Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 21.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2103/0508/45-019, відповідно якому останній отримав кредит в сумі 25 000,00 доларів США з розрахунку 11,90 % річних, із зобов'язанням повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором, з кінцевим строком погашення кредиту до 21.05.2038 року. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними зобов'язаннями ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року. В забезпечення належного виконання обов'язків за договором кредиту між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] 21.05.2008 року було укладено договір поруки №2103/0508/45-019-Р-1, відповідно до умов якого поручитель бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON], поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Зобов'язання щодо своєчасності сплати щомісячного платежу, відповідачем [PERSON] не виконується належним чином, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь кредитну заборгованість у розмірі 221 988,47 грн. та судові витрати в розмірі 2 219,88 грн. В останнє судове засідання представник позивача не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності із залученням судових дебатів до матеріалів цивільної справи, в яких просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що позивачем не було доведено факту передачі права вимоги від ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Крім того, банк не довів права вимагати дострокового повернення всіх сум за кредитним договором. Просила у задоволенні позову відмовити у зв'язку із його необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позову, пояснивши, що договір поруки припинився з підстав збільшення обсягу відповідальності поручителя у зв'язку із збільшенням відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 21.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2103/0508/45-019, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредит в сумі 25 000,00 доларів США, на строк по 21.05.2038 року. Відповідно до п. 1.3. позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони домовились, що починаючи з 10.07.2008 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, шляхом здійснення ануїтетних платежів у сумі 255,23 доларів США у чітко встановлені цим Договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору (п.3.1.1.) Крім того, 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними зобов'язаннями ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 13.12.2013 року утворилася заборгованість в сумі 221 988,47 грн., яка підтверджується наявним розрахунком заборгованості за договором кредиту №2103/0508/45-019, виконаним за період з 24.05.2012 року по 13.12.2013 року. Суд критично ставиться до наданих представником відповідача [PERSON] квитанцій про здійснення погашення заборгованості за кредитним договором №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року, як підставу відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором, оскільки всі погашення кредитної заборгованості, вчинені позичальником є врахованими в розрахунках заборгованості за договором кредиту №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року, виконаними за період з 21.05.2008 року по 24.05.2012 року та з 24.05.2012 року по 13.12.2013 року, які наявні в матеріалах справи. Крім того, відповідно до заяви про надання інформації від 02.07.2012 року, підписаною [PERSON] та додатків до неї, 05.06.2012 року відповідач [PERSON] отримав лист-повідомлення про відступлення права вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк за №SDK/250512-3027/1, в якому міститься повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року та вказані реквізити для подальшого внесення платежів за вищевказаним кредитним договором. Листами за вих. №05-879935 від 27.07.2012 року та за вих. №05-879935/2 від 17.08.2012 року відповідачу [PERSON] була надана відповідь на вищевказану заяву про надання інформації та направлені докази переходу права вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року. Як вбачається з матеріалів справи, у квитанціях за №11281.188.2 від 09.06.2012 року, №22405.350.2 від 10.07.2012 року, №12947.262.2 від 10.08.2012 року, №12968.316.3 від 07.09.2012 року, №11035.227.1 від 09.10.2012 року, №12202.225.1 від 10.11.2012 року, №12013.242.1 від 11.12.2012 року, № 12716.146.1 від 09.01.2013 року, було зазначено банком отримувачем - ПАТ «Сведбанк» реквізити рахунку саме цього банку. Такі обставини свідчать про неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року відповідачем [PERSON], оскільки він був належним чином повідомлений про заміну кредитора у вищевказаному договорі та конкретні реквізити, на які необхідно здійснювати погашення кредитної заборгованості. Суд не погоджується з посиланням представника відповідача [PERSON] про недоведеність факту переходу права вимоги від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Також, відповідно до ч.2. ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Зазначена норма закону відображена в п.п.9.1.,9.2.,9.3. кредитного договору від 21.05.2008 року. ПАТ «Дельта Банк» зверталося до [PERSON] із досудовою вимогою з проханням усунути допущені порушення з виконання взятих на себе зобов'язань (досудова вимога № 31.4-08/5450/13 від 30.04.2013 року), що є дотриманням вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК та пунктів кредитного договору від 21.05.2008 року. В забезпечення виконання зобов'язання по виплаті кредиту, між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» і [PERSON] та [PERSON] 21.05.2008 року було укладено договір поруки №2103/0508/45-019-Р-1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику згідно умов кредитного договору №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року. Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Згідно ч. 1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У відповідності до ч.1. ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до п. 5.7. кредитного договору №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року позичальник зобов'язується на момент передачі зазначеного в п. 1.4. Об'єкта нерухомості в іпотеку застрахувати на користь банку предмет іпотеки на суму, не меншу, ніж сума оцінки предмета іпотеки за іпотечним договором, та забезпечити наявність та дійсність договорів страхування (страхового полісу) протягом усього строку дії цього договору. У випадку, якщо термін дії укладеного договору страхування закінчується, а зобов'язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов'язаний не пізніше наступного календарного дня до закінчення терміну існуючого договору страхування укласти новий договір страхування таким чином, щоб предмет іпотеки залишався застрахованим протягом всього строку дії кредитного договору та надати Банку оригінал платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів на наступний період страхування, а також оригінал страхового договору. У відповідності до п.8.4. Кредитного договору сторони, за взаємною згодою, домовились без укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору, у випадку невиконання зобов'язань, що передбачені п. п. 5.6., 5.7., 2.2. встановити наступний порядок змін умов цього договору. Відповідно до п.8.4.1. Кредитного договору відсоткова ставка підвищується на один відсоток за кожен факт такого порушення, від рівня поточної ставки на дату порушення зобов'язання позичальника. Відсоткова ставка підвищується з дня, наступного за днем порушення строків виконання зобов'язання передбаченого п. п. 5.6., 5.7., 2.2. У відповідності до п. 8.4.2. зменшення відсоткової ставки відбувається шляхом укладення додаткової угоди після виконання зобов'язання Позичальника, з дати підписання такої угоди. З наданих суду матеріалів вбачається, що відповідач [PERSON] порушив вищезазначені пункти кредитного договору №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року, а тому з 22.05.2012 року відсоткова ставка за користування кредитними коштами була збільшена до 12,90 % річних. Аналізуючи такі обставини з урахуванням вимог ч.1. ст.559 ЦК України суд приходить до висновку про відсутність факту збільшення обсягу відповідальності відповідача [PERSON] як поручителя, оскільки така відповідальність була передбачена в розділі 8 «Відповідальність сторін» кредитного договору №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року і є лише однією із форм відповідальності за неналежне виконання зобов'язання за вказаним договором, яке було погоджено сторонами. Крім того, відповідно до п.15. договору поруки №2103/0508/45-019-Р-1 від 21.05.2008 року [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року та повністю погоджується з цими умовами. Таким чином, визначення процентної ставки за кредитним договором на рівні 12, 90 % у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було передбачено його умовами і поручитель з такими умовами кредитного договору був ознайомлений при підписанні договору поруки, тобто у даному випадку підвищення процентної ставки відбувається унаслідок порушення договірної дисципліни і прямо передбачене кредитним договором, а не в порядку ст. 1056-1 ЦК України, згідно з якою процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, що також узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором №2103/0508/45-019 від 21.05.2008 року станом на 13.12.2013 року в сумі 221 988,47 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 219,88 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved