Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11.04.2006 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON], було укладено кредитний договір №б/н. Згідно умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1500,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 48,00% річних за користування кредитом. Відповідач зобовязався повертати кредит щомісяця платежами відповідно умов договору. Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахувавши кошти на поточний рахунок відповідача. Відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання за договором не виконує і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору. У звязку з цим станом на 28.07.2014 року утворилась сума заборгованості за договором, яка становить 8193,71грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача на адресу суду надала письмову заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлено належним чином, причину неявки суду не повідомлено. На адресу суду надав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Відповідно до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти. Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.2 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обовязковий платіж - розмір боргових обовязків Утримувача, які щомісячно підлягають сплаті Утримувачем протягом строку дії Карти. Пін (персональний ідентифікаційний номер) код, відомий тільки утримувачу платіжної карти, та необхідний для його ідентифікації при проведенні операцій з використанням платіжної карти. Судом встановлено, що 11.04.2006 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON], було укладено кредитний договір №б/н. Згідно умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1500,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 48,00% річних за користування кредитом. Відповідач зобовязався повертати кредит щомісяця платежами відповідно умов договору. Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахувавши кошти на поточний рахунок відповідача. Відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання за договором не виконує і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору. У звязку з цим станом на 28.07.2014 року утворилась сума заборгованості за договором, яка становить 8193,71грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 955,68 гривень; - заборгованості по процентам за користування кредитом 6371,66 гривень; - штраф (фіксована частина) 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) 366,37 гривень. В силу ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір було укладено відповідно до вимог ст.ст.203, 205, 207, 1054, 1055 ЦК України, а саме його укладено у письмовій формі, та підписано уповноваженими особами. З матеріалів справи вбачається, що банк перерахував на рахунок відповідача кошти, передбачені кредитним договором. Згідно ст.1050 ч.2 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору позики. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Кредитним договором передбачено, що позичальник повинен належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та повернути кредит в сумі передбаченого договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені у ньому. Суд критично відноситься до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про зупинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. З урахування того, що п.2 Умов та правил надання банківських послуг закріплено, що строк дії кредитного ліміту співпадає з строком дії платіжної картки, та згідно Довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» карта №4405885034352499 видана за договором №б/н від 11.04.2006 року має термін дії до 31.11.2011 року. Оскільки строк позовної давності, передбачений ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України, складає три роки, а позивач звернувся до суду 22.10.2014 року; крім того згідно наданої ПАТ «КБ «Приватбанк» виписки по рахунку відповідача вбачається, що 22.08.2012 року відповідачем із використанням пін-коду, який відомий лише йому, здійснено грошовий перевід на кредитну частину у сумі 6235,79 гривень, тому строк позовної давності застосуванню не підлягає. З урахуванням того, що [PERSON] свої зобовязання по договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 28.07.2014 року загальна сума його заборгованості за кредитним договором становить 8193,71 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Крім цього у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе договором зобовязання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. З урахуванням викладеного суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з цим позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору, згідно платіжного доручення №ІНМ93В0М1Р від 03.10.2014 року в сумі 243,60 гривень, а також згідно платіжного доручення №ВООО9В0QIW від 19.02.2015 року по сплаті рахунку за розміщення оголошення в газеті 2Наддніпрянська правда» в сумі 96,00 гривень, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р.

Outcome: approved