Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що ним, на виконання Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 13.03.2017 року, укладеного між ним і ТОВ «Телко Україна», за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, сплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 12 51 гривень 10 копійок. Оскільки, постановою уповноваженого органу відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазначає, що на підставі статті 27 «Про страхування» і статті 993 ЦК України, до нього перейшло право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки та просить стягнути з відповідача грошові кошти у вказаній сумі. Представник позивача в судове засідання не прибув. Позивач надав суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у відсутності його представника. Відповідач в судовому засіданні визнав позов. Вислухавши вступне слово відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За умовами Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 13.03.2017 року, укладеного між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і ТОВ «Телко Україна», позивачем було застраховано належний страхувальнику транспортний засіб марки «Mazda», номерний знак [NUMBER] (а.с. 26, 27). Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва Рудика І.В. від 19 жовтня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 752/19897/17-п встановлено, що 19 вересня 2017 року о 08 годині 40 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Заз Sens», номерний знак [NUMBER] по проспекту Академіка Глушкова в місті Києві, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mazda», номерний знак [NUMBER] , тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП; в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою встановлено і повністю доведено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а. с. 37). Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З копії страхового акту № UA2017091900002/L13/01 від 06.11.2017 року вбачається, що вищевказана подія кваліфікована страховиком як страховий випадок у зв`язку з чим прийнято розпорядження про виплату на користь страхувальника страхового відшкодування в розмірі 12 511 гривень 10 копійок (а.с. 35). Копією платіжного доручення № 7882 від 07 листопада 2017 року підтверджується факт виплати позивачем на користь ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» страхового відшкодування на користь ТОВ «Телко Україна» в зазначеній сумі (а.с. 36). Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 993 ЦК України та у відповідності до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Отже, слід зробити висновок, що на підставі частини першої статті 1191 ЦК України, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачем на користь ТОВ «Телко Україна» є невідшкодованим, а тому до стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача підлягає сума виплаченого страхувальнику страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved