Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з своїм вищезгаданим позовом. У позовній заяві вказує, що 09.07.2014 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість, за якою позивач передав відповідачу товар, а відповідач сплачує за нього грошову суму у розмірі 13000 грн. На підтвердження цього, відповідач 09.07.2014 року написав розписку, в якій зазначив, що прийняв товар у позивача та зобовязується віддати гроші до 09.09.2014 року. Проте відповідач до 09.09.2014 року грошові кошти не повернув, станом на 08.09.2017 року борг відповідача залишається не сплаченим. У звязку з простроченням виконання грошового зобовязання, а саме несплатою відповідачем грошей за отриманий товар, позивач вважає можливим заявити вимогу про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми. За період з 09.09.2014 року по 08.09.2017 рік сума 3 % річних становить 1170,00 гривень, сума інфляційних втрат за прострочення грошового зобовязання становить 12\~040,60 гривень, таким чином станом на 08.09.2017 року заборгованість відповідача становить 26\~210,60 грн., на підставі чого позивач і просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму боргу. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як слідує із пояснень позивача за позовом, 09.07.2014 року між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість, за якою позивач передав відповідачу товар, а відповідач сплачує за нього грошову суму у розмірі 13000 грн. Таким чином, досягнута домовленість є договором купівлі-продажу, відповідач та позивач домовились, що гроші за отриманий товар будуть передані відповідачем протягом двох місяців, а саме до 09.09.2014 року. На підтвердження цього, відповідач 09.07.2014 року написав розписку, в якій зазначив, що прийняв товар у позивача та зобовязується віддати гроші до 09.09.2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобовязання та не надав йому грошові кошти. Надання грошової суми має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобовязань за договором. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд доходить до висновку, про те, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання, не надав грошову суму у розмірі 13\~000 гривень, та має прострочення виплати такої суми з 09.09.2014 року. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) у вересні 2017 року відносно вересня 2014 року склав 190,7 %. Отже, борг з урахування вказаного індексу складає: 13000 гривень х 190,7 % = 24791 гривень. Крім того, згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Сума нарахування трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення становить: За трирічний період з 09.09.2014 року по 09.09.2018 року (кінцева дата - відповідно до заявлених вимог): 13000 гривень х 3% = 1170 гривень. З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку, що стягненню підлягають 25961 грн. основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьома процентами річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Суд також вважає за необхідне стягнути відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача судові витрати у справі в розмірі судового збору за подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial