Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.07.2014р. по 30.09.2020р. в розмірі 103863,40 грн., а також 3% річних 455,01 грн., інфляційні витрати 3845,48 грн. та сплачений судовий збір 2102,00 грн. Ухвалою від 09 листопада 2020р. було відкрито провадження по справі та позов призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Відповідачі подали відзив на позовну заяву, де зазначили, що позов не визнають в повному обсязі у зв`язку з наступним. Позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо періоду з 01 липня 2014 року по 28 жовтня 2017року на суму 29454,46 грн. Нарахована суму заборгованості не обгрунтована сума заборгованості, не вказано з яких тарифів та сум помісячно він виходить. Наведений у відомості перелік тарифів зазначено з 2000р. по 2017р., хоча заборгованість зазначено по 2020р. Відсутні розрахунки вартості нарахованої заборгованості за постачання гарячої води. Додана до позову відомість не може бути належним доказом наявності заборгованості, оскільки також не містить складових сум нарахованої заборгованості. Позивачем не направлялося на їх адресу платіжних квитанції або розрахунків, також позивач не вказує, яким договором регулюються відносини. Інфляційні витрати та 3% річних нараховані з застосуванням неіснуючих коефіцієнтів. Послуги позивач надавав не у повному обсязі в порушення п.п. 13 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення. Так, 28.11.2020р. відповідачка [PERSON] зверталася до позивача зі скаргою на неповне надання послуг. 12.12.2020р. мешканцями будинку [ADDRESS] складено акт щодо відстуності теплопостачання в квартирі відповідачів [ADDRESS] . В зв`язку з цим, позивач зобов`язаний зменшити нарахування. Позивач подав відповідь на відзив, де вказав, що строк позовної давності в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки позивач раніше подавав заяву про винесення судового наказу щодо заборгованості за 2013-2014р. і така заява перериває строки позовної давності. Нарахування вартості послуг здійснено згідно до вимог законодавства. Нарахування 3% річних та індексу інфляції здійснено у відповідності з законодавством. Послуги відповідачам надавалися в повному обсязі. Відповідачі подали заперечення на відповідь, де вказали, що звернення до суду з судовим наказом не перериває перебіг строку позовної давності, що зазначено в постанові ВСУ №712/8916/17. Обгрунтування розміру заборгованості так і не було надано.обгрунтування вірності розрахунку інфляційних витрат та 3% річних до суду подано не було. Послуги позивачем надаються неякісно, з приводу чого відповідачі подавали скарги в листопаді 2020 року. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг КП «Харківські теплові мережі». Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України «Прожитлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання віднесено до комунальних. Приписами п.5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13, що відповідно до ст. 360-7ЦПК України має враховуватись судами всіх інстанцій при здійсненні ними правосуддя. Згідно\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідністю зі ст.162 ЖК України, власник квартири зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 №6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд приймає подану позивачем відомість нарахувань та оплат за теплову енергію в якості належного та допустимого доказу, оскільки вона містить тарифи та складові нарахувань: опалювальну площу а також кількість осіб, на яких нараховується споживання гарячої води. Як вбачається з даної відомості, відповідачі вказані послуги сплачують несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого за період з 01.07.2014р. по 30.09.2020р. утворилася заборгованість перед КП «Харківські теплові мережі» у розмірі 103863,40 грн, на підтвердження чого представником позивача надано розрахунок заборгованості. Відповідачами розмір заборгованості на спростований, свого розрахунку до суду не надано. Відповідно до\~ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у прозові. Суд за заявою відповідачів застосовує позовну давність до цих правовідносин, та відмовляє у задоволенні позовних вимоги в частині, що виходять за межі строків позовної давності. Заборгованість в\~межах строку\~позовної давності\~за послуги\~теплопостачання та\~гарячу воду\~за останні\~три роки\~в період\~з 01.10.2017р. по 30.09.2020р. складає 74408 грн. 94 коп. У ст.541 ЦК України визначено поняття солідарного зобов`язання. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь кого з них окремо. Суд не бере до уваги посилання відповідачів на неякісні послуги позивача, оскільки надані до заперечень скарги відповідачів датовані 28.11.2020р., 12.12.2020р., 15.12.2020р., у той час, як позов подано щодо періоду з 01.07.2014р. по 30.09.2020р., і доказів подання скарг на неякісні послуги з теплопостачання до суду не було подано. Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача сума заборгованості за надані послуги з теплопостачання та гарячу воду в межах строку позовної давності за період з з 01.10.2017р. по 30.09.2020р. включно в розмірі 74408,94 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно положень ч.2 ст. 625 ЦК України та розрахунку в матеріалах справи, позивач нарахував боржникам 3% річних на суму боргу в межах строку позовної давності у розмірі 2172,49 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3651,98 грн., що відповідає вимогам закону. Дані розрахунки здійснено позивачем на заборгованість у період з жовтня 2017р. по травень 2020 року, тобто в межах строків позовної давності. Відповідачами в запереченнях вказано на необгрунтованість взятих коефіцієнтів цього розрахунку. Проте, відповідачі не зазначають в чому саме, на їх думку помилка в розрахунках, та які коефіцієнти мали б використовуватися. За таких обставин, суд не приймає заперечень відповідачів на розрахунок позивачем інфляційних витрат та 3% річних. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В зв`язку із цим, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 78709,43 грн. (74408,94 грн. + 455,01 грн.+3845,48 грн.) Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, суму задоволених вимог 78709,43 грн. необхідно помножити на суму сплаченого судового збору 2102,00 та поділити на суму первісних вимог 110265,89 грн., що дорівнюватиме 1500,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial