Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку для сільського господарського товарного виробництва розміром 6,17 га., яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради, право на яку посвідчується державним Актом серії II-ЗП № 055928 яка належала його покійній матері [PERSON], яка померла 16 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 лютого 2015 року, серії I-ЖС № 313988. Позов обґрунтовує наступним. 16 листопада 2002 року, померла позивача матір [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 лютого 2015 року, серії І-ЖС № 313988. Після смерті його матері залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки призначеної для сільськогосподарського товарного виробництва розміром 6,17 га, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради, що підтверджується державним Актом серії ІІ-ЗП № 055928. Ще за життя, його матір склала на його ім'я заповіт, згідно до якого заповідала позивачу все належне їй майно. Заповіт посвідчено Новомиколаївською сільською радою 13 листопада 2002 року, реєстраційний № 315. З 1992 року позивач постійно прописаний та мешкав до 2000 року в [ADDRESS] (гуртожиток). По цій же вулиці, Північній, у буд. № 15-А, мешкала і його матір, [PERSON]. [PERSON], на прізвище Любая, його матір змінила після шлюбу, що підтверджується витягом з державного реєстру від 24.03.2015 року № 00015191554. В 2000 році мати захворіла, їй був потрібен постійний догляд і у зв'язку з тим що своєї власної сім'ї не мав, то він фактично проживав разом з нею в її будинку, позивач постійно їй допомагав, піклувався та опікувався нею до дня її смерті, але прописаний залишався в гуртожитку. Разом з покійною матір'ю проживав її чоловік [PERSON], який мав слабке здоров'я, постійно хворів і мав можливості доглядати за покійною, та надавати їй необхідну допомогу. У зв'язку з цими обставинами він з 2000 року постійно проживав у будинку покійної матері та доглядав за обома хворими. Після її смерті позивач за власні кошти поховав матір на кладовищі в с. Запоріжжя, справляв поховальні та поминальні поминки на відповідні церковні дати. Ним, було прийняте в управління спадкове майно померлої матері: особисті документи померлої матері, паспорт, на підставі якого було видане свідоцтво про смерть, державний акт на землю, особисті речі матері, меблі, предмети домашнього вжитку та житловий будинок в якому він мешкає до теперішнього часу, але залишився зареєстрований у гуртожитку. Її чоловік, [PERSON], помер 6 січня 2006 року, що підтверджується довідкою сільської ради. За життя [PERSON] заяву в нотаріальну контору не подавав і спадщину після померлої дружини не отримував, поважаючи волю покійної яка за життя заповіла все своє належне майно позивачу. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (№ 1540Л/І) для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийняття спадщини вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління, або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, та ст. 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починає перебіг з моменту відкриття спадщини, протягом якого особа повинна подати власноручну заву до нотаріальної контори. На момент відкриття спадщини і до спливу шестимісячного терміну, тобто до 13 травня 2003 року, позивач не подав в нотаріальну контору заяву на прийняття спадщини, зважаючи на ту обставину, що був ще живий чоловік його матері і він не бажав його психологічно травмувати як стару людину. Після смерті [PERSON], виявилося що він втратив документи які (свідоцтво про смерть, свідоцтво про шлюб, заповіт) підтверджують факт смерті його матері та його родинні відносини з нею, у зв'язку з чим не мав можливості підтвердити що позивач є спадкоємцем майна померлої матері. Звернувся до Токмацької районної нотаріальної контори в березні 2015 року але отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій. Позивач є спадкоємцем за заповітом всього майна померлої, яке складається з земельної ділянки призначеної для сільськогосподарського товарного виробництва розміром 6,17 га, яка знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради, що підтверджується державним Актом серії ІІ-ЗП № 055928. Він є єдиним спадкоємцем за заповітом та спадкоємцем який прийняв після смерті матері її майно, документи та особисті речі, тобто фактично прийняв спадщину; ним були втрачені свідоцтво про смерть матері, свідоцтво про шлюб матері, його свідоцтво про народження та заповіт і він не мав можливості їх відновити; на момент смерті матері позивач мешкав разом з нею і після смерті матері, він фактично прийняв спадщину прийнявши документи, майно та житловий будинок померлої матері та вступивши в їх повне володіння та оперативне управління. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим що в даному випадку його право на спадкове майно може бути вирішено тільки судом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позову визнає. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач проживав разом з матірю до дня її смерті, разом вели господарство, доглядав за нею. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 листопада 2002 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 313988, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області від 11.02.2015 року. Позивач є сином померлої [PERSON], що підтверджується паспортом СА945750, виданим 01.10.2005 року; свідоцтвом про народження, виданим 17.01.2015 року; За життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 6,17га., що розташована на території Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 055928 від 01.08.2001 року, Позивач звернувся до Токмацької районної державної нотаріальної контори в березні 2015 року, але отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відмова була мотивована наступним: «Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченим виконавчим комітетом Новомиколаївської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 13 листопада 2002 року № 04, після померлої 16 листопада 2002 року гр. [PERSON], встановила - спадкова справа не відкривалась, спадкоємець разом із спадкодавцем не проживав, заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подавав. За цих підстав свідоцтво про право на спадщину за заповітом нотаріусом не може бути видано. Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.03.2015 року №258/02-31. Позивач є спадкоємцем після смерті матері, але не може отримати земельну ділянку і не має змоги оформити спадщину, а отже змушений звернутись до суду за захистом свого права на спадкування. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року (№ 1540Л/І) для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийняття спадщини вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління, або володіння спадковим майном. Оскільки на час смерті матері позивач проживав разом з нею, він прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на той час. Отже судом встановлено, що позивач правомірно, в порядку спадкування набув право власності на спірну земельну ділянку, тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволеню. На підставі викладеного,

Outcome: approved