Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить: 1.Визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. 2.Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору. Позов обґрунтовує наступним. Позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності на нього позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2002 року реєстровий №441. Зазначені обставини підтверджує копією договору купівлі-продажу. Колишні власники житлового будинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після продажу житлового будинку не знялись з реєстрації за позивача адресою. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 11 червня 2003 року в цивільній справі №2-551/2003 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були визнані такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Після набрання рішенням суду законної сили, 7 серпня 2003 року позивач звернувся з ним до Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, який в той час займався питання реєстрації місця проживання, з метою зняття з реєстрації місця проживання вище зазначених осіб. В Токмацькому МВ ГУМВС України в Запорізькій області позивача запевнили, що вирішили його питання та поставили відмітки у домовій книзі про зняття з реєстрації зазначених осіб, що підтверджую витягом з домової книги. В січні 2017 році позивач звернувся до УСЗН Токмацької міської ради за призначення субсидії. Під час розгляду зазначеного питання позивачу стало відомо, що за адресою позивача житлового будинку зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON]. З цього приводу 15 березня 2017 року позивач звернувся до Токмацького районного відділу УДМС України в Запорізькій області, який надав позивачу роз'яснення, що [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за адресою будинку 14 вересня 1995 року. Відомості про зняття її з реєстрації місця проживання за рішенням суду відсутні. В той же час при отриманні паспорта її донькою [PERSON] її місце проживання було зареєстроване за місцем проживання матері, так як неповнолітні діти реєструються за адресою батьків без згоди власника відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Житлового кодексу України, Цивільного кодексу України. Зазначені обставини підтверджую відповідною заявою від 2 березня 2017 року та листом Токмацького районного відділу УДМС України в Запорізькій області від 17.03.2017 №2339/1484. Вважає, що при знятті з реєстрації місця проживання осіб за рішенням суду працівниками Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області була допущена халатність, яка в подальшому потягла незаконне рішення про реєстрацію за адресою позивача будинку місця проживання [PERSON] [PERSON] жодних правових підстав для реєстрації її місця проживання у належному позивачу житловому будинку не має. В житловому будинку вона ніколи не проживала. Незаконна реєстрація місця проживання відповідача за адресою житлового будинку позивача порушує позивача права позивача як власника вказаного будинку. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, заперечення на позов не надала. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності на нього позивач набув на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2002 року реєстровий №441, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Згідно довідки комітету мікрорайону «Центральний» №9 від 29.06.2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає за даною адресою. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою належного позивачу будинку, позбавляє останнього права вільного розпоряджання своїм майном, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування зазначеним житловим будинком.

Outcome: approved