Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення витрат по виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що 18.11.2015 року, о 16 год. 30 хв., по пров. Економічному, м. Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів марки «Mazda», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля марки «Ягуар», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2016 року, відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль марки «Ягуар», державний реєстраційний номер [NUMBER], був застрахований за договором добровільного страхування № 11975а5оа, на виконання якого, на підставі акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 19.11.2015 року позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 13668,20 грн. Вказана сума відповідачем у справі в добровільному порядку позивачу не сплачується у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду про стягнення витрат по виплаті страхового відшкодування в сумі 13668,20 грн. та судового збору у сумі 1600,00 грн., сплаченого при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, які повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутній та свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов'язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08 травня 2015 року між АТ «СК «АХА Страхування» (а. с. 2-4) та [PERSON] (а. с. 21-23) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», на підставі якого позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором (а.с. 5-11). Власником автомобіля марки «Ягуар», державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САР № 089361 (а.с. 19). Згідно довідки від 18.11.2015 року, виданої [PERSON], протоколу огляду транспортного засобу від 18.11.2015 року автомобіль марки «Ягуар», державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а. с. 18, 24-25). Як вбачається з постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2016 року (а. с. 13), довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 83314680, [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 12). 18.11.2016 року [PERSON] повідомила позивача про настання страхового випадку, що підтверджується Повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а. с. 14-17). Виплата відшкодування була здійснена позивачем [PERSON] на підставі розрахунку про оплату [NUMBER] від 21.11.2015 року, страхового акту від 04.12.2015 року (а.с. 26, 27). Згідно копії платіжного доручення № 211152 від 07.12.2015 року позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 13668,20 грн. (а. с. 28). Відповідачу направлялася претензія № ПВ022168 від 29.11.2016 року про добровільне відшкодування страхових виплат (а. с. 29). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, у позивача виникло право вимоги, до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2016 [PERSON] відповідача по справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що він 18.11.2015 року, о 16 год. 30 хв., по пров. Економічному, м. Одеса, керуючи автомобілем марки «Mazda», державний реєстраційний номер [NUMBER] під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ягуар», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження (а. с. 13). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 29 Закону України Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати повязані з поновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника або законного користувача транспортного засобу. Якщо транспортний засіб необхідно за поважними причинами розташувати на стоянку, до розміру шкоди додаються також затрати по евакуації транспортного засобу до стоянки та сплата за услуги стоянки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.\~\~\~\~\~\~ Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що в судовому засіданні повністю знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що позивач, який відшкодував шкоду, завдану відповідачем у справі, має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування і відповідач по справі має відшкодувати позивачу понесені позивачем збитки, сплачені Страхувальнику при настанні страхового випадку. Однак, оскільки відповідач свідомо ухилився від виконання свого обовязку, покладеного на нього законодавством, сума страхового відшкодування підлягає стягненню з нього в примусовому порядку в розмірі, зазначеному позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 22, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved