Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 жовтня 1984 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-20, на ім'я [PERSON] та [PERSON]; Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 19 січня 2011 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою (спадкова справа №522/2010) та зареєстрованого в реєстрі за №1-109, на ім'я [PERSON]; Визнати недісним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.11.2012 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-1990, на ім'я [PERSON]; Визнати за [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) право власності на 1112 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Що знаходиться в [ADDRESS]; Стягнути судовий збір в сумі 560,00 грн., сплаченого позивачем, з [PERSON] на користь позивача; Стягнути з [PERSON] всі судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема вартість експертизи та послуги адвоката. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовуює тим, що позивач [PERSON], є рідною донькою [PERSON] та [PERSON]. Крім неї, у батьків був син та рідний брат позивача [PERSON]. Батьки перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу батьки придбали житловий будинок [ADDRESS]. Право власності було оформлено на батька, [PERSON], на підставі договору про право побудови та безстрокового користування земельною ділянкою, що був посвідчений Першою Харківською державною нотаріальною конторою 4 листопада 1954 року за реєстровим № 4-7119, та зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 2 серпня 1984 року за № 53126. Зазначений житловий будинок, був спільною сумісною власністю. Вся сім'я позивача проживала в цьому будинку, тобто батьки, позивач та її брат, кожен з них був зареєстрований в ньому. [INFO] року батько, [PERSON], помер, про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER] від 13.01.1960 року. На момент його смерті в домоволодінні були зареєстровані його дружина [PERSON], позивач та її брат. На момент смерті батька позивачу виповнилося 11 років, її братові - 14 років. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яка йому належала на праві власності на момент відкриття спадщини. У рік смерті батька, 1960, до уповноважених органів їх мати не зверталася ні від власного імені та в своїх інтересах, ні в інтересах своїх малолітніх дітей з заявою прийняття спадщини. Фактично вступили у спадщину та управління спадковим майном особи, які були там зареєстровані, а саме [PERSON], [PERSON] ([PERSON] на час звернення до суду, донька) та [PERSON] (син померлого та брат позивачки). Зазначені обставини підтверджені записами у будинковій книзі. У 1973 році позивач уклала шлюб, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], та переїхала на інше місце проживання разом зі своїм чоловіком. Як їй стало випадково відомо у 2011 році, коли вона оформляла спадщину після померлої у [INFO] її матері, [PERSON], у 1984 році мати та брат отримали свідоцтво про спадщину за законом після померлого батька на двох у рівних частках, як дружина та син спадкодавця. Відповідно до цього свідоцтва її мати та брат оформили на спадкове майно на свої ім'я по 1/4 частки житлового будинку (в рівних частках на половину домоволодіння). Позивач вважаю, що це була помилка нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори, яка не помітила запис в будинковій книзі про її прописку у спірному будинку на час відкриття спадщини, а мати та брат не були обізнані на законодавстві. Отже, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не було враховано, що неповнолітня (на час відкриття спадщини) позивачка також фактично прийняла спадщину. В 1983 році як дружина брата позивача, [PERSON], у спірний будинок була зареєстрована відповідач по справі, [PERSON] В [INFO] брат позивача [PERSON] помер. Оскільки у 1984 році не вірно було нотаріусом оформлено свідоцтво про право на спадщину, то помилково стало вважатися що їхні частки склали по 1/8 від відкритої за братом спадщини (тобто від 1/4 частки домоволодіння замість від 1/6 частки). Отже, виходячи зі здійсненої нотаріусом помилки у 1984 році, мати позивача стала власницею після смерті батька та свого сина 7/8 частки житлового будинку, а відповідачка - 1/8 частки будинку. У [INFO] померла мати позивача, [PERSON], яка склала 12.05.2005 року на її ім'я заповіт. Позивач зазначив що, між спадкоємцями померлих батька, [PERSON], брата [PERSON], та мати, [PERSON], ідеальні частки повинні бути розподілені таким чином: - [PERSON], позивачці, замість 7/8 часток після смерті матері за заповітом повинно належати: 2/12 домоволодіння після смерті у 1960 році батька в порядку спадкування за законом + 9/12 після смерті матері в порядку спадкування за заповітом (6/12 (1/2) частка у спільній сумісній власності майна набутого за час шлюбу з померлим чоловіком + 2/12 (або 1/6) частки після смерті чоловіка + 1/12 частки після смерті сина ), всього 11/12; - [PERSON], відповідачці, замість 1/8 частки домоволодіння повинно належати 1/12 частки домоволодіння. Саме на такі частки спадкоємці повинні отримати свідоцтва про право власності в порядку. Позивач вважає, що її право власності порушено і підлягає захисту в судовому порядку на підставі наступних норм матеріального права. Представники позивача [PERSON], [PERSON], які діють на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що після того, як позивачу виповнилось 18 років, вона до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батька не зверталась. Згідно строку позивної давності, позивачка таке право втратила. За всі 50 років після смерті батька позивачка спірною частиною домоволодіння не користувалась, нею не цікавилась, її не підтримувала, податки за неї не сплачувала. Представник відповідача Шостої Харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав до суду запереченням в якому просить розглядати справу за відсутністю представника. