Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що на обліку в Управлінні - служби у справах дітей Амур - Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради перебуває дитина [PERSON], [INFO], як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Батьки дитини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі з 02.10.1998 рр. по 27.04.2005 р. На даний час мають інші сім'ї та проживають окремо. Мати дитини підтримує фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком, має іншу дитину; рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 р. [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду Управління - служба у справах дітей було вимушено неодноразово приймати рішення про направлення [PERSON] до притулків для дітей «Барвінок» Дніпропетровської міської ради та «Росток» Бабушкінської районної у Дніпропетровську ради, як дитини, яка в сім'ях його батьків, що розлучилися, не знаходила необхідної уваги, догляду, підтримки, теплоти у відношенні до своєї особистості та простої батьківської любові. Психологом в притулку для дітей «Барвінок» Дніпропетровської міської ради з дитиною проводилася глибока емоційно - психологічна робота по відновленню його врівноваженого емоційного та психологічного стану, яка направлялася на виправлення взаємовідношень в стосунках з дітьми та дорослими. [PERSON] міг би продовжувати виховуватися в родині батька, який має іншу дружину, але непорозуміння, які виникають між дитиною та мачухою ([PERSON]), приводили до частих конфліктних ситуацій в цій родині, що примушували дитину [PERSON] вдаватись до бродяжництва, та не вплинуло на рішення батька дитини - [PERSON] повернути сина у свою сім'ю. В черговий раз 18.04.2013 р. дитина [PERSON] знову була влаштована до Комунального закладу соціального захисту притулку для дітей «Барвінок». З 18.04.2013 року по теперішній час батьки дитину не відвідують та відмовляються повертати її в сім'ю; кожний із батьків психологічно залежний від нової сім'ї і не може знайти дитині [PERSON] відповідне достойне в ній місце. Перебуваючи протягом тривалого часу в стані перманентної батьківської неуваги та емоційного психологічного тиску з боку дорослого оточення, дитина [PERSON] засвоїв негативний досвід в спілкуванні з дітьми та дорослими, набув рис характеру, які призводять до безпідставних суперечок з дітьми, вчителями та вихователями. Станом на 15.07.2013 р. дитина [PERSON] залишалася не оздоровленою, а перебування його в КЗ соціального захисту притулку для дітей «Барвінок» Дніпропетровської міської ради не передбачало можливості оздоровлення дитини за рахунок держави. Оскільки батьки дитини не проявляли ніякої турботи про стан здоров'я сина [PERSON], орган опіки та піклування Амур - Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська змушений був клопотати перед КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 8» Дніпропетровської міської ради про влаштування дитини на санаторне лікування; з 05.08.2013 р. по 30.08.2013 р. дитина перебувала у дитячому санаторії № 2 м. Дніпропетровська, батьки дитину не відвідували, не надавали ніякого сприяння у вирішенні питань його оздоровлення. Батько дитини (відповідач) був повідомлений належним чином про перебування дитини у санаторії, але як законний представник дитини ні разу сина не відвідав та не прийняв участі у підтримці дитини [PERSON] при проведені хірургічної операції. На запрошення відвідати Управління - службу у справах дітей Амур - Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради для вирішення питання повернення дитини [PERSON] у свою сім'ю батько дитини жодним чином не відреагував, будь яку інформацію про бажання та наміри повернути дитину [PERSON] у свою сім'ю, станом на 26.09.2013 р. до Управління- служби у справах дітей Амур - Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради не надав, тому з метою забезпечення захисту соціальних прав та інтересів дитини орган опіки та піклування Амур - Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради був вимушений клопотати перед Управлінням - службою у справах дітей Дніпропетровської міської ради про влаштування дитини до центру соціально - психологічної реабілітації дітей Дніпропетровської міської ради. Таким чином, на переконання позивача батько дитини злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків у відношенні своєї дитини. Предмет позову становить вимога про позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини - [PERSON], ,[INFO], та про стягнення аліментів на утримання дитини. Підставу позову становлять приписи ст. 17 Закону України, ч. 1 ст. 165, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. ст. 180, 183 СК України. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити. Про ухвалення рішення про задоволення позову як такого, що відповідатиме інтересам дитини, прокурор просив суд. Представник Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» пояснила, що дитина вже вдруге перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», батько його відвідує, хлопець схильний до бродяжництва та брехні, не хоче вчитися, схильний до асоціальної поведінки, не має друзів, розумовий розвиток дитини не відповідає її віку, дитина поводитися по хамському, у дитини неадекватна поведінка, через що, на переконання представника, він не буде прийнятий до прийомної сім'ї. Представник також пояснила, що розуміє підстави подання позову, батько не справляється, утім, це упущення має місце з дитинства. Дитина проситься до батька, утім, на другий день дитина вже пішла від батька. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він сам винен, що не слухав батька, займався бродяжництвом, вбігав добровільно, не хотів повертатися додому; [PERSON] не зміг пояснити причину, з якої його батько не бажає його забрати до родини з комунального закладу соціального захисту. З серпня 2013 р. відповідно до пояснень неповнолітнього [PERSON] батько його часто відвідує у комунальному закладі, на Новий Рік подарував телефон, батько допомагає, коли він просить про допомогу, утім, батькові треба подумати потрібен він йому (тобто дитина батькові) або ні. Заслухав пояснення та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; за ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]; матір дитини [PERSON] рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2013 р. позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] Батьки дитини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі з 02.10.1998 рр. по 27.04.2005 р.; на даний час кожен з них створив нову сім'ю. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, неповнолітній [PERSON] взятий на облік як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах (наказ №01 від 08.01.2012 р.) адже батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов'язків; неповнолітній [PERSON] з 30.08.2013 р. та по теперішній час знаходиться в Комунальному закладі соціального захисту «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с.17), направлений до центру вдруге. Разом з тим, з 18.04.2013 р. згідно акту КМСД АНД району [PERSON], [INFO], знаходився у КЗСЗ притулок для дітей «Барвинок» Дніпропетровської міської ради, з 05.08.2013 р. дитина перебувала у дитячому санаторії №2 на оздоровленні, з 14.05.2012 р. [PERSON] перебував у КЗСЗ притулок для дітей «Росток» за направленням УССД АНД району №02/1501 від 14.05.2011 р. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки обов'язок щодо виховання дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а також враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, для суду вбачаються правові підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову. Разом з тим, приймаючи за поданим позовом рішення, враховується встановлення судом факту, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, про її навчання, дитина мешкає окремою від батька, який створив нову сім'ю та рішення про проживання дитини в новій сім'ї відповідач не прийняв, у Комунальному закладі соціального захисту «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», в якій була влаштована, оскільки займалася бродяжництвом. Судом встановлено, що відповідач не здійснює підготовку дитини до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування та з урахуванням віку дитини, не приймає участі в лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, спілкується з дитиною вибірково, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти розцінюються судом як ухилення від виховання дитини з урахуванням свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов'язками. Разом з тим враховується, що відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 10.10.2013 р. розглянуто питання та ухвалено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його сина [PERSON], [INFO], та подальшої передачі його органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська для проведення заходів соціально-правового захисту прав та інтересів дитини. За таких обставин, оскільки обов'язок щодо виховання дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а також враховуючи те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому для суду вбачаються правові підстави для ухвалення рішення про позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 3 ст. 167 СК дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (ч. 5 ст. 167). В даній справі відсутні відомості про родичів дитини [PERSON], які мають бажання і можливість взяти дитину на виховання, тому для суду вбачаються підстав для ухвалення рішення про передачу дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування дитини. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про стягнення аліментів, суд виходить з положень СК України, зокрема, керується тим, що за ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Оскільки питання щодо встановлення опіки на неповнолітньою дитиною ще вирішено, розв'язання даної вимоги позову судом є передчасним, що не позбавляє права заявлення цієї вимоги до відповідача повторно. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial