Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів. Позивач позов мотивує тим, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року у справі 465/5134/15-ц стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 71000 (сімдесят одну тисячу) доларів США, що еквівалентно 1 789 200,00 грн. Дане рішення суду є грошовим зобов`язанням, яке Відповідачем не виконується. За неналежне виконання зобов`язань Відповідача, з нього підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь період прострочення зобов`язання, а саме з 10 липня 2017 року по 19 серпня 2018 року, згідно з наведеним розрахунком, який додається до позовної заяви та становить: 834859, 13 (вісімсот тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 13 копійок. Відповідач у відзиві на позов зазначає, що позовні вимоги Позивача стосуються відшкодування матеріальних втрат від прострочення грошового зобов`язання, які він зазнав під час виконавчого провадження від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) за користування чужими коштами в період з 10 липня 2017 року по 19 серпня 2018 року. Визначаючи розмір простроченого Відповідачем грошового зобов`язання в сумі 1 789 200.00 грн. і покликаючись лише на рішення апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року, Позивач допустився помилки, оскільки постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року належну до стягнення з Відповідача суму грошових коштів було зменшено до 567 503.00 грн. Таким чином, сума компенсаційних втрат в розрахунках [PERSON] визначена невірно. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Судом встановлено фактичні обставини справи. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року позов [PERSON] задоволено та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] кошти в сумі 71 000 доларів США, що еквівалентно 1 789 200 грн. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення\~Франківського районного суду м.Львова від 21 квітня 2017 року в частині солідарного стягнення коштів з [PERSON] та [PERSON] - скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. Вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 71 000 (сімдесят одну тисячу) доларів США, що еквівалентно 1 789 200 грн. В решті рішення залишено без змін. Згідно з постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року\~в частині вирішення первинного позову [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] \~на його користь 71 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 789 200 грн. скасовано. Вирішено стягнути з\~ [PERSON] на користь\~ [PERSON] \~567 503 грн. В іншій частині рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року залишено без змін. Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] та його представника задоволено. Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 19 червня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою заяву [PERSON] до [PERSON] про поворот виконання рішення задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] в порядку повороту виконання рішення\~Франківського районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року кошти в сумі 1 221 697, 00 грн. Згідно з наданим Позивачем розрахунком розмір інфляційних витрат та 3% річних за час простроченого грошового зобов`язання становлять 834859,13 грн. з яких:3% річних за користування чужими грошовими коштами за період з 10 липня 2017 року по 19 серпня 2018 року в розмірі - 59 558,00 грн., неустойка (пеня) за кожен день прострочення обчисленої на рівні подвійної облікової ставки НБУ за період з 10 липня 2017 року по 19 серпня 2018 року в розмірі - 598 181,03 грн., та інфляційні втрати за період з 10 липня 2017 року по 19 серпня 2018 року в розмірі - 177 120,10 грн. Відповідно до розрахунку, наданого представником Відповідача 09 грудня 2020 року останній вважає, що розмір компенсаційних втрат становить 70704,63 грн., з яких 3% річних 18891 грн. та 51813,63 грн. інфляційні втрати. Частиною 5 ст. 11 ЦК України встановлено виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Згідно зі ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити грошові кошти на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 та постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року справи № 761/4878/16-ц. Таким чином, за змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування, утримування ним грошових коштів, які належать до сплати кредиторові. Суд вважає за необхідне зазначити таке - Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Така позиція суду підтверджується правовою позицією викладено у постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати - Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем у розмірі 567503 грн., що підтверджено постановою Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 465/5134/15-ц. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Щодо стягнення пені, то суд виходить з такого. В постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 904/4156/18 від 10 грудня 2019 року зазначено, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. В даному випадку відсутня правова норма, яка б передбачала такого виду санкцію між Позивачем та Відповідачем. У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача пені необхідно відмовити. Таким чином, суд доходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення\~з Відповідача на користь Позивача 3% річних: 18891 грн. = 567\~503,00 x 3 % x 405/365/100 та інфляційних втрат 51\~813,63 грн. = 567\~503,00 x 1.09130106 - 567\~503,00, а всього 70704,63 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~1) у разі задоволення позову - на відповідача; \~2) у разі відмови в позові - на позивача; \~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд задовольняє позов частково, то з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору у розмірі 707,4 грн. (70704,63 грн. х 8348,6 / 834859,13 = 707,4), пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved