Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача неповернуту суму позики згідно розписки від 24.02.2016 року у розмірі 138 850,00 грн., проценти за користування позикою згідно розписки від 24.02.2016 року у розмірі 59 012,08 грн., неповернуту суму позики згідно розписки від 11.11.2016 року у розмірі 119 688,70 грн., проценти за користування позикою згідно розписки від 11.11.2016 року у розмірі 35 783,59 грн., неповернуту суму коштів згідно договору про відступлення права вимоги від 20.10.2016 року у розмірі 1 249 650,00 грн., а всього 1 602 984 грн. 37 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем виникли правовідносини позики на підставі складених розписок від 24.02.2016 року, від 11.11.2016 року та договору про відступлення права вимоги від 20.10.2016 року, за яким позивачу перейшло право кредитора згідно розписки віт 12.02.2014 року. У зв'язку з тим, що відповідач не виконав умов укладених договорів, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт передачі грошей відповідачу, складені розписки не містять зобов'язання про повернення коштів та позивачем пропущено строк позовної давності. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 5 000 доларів США. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 24 лютого 2016 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України. Також, 11.11.2016 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 4310 доларів США. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 11 листопада 2016 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Ст. 207 ЦК України передбачає, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Оскільки в складених розписках від 24.02.2016 року та від 11.11.2016 року не становлений строк (термін) виконання боржником обов'язку з повернення одержаних коштів, позивачем 08.11.2018 року була надіслана відповідачу вимога про повернення 9 310 доларів США у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, станом на 21.11.2018 року такі кошти зі сторони відповідача повернуті не були. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи те, що Договорами позики, які було укладено між сторонами, не передбачено про його безоплатність та не встановлений розмір процентів від суми позики, відповідач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зобов'язаний сплатити позивачу за весь період користування позикою розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, 20.10.2016 року між [PERSON] та позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор, яким є позивач, повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором позики б/н від 12.02.2014 року, на підтвердження якого була складена розписка від 12.02.2014 року між первісним кредитором та [PERSON]. Загальна сума грошового зобов'язання боржника на дату укладення договору про відступлення права вимоги становить 45 000 доларів США. Пунктом 1.2 зазначеного Договору передбачено, що новий кредитор повністю одержує право (замість Первинного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов'язання за Договором позики у сумі 45 000 доларів США. Частинами 1, 3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу них прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при ньому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Оскільки станом на 21.11.2018 року відповідач свій обов'язок за Договором позики від 12.02.2014 року на підтвердження якого була складена розписка від 12.02.2014 року, не виконав ні перед Позивачем, ні перед Первісним кредитором, його заборгованість перед Позивачем становить 45 000 доларів США. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що у даному випадку наявність у позивача онкологічного захворювання (рак крові), проходження ним курсу лікування, стабілізації, є підставою для поновлення строку позовної даності. Враховуючи викладене вище, позов про стягнення неповернутої суми позики згідно розписки від 24.02.2016 року у розмірі 138 850,00 грн., процентів за користування позикою згідно розписки від 24.02.2016 року у розмірі 59 012,08 грн., неповернутої суми позики згідно розписки від 11.11.2016 року у розмірі 119 688,70 грн., процентів за користування позикою згідно розписки від 11.11.2016 року у розмірі 35 783,59 грн., неповернутої суми коштів згідно договору про відступлення права вимоги від 20.10.2016 року у розмірі 1 249 650,00 грн., за викладеними в ньому підставами, обґрунтований та підлягає задоволенню. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу, на користь держави з відповідача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved