Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 05.02.2008 року в розмірі 5027 грн. 14 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] (Позичальник) отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Проте [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином, в звязку з чим утворилась заборгованість за кредитом. Однак [PERSON], 19 вересня 2016 року помер та на теперішній час утворену заборгованість Банку, має виплатити спадкоємець боржника, який прийняв спадщину відповідач [PERSON], оскільки на час смерті спадкодавця він проживав разом із ним за однією адресою, на підтвердження чого позивач надає копії паспортів Позичальника та Відповідача де в якості адреси реєстрації зазначена адреса, а саме Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Херсонське шосе, буд.№11. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 05 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н від 05.02.2008 року, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копією витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». При цьому сторони керувались ч. 1\~ст. 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Після підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між сторонами виникли зобовязальні правовідносини, відповідно до яких позивач зобовязувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки. Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, [PERSON] грошові зобовязання перед кредитодавцем не виконував належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості Позичальника за кредитним договором станом на дату смерті становить 5027,14 грн., що складається із: заборгованості за кредитом 235,94 грн., заборгованості по відсоткам 4791,20 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова\~від зобовязання\~або одностороння\~зміна його\~умов не\~допускається,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України,\~ якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до\~ відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ФП №248201 [PERSON], 19 вересня 2016 року помер, про що Інгульським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області складено відповідний актовий запис №423. Позивач просить стягнути вищезазначену заборгованість з відповідача [PERSON] оскільки прийняв спадщину після [PERSON] та на час відкриття спадщини\~\~\~ проживав разом із спадкодавцем, тому відповідач як спадкоємець боржника має виконати його зобовязання перед АТ КБ «Приватбанк». 07.09.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» була направлена претензія кредитора до Другої миколаївської державної нотаріальної контори в порядку ст.1281 ЦК України. Згідно відповіді від 27.10.2017 року Другої миколаївської державної нотаріальної контори, вбачається що спадкова справа після смерті 19.09.2016 року [PERSON], заведена на підставі претензії кредитора. 19.12.2017 року позивачем було направлено лист-претензію [PERSON], як спадкоємцю з проханням сплатити заборгованість Позичальника, але ніяких дій по сплаті боргу не було вчинено. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Проте, зазначені вище норми підлягали б застосування, за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ст.89 ЦПК України). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, на обґрунтувавання своїх вимог не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] Крім того, реєстрація відповідача та [PERSON] за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, вул. Херсонське шосе, буд. №11, не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із [PERSON] та є особою, яка відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Між тим\~ суду не було надано доказів про обсяг спадкового майна,\~ на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON], повне коло спадкоємців, достовірні докази того,\~ що відповідач є спадкоємцем померлого за законом (якої саме черги)\~ або за заповітом,\~ тощо. Натомість\~ на адресу суду надійшла спадкова справа\~ №422/2017, заведена Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON], відповідно до якої\~ встановлено, що жодна особа\~ не зверталась з заявою\~ про прийняття спадщини після смерті спадкодавця\~ та не отримала свідоцтва про право\~ на спадщину. Жодних клопотань\~ про витребування доказів тощо представником АТ КБ «ПриватБанк» заявлено не було. Суд вважає за можливе зазначити те, що АТ КБ «ПриватБанк», діючи з порушенням норм законодавства України в частині розголошення конфіденційних даних, приєднав до матеріалів справи копію паспорта [PERSON], при цьому не вказавши, яким шляхом було отримано копію вказаного документа. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що\~ АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що\~ відповідач\~ прийняв спадщину після смерті [PERSON], а також не встановлено вартість спадкового майна, в межах якого він\~ нібито відповідає за зобовязаннями померлого, суд вважає,що позовні вимоги безпідставні та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed