Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів) до досягнення позивачем 23-х років за умови, що позивач буде продовжувати навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком позивача. Позивач зазначає, що його батько [PERSON] та мати [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.12.1993 року, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2008 року. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу батьків він із старшим братом [PERSON] проживає з матір`ю окремо від відповідача. Зазначає, що він є студентом Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» денного відділення бюджетної форми навчання. Позивач вказує, що навчання на денному відділенні обмежує його можливості у працевлаштуванні. Матеріальну допомогу на навчання він отримує виключно від своєї матері, якої місячні доходи є дуже незначними та є недостатніми для покриття необхідних витрат на його проїзд до місця навчання, одяг, харчування, навчальні матеріали тощо. За весь період навчання він не отримував жодної матеріальної допомоги від відповідача. Позивач зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у декларації відповідача за 2017 р. були зазначені наявні на праві власності: квартира у м. Києві набута 27.10.1998 р. загальною площею 44 кв.м.; автомобіль марки Мерседес Бенц, 1987 року випуску; водний засіб модель Прогрес-2, 1973 року випуску. Також за 2017 р. були задекларовані грошові активи у розмірі 235 000 грн., у тому числі: заробітна плата 233 951 грн., пенсія - 3 111 грн., проценти ПАТ КБ «ПриватБанк» - 680 грн., одноразова грошова допомога при звільненні - 168 653 грн., компенсація за неотримане речове майно - 69 008 грн. Позивач вказує, що відповідач працевлаштований, є доцентом кафедри авіаційної психології кафедри факультету лінгвістики та соціальних комунікацій Національного авіаційного університету, має стабільний дохід, аліментні зобов`язання у [PERSON] відсутні, тому з урахуванням задекларованого майна і розміру доходів вважає, що відповідач має можливість та спроможний виконувати свій батьківський обов`язок щодо матеріальної допомоги своїй дитині, яка продовжує навчання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.03.2019 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 16, 17). Ухвалами суду від 03.05.2019 р., від 06.08.2019 р. були задоволені та частково задоволені клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів (а.с. 38-41, 89, 90). Ухвалою суду від 09.07.2019 р. частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 72-74). В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у ньому обставини, пояснив, що стипендії він не отримує, через навчання на денному відділенні змоги працювати не має, матеріально його забезпечує матір, будь яких доходів він не має, тому потребує матеріальної допомоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в позові, посилаючись на безпідставність і недоведеність позовних вимог. Пояснила, що відповідно особистої банківської картки з рахунку позивача відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» протягом січня 2017 р. - січня 2019 р. було витрачено 53 525,77 грн., або 2 143,03 грн. на місяць, а після досягнення повноліття в період з лютого по березень 2019 р. з банківської картки [PERSON] було витрачено 32 086,61 грн., що становить 16 043,31 грн. на місяць, що складає вісім прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2019 р., тому зазначених коштів цілком достатньо для задоволення всіх фізіологічних, побутових, освітніх та інших потреб позивача. Позивачем не надано доказів та не доведено обов`язкової умови, передбаченої ст. 199 СК України, - потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання. Позивач має змогу надавати певні послуги, за які на місяць отримує від 2 143 грн. до 16 043 грн. Доказів існування потреби у фінансуванні яких-небудь витрат, пов`язаних з навчанням позивача, суду не надано. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 6). Матір`ю позивача є [PERSON] . Шлюб між батьками позивача розірваний 23.04.2009 року (а.с. 7). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2018 року по справі №755/5371/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.04.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 24-25). З огляду на дату народження [PERSON] , [INFO] , позивач досяг повноліття, отже стягнення аліментів на його утримання припинилось. Відповідно довідки Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» від 04.12.2018 р. № 31-с, [PERSON] є студентом 3 курсу цього навчального закладу денного відділення, строк навчання з 01.09.2016 р. по 30.06.2020 р. (а.с. 11). За повідомленням Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» від 03.07.2019 р. за № 76 наданим на ухвалу суду про витребування доказів, [PERSON] , [INFO] , є студентом коледжу, форма навчання - денна, спеціальність електроніка, [PERSON] навчається за рахунок коштів державного бюджету, у 2018/2019 навчальному році [PERSON] академічну чи соціальну стипендії не отримує, у гуртожитку не проживає, заняття в навчальному закладі проводяться у понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю, заняття проходять у дві зміни (а.с. 61, 62). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. [PERSON] досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. Заперечуючи проти позову відповідач в особі свого представника посилається на відсутність доказів про наявність потреби позивача у матеріальній допомозі в зв`язку з надходженням на його банківський картковий рахунок коштів, що перевищують встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, і отримання таких коштів, та ненаданням доказів щодо розміру дійсних витрат, пов`язаних з навчанням позивача. З такою позицією сторони відповідача суд погодитись не може з наступних підстав. Як убачається із виписок АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку [PERSON] за період з 23.01.2017 р. по 01.04.2019 р., та за період з 01.04.2019 р. по 31.08.2019 р., в період повноліття позивача, тобто з 23.01.2019 р. по 31.08.2019 р. на рахунок [PERSON] надходили кошти від фізичних осіб, які в подальшому готівкою через банкомат не знімались, а перераховувались іншим особам. Так, 03.02.2019 р. надійшла сума 145 грн. від [PERSON] , яка 05.02.2019 р. була перерахована [PERSON] 06.02.2019 р. переказана сума 2 512,56 грн. від [PERSON] , з якої на картку зараховано 2 500 грн., яка 07.02.2019 р. була перерахована [PERSON] 16.02.2019 р. переказана сума 12 392,97 грн. від [PERSON] , з якої на картку зараховано 12 331 грн. 17.02.2019 р. кошти у розмірі 12 207 грн. та у розмірі 124,68 грн. були перераховані [PERSON] 07.03.2019 р. переказана сума 3 000 грн. від [PERSON] , з якої на картку зараховано 2 985 грн. та 09.03.2019 р. сума 2 984 грн. була перерахована [PERSON] 15.03.2019 р. переказана сума 14 136 грн. від [PERSON] , з якої на картку зараховано 14 065,32 грн. 17.03.2019 р. сума 14 000 грн. була перерахована [PERSON] (а.с. 58 зв., 59). 24.04.2019 р. переказана сума 2 000 грн. від [PERSON] , з якої на картку зараховано 1 990 грн. 25.04.2019 р. сума 2 010,05 грн. була перерахована [PERSON] . Позивач суду пояснив, що його банківською карткою для переказу коштів користувався його старший брат [PERSON] , який працює перекладачем. Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що будь яких доходів він не отримував, оскільки у виписці по банківському рахунку відсутня інформація про те, що за період коли позивач досяг повноліття грошові кошти знімалися [PERSON] готівкою та/або надходили позивачу кошти у якості заробітної плати чи оплати за цивільно-правовою угодою. До того ж, суду не доведено жодними доказами обставин, що зараховані на картку позивача кошти від фізичних осіб є саме доходами [PERSON] у розумінні чинного законодавства, відомості про призначення платежів за вказаними переказами грошових коштів відсутні. Посилання відповідача на те, що позивач має доходи також спростовуються Відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України про джерела доходів, відповідно яких [PERSON] за період з 01.01.2017 р. по 31.03.2019 р. доходів не отримує (а.с. 78-80). [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Мати позивача [PERSON] , відповідно довідки від 04.12.2018 р. № 04122018, працює в ТОВ Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» на посаді касира, її дохід за період з 01.12.2017 р. по 30.11.2018 р. складав 48 939,76 грн.; розмір сукупного доходу за листопад 2018 р. становив в сумі 4 180 грн. (а.с. 10). Згідно довідки від 24.06.2019 р. № 240619, [PERSON] працює в ТОВ Об`єднана торговельна компанія «Європлюс», займає посаду касира, її дохід за період з 01.12.2018 р. по 31.05.2019 р. складав 28 233,22 грн.; розмір сукупного доходу за травень 2019 р. становив в сумі 5 175 грн. (а.с. 63). Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу по 2 квартал 2019 р. відповідачу [PERSON] нараховувалась заробітна плата в Національному авіаційному університеті та нараховувались відшкодування внаслідок Чорнобильської катастрофи і державна та соціальна матеріальна допомога (а.с. 123-124). З отриманого повідомлення на ухвалу суду про витребування доказів та довідки про доходи від 02.08.2019 р. за № 01/1930, № 661/459, [PERSON] працює в Національному авіаційному університеті на посаді старшого штурмана-інспектора Центру льотної підготовки НАУ з 26.07.2018 р., його заробітна плата з січня 2019 р. по липень 2019 р. включно складає в розмірі 157 596,06 грн. (а.с. 97, 98). За повідомленням Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 03.10.2019 р. за № 218225/02 та довідки про доходи пенсіонера від 03.10.2019 р., [PERSON] отримує пенсію за вислугу років, щомісячний розмір якої в сумі 9 828,11 грн. (а.с. 126, 127). З пояснень учасників судового засідання, неповнолітні діти на забезпеченні відповідача не перебувають, інших непрацездатних осіб, які б знаходились на утриманні відповідача, судом не встановлено. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням зібраних по справі доказів, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, який потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. Також суд приходить до висновку, що підтвердження та розрахунок конкретного розміру щомісячних витрат позивача у зв`язку з навчанням не мають правового значення, адже позовні вимоги заявлені саме у частці від доходу, до того ж, як убачається зі змісту довідки про доходи і пояснень представника відповідача, розмір заробітної плати [PERSON] є змінним, останнім вказаним у довідці місяці за липень 2019 р. заробітна плата була нарахована у розмірі 6 648,36 грн. (а.с. 98). З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, яка продовжує навчання, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у частці, яка становить ј від доходу відповідача, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, однак таких обставин судом не встановлено, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а тому позов у заявленому розмірі підлягає до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти слід стягнути з дня подачі позову до суду - з 21.03.2019 року по час навчання позивача у навчальному закладі, а саме по 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», у зв`язку з чим позовні вимоги в частині періоду стягнення слід задовольнити частково. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі сторонами не заявлялось. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішувалось.

Outcome: partial