Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду було змінено, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив суд стягнути солідарно суму заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 10.09.2012 р. по 10.08.2013 р. в розмірі 750 грн. 58 коп., за період з 10.11.2014 р. по 07.07.2015 р. в розмірі 1088 грн. 39 коп., а всього 1838 грн. 97 коп. та солідарно судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачі є споживачами електричної енергії за адресою: [ADDRESS], нехтують встановленим законом обовязком та не сплачують за електричну енергію, у звязку з чим у них утворилась заборгованість . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], які також є представниками за довіреністю [PERSON] з позовом не погодились, заперечували проти його задоволення та всіма способами намагались затягнути розгляд справи. Так, в судому засіданні [PERSON] проявляв неповагу до суду, сперечався з головуючим суддею у справі, висловлював свою думку щодо її особистості, погрожував, навіть стукав пальцем по столу, вказуючи на те, що головуючий суддя нічого не розуміє. Кожного судового засідання відповідач [PERSON] обіцяв надати суду докази в підтвердження заперечень на позов, але у кожному судовому засідання звертався до суду з клопотанням про оголошення в судовому засіданні перерви для надання додаткових доказів, проте кожного разу не надавав жодного доказу. [PERSON] було неодноразово відмовлено відповідачам в задоволення клопотання про долучення до справи документів, які не мають відношення до позовних вимог та оголошення перерви для надання суду підтверджень того, що вони звертались до різноманітних установи та їм відмовляли у лікуванні і саме тому, що вони отримували відмову в медичних установах, позовні вимоги не підтримують, просять в їх задоволенні відмовити посилаючись на погане здоров*я, неможливість працювати та сплачувати за послуги електроенергії. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі є абонентами АК «Харківобленерго», отримує електричну енергію за адресою: [ADDRESS]. Із довідки вбачається, що відповідачі мають заборгованість за спожиту електроенергію за період з 10.09.2012 р. по 10.08.2013 р. в розмірі 750 грн. 58 коп., за період з 10.11.2014 р. по 07.07.2015 р. в розмірі 1088 грн. 39 коп., а всього 1838 грн. 97 коп. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги (електрична енергія, газ та ін.). Згідно ст. 64 ЖК України повнолітні члени сім'ї наймача житлового приміщення несуть солідарну відповідальність з наймачем по зобов'язанням, що випливають з договору найма. Відносини щодо користування та споживання електричної енергії між споживачами та постачальником електричної енергії (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31.07.96 р. № 28 (ПКЕЕ), Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 р.(зі змінами). Відповідно до п.п.19,20,42,48 ПКЕЕН споживач повинен оплачувати спожиту електричну енергію у встановлений термін та несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за використану енергію. Відповідно до пункту 6.5. ПКНЕЕ у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергії, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документів у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати яке погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виконання. З довідки абонента та розрахунків за обидва позовні періоди вбачається, що за особовим рахунком відповідачів (3086250) були сплачені певні суми коштів, але кожного разу сума сплачуваних коштів була визначена на власний розсуд самим платником, а не на підставі фактичних показів лічильника електроенергії, як передбачено пунктом 19 ПКЕЕН. Пунктом 22 ПКЕЕН визначає перелік способів розрахунків за електричну елегію, а саме оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися: за розрахунковими книжками, за платіжними документами, які виписуються електропостачальником, за карткою попередньої оплати. Дійсно споживачу, як власнику коштів, належить право вибору способу розрахунків, однак відповідачі у справі, на свій власний розсуд сплачували нічим не обґрунтовані суми коштів, обрали спосіб розрахунку за фактично використану електроенергію, який не передбачений, а ні ПКЕЕ, ні ПКЕЕН, а тому дії енергопостачальника щодо зарахування сплачених по особовому рахунку нічим не обґрунтованих сум коштів, як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення не суперечить змісту пунктів 19,20,22 ПКЕЕН та п. 6.5 ПКЕЕ у їх сукупності. Свідок [PERSON], яка працює в АК «Харківобленерго» на посаді економіста, в судовому засідання пояснила, що платежі здійсненні відповідачами були зараховані у якості погашення їх заборгованості за електроенергію. Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. До вимог визначених у ч.1 ст.96 ЦПК України відноситься вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.02.2014 р. скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 10.09.2012 р. по 10.08.2013 р. у сумі 750,58 грн. (а.с.6). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2015 р. скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 10.11.2014 р. по 07.07.2015 р. у сумі 1088,39 грн. (а.с. 146). Отже, АК «Харківобленерго» звернулось до суду з зазначеним позовом відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів в дольовому порядку, а не в солідарному, як помилково просить позивач, у звязку з чим вимоги про стягнення судових витрат в солідарному порядку підлягають частковому задоволенню та судові витрати суд стягує з відповідачів в дольовому порядку. На підставі викладеного і

Outcome: partial