Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.03.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача, про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, а тому у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2014 року становить 25727,44 грн., яка складається з: 18029,23 грн. заборгованість за кредитом; 6135,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи: 250 гривень штраф (фіксована частина); 1213,21 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 25727 гривень 44 копійок за кредитним договором № б/н від 19.03.2009 року та судові витрати у розмірі 257 гривень 27 копійок. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про те, що 28.11.2012 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № С500АЮ000405170. За кредитні кошти ним було придбано автомобіль [NUMBER]. Ним були виконані зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, про що свідчить повідомлення від 23.10.2014 року № 1858995. Відповідно до укладеного договору № б/н від 19.03.2009 року він отримав кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 31.08.2014 року його заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» за даними банку становить 25727,44 грн. У серпні 2014 року до нього звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з пропозицією передати автомобіль [NUMBER] для подальшої реалізації. За рахунок отриманих коштів від реалізації автомобіля Приватбанк зобовязувався погасити заборгованість за кредитним договором (кредитною карткою), а решту коштів повернути йому. Йому обіцяли, що автомобіль буде продано протягом 7 (семи) днів. Він погодився на вказану пропозицію. Згідно акту від 28.08.2014 року він передав вищевказаний автомобіль представнику ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] Підставою для складання цього акту та вчинення згаданих вище дій було порушення договірних зобовязань за кредитним договором № б/н від 19.03.2009 року у вигляді прострочення щомісячних платежів. Вартість автомобіля була визначена в розмірі 50000,00 грн., що також підтверджується страховим полісом № АС/9838759 від 08.02.2014 року. Після того як він передав автомобіль представникам ПАТ КБ «Приватбанк» вони перестали відповідати на його дзвінки, а в подальшому 23.09.2014 року до нього було предявлено позов про стягнення заборгованості у сумі 25727,44 грн. Таким чином ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав свого зобовязання щодо реалізації його автомобіля, а також відмовляється повернути йому транспортний засіб, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Просить суд зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» зарахувати кошти за отриманий автомобіль [NUMBER] в рахунок погашення кредиту в сумі 25727,44 грн.; зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути йому решту коштів в сумі 24272,56 грн. Представник позивача в судовому засіданні в повному обємі підтримав первісний позов та пояснив, що між позивачем та відповідачем по первісному позову було укладено кредитний договір, умови якого відповідач [PERSON] не виконував, що призвело до утворення заборгованості. У звязку з цим працівниками одного із підрозділів банку було підготовлено позовну заяву, яку направлено до суду. Просить суд первісний позов задоволити, оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань по договору. Зустрічний позов не визнав, вважає його безпідставним та надуманим. Пояснив, що питанням вилучення транспортного засобу займається інший підрозділ банку. Автомобіль було вилучено 28.08.2014 року, а 05.09.2014 року було складено службову записку, у якій зазначено про те, що після реалізації автомобіля, вилучені кошти закриють мінус на картковому рахунку [PERSON], а залишок буде перераховано на рахунок останнього, який зможе користуватися цими коштами. За вказаних обставин просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. В подальші судові засідання не зявився, на адресу суду направив письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у відсутність їх представника. Відповідач він же позивач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав. Разом з тим, підтвердив, що укладав кредитний договір з банком, умови якого не виконував, у звязку із виниклими сімейними обставинами, тому у нього утворилася заборгованість. Оскільки розумів, що вищевказану заборгованість необхідно погасити, дав згоду на реалізацію свого автомобіля. Банком його автомобіль було вилучено, але залишок коштів від його продажу, йому повернуто не було, а також не було погашено борг. Тобто фактично на цей час він не має автомобіля, а також має заборгованість перед банком. З метою захисту своїх прав вимушений був звернутися до суду із зустрічним позовом, який підтримав та просить задоволити, а у задоволенні первісного позову просить відмовити. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, пояснила, що її довіритель отримав у банку кредит, але через обєктивні обставини своєчасно не зміг виконати його умови, тому у нього виникла заборгованість. Розуміючи свої зобовязання по договору, [PERSON] надав згоду банку на реалізацію транспортного засобу, який перебував у його власності. Працівником банку зазначений автомобіль було оцінено та вилучено, про що наявні письмові докази у справі. Де на цей час знаходиться автомобіль її довірителю не відомо. Оскільки вартість автомобіля є більшою ніж 50000 гривень, а борг [PERSON] перед банком становить 25000 гривень, який до цього часу не списано, при тому, що автомобіль вилучено працівником банку, він вимушений був звернутися до суду із зустрічним позовом. Вважає, що [PERSON] надано достатньо доказів в підтвердження зустрічних позовних вимог, тому просить суд зустрічний позов задоволити, а у задоволенні первісного позову відмовити. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення. Судом достовірно встановлено про те, що згідно договору № б/н від 19.03.2009 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на залишок суми заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості борг [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 31.08.2014 року становить 25727 гривень 44 копійки, яка складається із: 18029 гривень 23 копійки заборгованості за кредитом; 6135 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом; 100 гривень заборгованості з пені та комісії за користування кредитом; 250 гривень штрафу (фіксована частина); 1213 гривень 21 копійка штрафу (процентна складова). Згідно акту, складеного 28.08.2014 року, співробітником управління безпеки Приватбанку оглянуто автомобіль Chery Amulet, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] та вилучено вказаний автомобіль для передачі його для реалізації з метою направлення коштів з його реалізації на погашення заборгованості перед банком [PERSON] Згідно службової записки, складеної 05.09.2014 року, співробітниками Черкаського ГРУ ПАТ КБ Приватбанк вилучено автомобіль [NUMBER]. У звязку із наявністю заборгованості перед ПАТ КБ Приватбанк по штрафам, а також кредитній картці (станом на 03.09.2014 р.: штраф 1581,21 грн.; кредитна карта 4149437820017000 24244,76 грн.). Клієнт [PERSON] передав вказаний автомобіль в рахунок погашення вищевказаної заборгованості, про що свідчить лист клієнта з проханням реалізувати автомобіль. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Згідно ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Згідно ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора. За вказаних обставин суд вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» після реалізації вилученого транспортного засобу, належного [PERSON], зобовязаний внести кошти за заборгованість, що утворилася через несвоєчасне виконання кредитного договору, а решту повернути останньому. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed