Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що в період з 03.09.2012 року по 01.04.2013 року він працював на посаді водія філії « Великоберезнянський держспецлісгосп», що входить до складу державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Наказом №21 к від 01 квітня 2013 року його звільнено з роботи за ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Позивач зазначив, що станом на день звільнення з роботи заборгованість відповідача по заробітній платі складала 5490,16 грн. Всупереч вимог трудового кодексу України відповідач до сьогоднішнього дня не провів з ним повний розрахунок при звільненні з роботи. Так станом на 26.06.2014 року, згідно довідки № 175 заборгованість відповідача по заробітній платі складає 2470,53 грн. Виходячи з вищенаведеного, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: з 02.04.2013 року по 18.08.2014 року включно в розмірі 20299,50 грн., яка була обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Крім того, 01.10.2014 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме: просить стягнути з відповідача завдану йому тривалою невиплатою заробітної плати моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та заборгованість за час затримки не проведеного розрахунку в сумі 24 408,03 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] у період з 03.09.2012 року по 01.04.2013 року працював у відповідача на посаді водія філії « Великоберезнянський держспецлісгосп», що входить до складу державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Наказом №21к від 01 квітня 2013 року його звільнено з роботи за ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. Також встановлено, що станом на 26.06.2014 року заборгованість по заробітній платі позивачу становить 2470,53 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.2 ст.233 цього ж Кодексу в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім того, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем ( Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №9-р/2013). Так, стаття 237-1 КЗпП України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оскільки Кодекс законів про працю не врегульовує питань, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, та не встановлює спеціальну позовну давність щодо вимог про її відшкодування, застосуванню підлягають положення Цивільного кодексу як основного акта цивільного законодавства. Також встановлено, що тривалою невиплатою позивачу заборгованої заробітної плати порушено його нормальні життєві зв'язки, його було позбавлено права використовувати свою винагороду за працю в той час, коли це йому було необхідно. Розрахунки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проведені позивачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. За таких обставин, позов позивача є обґрунтованим і він підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved