нести відповідальність незалежно від доведеності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 3000,00 грн., яка підлягає стягненню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи та вимог закону, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: partial