Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить, на підставі ст. ст.\~110,\~112 СК України\~розірвати шлюб, укладений між мною, [PERSON] та [PERSON], 22 листопада 2011 року, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1938. При цьому позивач посилається на те, що вони з відповідачем 4 листопада 2014 року припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, відповідач залишила місце сумісного проживання, забравши із собою тільки особисті речі. Також позивач зазначає, що примирення між ним та відповідачем не можливе і подальше збереження шлюбу є недоцільним. Позивач надав до суду письмову заяву від 17.09.2015 року, якою підтверджує, що наполягає на позовних вимогах, просить їх задовольнити і слухати справу за його відсутності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити, додатково пояснивши, щоб суд не враховував деякі обставини, викладені в позові, а саме щодо предметів побуту, меблів, електроніки, а також особистих памятних золотих виробів, врахувавши лише ту обставину, що відповідач залишила місце сумісного проживання, забравши із собою тільки особисті речі. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечувала, однак з викладеними обставинами в тексті позову не погодилась, про що надала письмові пояснення від 19.11.2015 року. Також відповідач зазначила, що фактично вони припинили подружні відносини і ведення спільного господарства з 17 серпня 2015 року, саме в той день, коли померла її бабуся, яка жила в Краснодарі. Саме 17 серпня 2015 року відповідач забрала свої особисті речі і пішла від позивача. Відповідач пояснила, що вона з позивачем прожили разом з 25.03.2008 року однією сімєю і 22.11.2011 року зареєстрували шлюб. Вказала, що не бажає надалі продовжувати сімейні стосунки, вважаючи подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу таким, що суперечитиме її інтересам, а вжиття заходів щодо примирення подружжя є недоцільним. Після розірвання шлюбу не бажає відновляти своє дошлюбне прізвище і просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Смолянська». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 25.03.2008 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, що підтверджується заявою [PERSON] та [PERSON], адресованою 06.10.2011 року приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Між сторонами 22 листопада 2011 року був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1938. На момент розгляду справи сторони подружніх та сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, оскільки з 17 серпня 2015 року відповідач пішла від позивача, забравши свої особисті речі. Родина розпалася, відновлена бути не може. Майновий спір вирішується Приморським районним судом м.Одеси в іншому провадженні. Дітей від шлюбу не має. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved