Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що він є фактичним власником майнового права на земельну частку(пай) за набувальною давність, оскільки він відкрито та безперервно володіє спірними майновими правами на частку (пай). Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав які викладені в позові та в додаткових письмових поясненнях до цивільної справи. Відповідачі або їх представники в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце слухання справи належним чином повідомлені. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що ВАТ «Дніпровське» 03.02.2002 року передало на зберігання позивачу, відповідно до відповідальної розписки сертифікати, що посвідчують право на частку (пай) із земель колишнього ВАТ «Дніпровське» та встановило плату у розмірі 100,00 гривень. Також відповідно до витягу з ЄДРПОУ, на даний момент ВАТ «Дніпровське» ліквідоване та внесено відповідний запис державним реєстратором та припинено діяльність підприємства. Згідно Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавець визначив тлумачення терміну «рухома річ» та зазначив, що до рухомих речей належить майнові права. Право на земельну частку (пай) належить до рухомих речей, оскільки вказане право дає можливість отримати земельну ділянку на майбутнє. У відповідності до приписів частини 1 статті 344 ЦК України встановлено, те що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 4 статті 344 ЦК України зазначено, що право власності за набувальною власність набувається на підставі рішення суду. На відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Суд вважає за потрібне зазначити, що земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об'єктів нерухомого майна, оскільки вичерпний перелік нерухомого майна або похідних прав в тому числі речові права, повинні відповідати та проходити державну реєстрацію у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Земельним Кодексом України в статтях 79 та 79-1 визначено, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Право на земельну частку (пай) є не сформованою земельною ділянкою і тому право на земельну частку (пай) не підпадає під критерії, які зазначені вище у Земельному Кодексі України і тому суд вважає, що майнове право відноситься до категорії рухомих речей виходячи із приписів цивільного законодавства України. Таким чином, твердження представника позивача про достатність підстав для задоволення позовної заяви про визнання права власності за набувальною давністю на частку (пай) знайшли своє відображення в письмових доказах, які були здобуті в ході судових засідань. Оскільки позивач добросовісно,відкрито та безперервно володіє вказаним майном, тому позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Outcome: approved