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON], є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтво про народження (а.с. 32). Крім неї, у батьків був син та рідний брат позивача [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується посвідкою про шлюб від 27.08.1945 року (а.с.18). В період шлюбу батьки позивача придбали житловий будинок [ADDRESS]. Право власності було оформлено на батька, [PERSON], на підставі договору про право побудови та безстрокового користування земельною ділянкою, що був посвідчений Першою Харківською державною нотаріальною конторою 4 листопада 1954 року за реєстровим № 4-7119, та зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 2 серпня 1984 року за № 53126 (а.с. 59-60). На момент його смерті в домоволодінні були зареєстровані його дружина [PERSON], позивач та її брат. На момент смерті батька позивачу виповнилося 11 років, її братові - 14 років. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яка йому належала на праві власності на момент відкриття спадщини. У рік смерті батька, 1960, до уповноважених органів їх мати не зверталася ні від власного імені та в своїх інтересах, ні в інтересах своїх малолітніх дітей з заявою прийняття спадщини. Фактично вступили у спадщину та управління спадковим майном особи, які були там зареєстровані, а саме [PERSON], [PERSON] ([PERSON] на час звернення до суду, донька) та [PERSON] (син померлого та брат позивачки). (а.с. 12-17). У 1983 році у спірний будинок була зареєстрована та проживає по теперішній час відповідач по справі [PERSON], яка є дружиною померлого [INFO] року [PERSON] У 1973 році позивач уклала шлюб, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 33), та переїхала на інше місце проживання, що підтверджується записами у будинковій книзі. З листа Харківського обласного державного нотаріального архіву від 07.04.2014 року за №998/01-21, вбачається, що за наявними архівними даними, згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1960-1993 роки та книзі обліку та реєстрації спадкових справ за 1984 рік. матеріалами наряду «свідоцтва про право на спадщину» за 1984 рік Шостої Харківської державної нотаріальної контори, після померлого [INFO] року [PERSON], який проживав за адеосю: [ADDRESS]: 13.10.1984 року до Шостої Харківської нотаріальної контори з сумісною заявою про видачу свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом звернулися [PERSON] та [PERSON] Їх заяву було прийнято, зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 13.10.1984 року за порядковим номером 928 та заведено спадкову справу №657/1984. 13.10.1984 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] були видані: за реєстром №3-18 свідоцтво про право власності на половинну частку в спільному майні подружжя, що в цілому складається з ЖИЛОГО БУДИНКУ з надвірними будівлями [ADDRESS], який належав померлому на підставі договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого першою Харківською державною нотаріальною конторою 04.11.1954 року за реєстром №4-7119, зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 02.08.1984 року під №53126. Свідоцтво видано дружині померлого [PERSON]. За реєстровим номером 3-20 свідоцтво про право на спадщину за законом на ПОЛОВИНУ ЖИЛОГО БУДИНКУ [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівль. Свідоцтво видано дружині померлого [PERSON] та сину померлого [PERSON] що спадкують в рівних частках кожний. Позивач зазначила, що у 1984 році не вірно було нотаріусом оформлено свідоцтво про право на спадщину, вважає що це була помилка нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори, яка не помітила запис в будинковій книзі про її прописку у спірному будинку на час відкриття спадщини. Позивач з моменту досягнення нею повноліття мала право на звернення з відповідними вимогами до уповноважених органів, однак позивачем не надано суду доказів того, що вона з моменту досягнення нею повноліття, зверталась до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батька або до інших уповноважених органів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року про судову практику у справах про спадкування: відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Строк позовної давності, передбачений ЦК Української РСР позивачем пропущений, тому вона втратила право звернення з відповідними вимогами до суду. Згідно до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed