Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради. Його житловий будинок входить до складу мікрорайону (котеджного містечка) «ЗОЛОТІ КЛЮЧІ» і він є користувачем електричної енергії на підставі Договору №3538845 від 29.09.2014 року про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області. Після чого, 31.12.2014 року між ним та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» після зміни найменування) та TOB «МБК «УКРАЇНА-КАНАДА» був укладений Типовий договір про користування електричною енергією на території населеного пункту. Однак позивач, у своєму позові зазначає про те, що даний договір суперечить пунктам 1.2, 12.5 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року №28, ст.1 Закону України «Про громадські об'єднання», тому підлягає визнанню недійсним. Представник позивача у судовому засіданні підтримала пред'явлений позов у повному обсязі та просила визнати недійсним з моменту укладення Типовий договір про користування електричною енергією на території населеного пункту, укладений 31.12.2014 року між [PERSON], ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» після зміни найменування) та ТОВ «МІЖНАРОДНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНА-КАНАДА», а також стягнути з ТОВ «МБК Україна-КАНАДА» на користь [PERSON] грошові кошти, одержані за спірним договором, та витрати по сплаті судового збору. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти пред'явленого позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, про що надали відповідні письмові заперечення та просили у задоволенні вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе справу розглянути без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради. Його житловий будинок входить до складу мікрорайону (котеджного містечка) «ЗОЛОТІ КЛЮЧІ» і він є користувачем електричної енергії на підставі Договору №3538845 від 29.09.2014 року про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області. Крім того, 31.12.2014 року між позивачем та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» після зміни найменування) та TOB «МБК «УКРАЇНА-КАНАДА» був укладений Типовий договір про користування електричною енергією на території населеного пункту. Так, взаємовідносини між сторонами у справі регулюються Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 N28, Законом України «Про електроенергетики», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357 для населення, ст. 714 ЦК України. В даному випадку особливості постачання електричної енергії для населених пунктів регулюються розділом 12 ПКЕЕ. Згідно із положеннями пункту 1.2 ПКЕЕ, населений пункт - юридична особа - споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту. Споживачі населеного пункту - це споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності і споживання електричної енергії без договору не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що визнання недійсним типового договору укладеного між сторонами, призведе до відключення позивача від споживання електричною енергією, що значно погіршить умови його проживання. Відповідно до положень п. 12.1 ПКЕЕ, електрична енергія постачається населеному пункту на підставі договору про постачання електричної енергії. Пунктами 12.3 та 12.4 визначено, що населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується населений пункт відповідно до умов договору. Закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту (пункт 12.4 ПКЕЕ). Відповідно до положень пункту 1.9 ПКЕЕ, постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів. Згідно п. 12.5 у разі виходу із складу населеного пункту або прийняття відповідного рішення органом управління населеного пункту споживач населеного пункту або фізична особа, електроустановки якої приєднані до технологічних електричних мереж населеного пункту (далі - споживач на території населеного пункту), для користування електричною енергією має право: - змінити у встановленому порядку схему електропостачання та приєднати належну йому електроустановку до електричних мереж електропередавальної організації; - укласти тристоронній договір про користування електричною енергією на території населеного пункту з постачальником електричної енергії та населеним пунктом на основі типового договору (додаток 5 до ПКЕЕ) та договір про користування електричною енергією відповідно до ПКЕЕН. У разі укладення тристороннього договору про користування електричною енергією на території населеного пункту постачальник електричної енергії та населений пункт вносять у встановленому законодавством України порядку зміни в укладений між ними договір про постачання електричної енергії щодо визначення обсягу спожитої населеним пунктом електричної енергії та умов припинення або обмеження електропостачання населеного пункту, які пов'язані та витікають з умов тристороннього договору про користування електричною енергією на території населеного пункту. Тобто, власних мереж [PERSON] немає, а його домоволодіння знаходиться на території населеного пункту TOB «Міжнародна будівельна компанія «Україна - Канада» і він не бажав змінити схему електропостачання та приєднати свою електроустановку до електричних мереж саме до електропередавальної організації за власний кошт, у зв'язку з чим і було укладено тристоронній договір від 31.12.2014 року з додатками відповідно до умов ПКЕЕ. Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що постачальник електричної енергії постачає енергію споживачу згідно з Договором про користування електричною енергією, що укладається між Споживачяем та Постачальником відповідно до ПКЕЕН тобто для населення і такий договір про користування електричною енергією між Постачальником та Споживачем було укладено 29.09.2014 долі - договір. Зокрема, до Договору додається підписаний Позивачем Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 31.12.2014 року, де зазначено, що межа відповідальності позивача на автоматичному вимикачі електролічильника КЛ 0,4 кВ від розподільчої щитової «МСК АВВГ нг 1, 4x35 0,04 км., тобто саме [PERSON] несе відповідальність за технічний стан електроустановок, що знаходяться у його віданні за збереження засобів обліку. Таким чином, взаємовідносини між сторонами у справі врегульовані відповідно до розділу 12 ПКЕЕ тобто вимогами ПКЕЕ та ПКЕЕН. Крім того, при укладанні тристороннього договору про користування електричною енергією на території населеного пункту та договору про користування з позивачем, між сторонами не виникали розбіжності, при наявності яких, у відповідності до ст. 649 ЦК України, переддоговірні спори вирішуються судом, проте як встановлено у судовому засіданні, жодних претензій на момент укладення договору не надходило, таким чином можна дійти висновку про те, що позивач цілком погодився з умовами договору без жодних заперечень, і він добровільно сплачував грошові кошти за користування електричною енергію за період з січня по травень 2015 року. Так, частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 1 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Виходячи з наданих доказів та враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів отриманих за даним договором, не підлягають задоволенню у зв'язку тим, що у судовому засіданні вимоги позивача не знайшли свого ґрунтовного підтвердження, суперечать нормам чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, суму судового збору віднести за рахунок [PERSON]

Outcome: dismissed