Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за додатковим договором від 30 травня 2008 року до договору банківського рахунку № 2625001025767 від 21.06.2006 року. Позов мотивує тим, що 30.05.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про встановлення ліміту кредитування в сумі 4000 грн. на весь строк дії платіжної картки, яка видана на підставі договору банківського рахунку № 2625001025767 від 21.06.2006 року, але не довше строку перебування відповідача в трудових (цивільно-правових вдіносинах) з позивачем. Відповідачу надано обумовлений кредит. У порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 9385,23 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з'явився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст 526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 30.05.2008 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено додатковий договір про встановлення ліміту кредитування в сумі 4000 грн. (а.с. 7-8). Відповідно до п.п.3.2, 3.1 додаткового договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за ставкою, визначеною у п.3.1 цього договору, за методом «факт/360» з моменту видачі кредиту до дати його повернення. Відповідно до п.5.1 договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у п.3.1 цього додаткового договор. Згідно зі ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що станом на 21 жовтня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 9385,23 гривень, з яких: 3899,81 гривень - неповернута сума кредиту; 3181,60 гривень - прострочені відсотки; 2303,82 гривень - пеня (а.с.11-14). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 88 ЦПК України, зокрема відповідно до вимог ч. 1 даної статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення № 3001421 від 20.01.2017 року (а.с.6), позивачем при пред'явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved