Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 14 грудня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 1, за яким позикодавець передав позичальнику власні грошові кошти в розмірі 1758000 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч) грн., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві до 27 грудня 2017 року в повному обсязі. Позика надавалась у готівковій формі з видачею розписки. На виконання вказаного договору позичальником 14 грудня 2017 року було власноруч написано та видано позикодавцеві розписку, що підтверджує одержання позичальником від позикодавця зазначеної суми позики в розмірі 1758000 грн. у повному обсязі із зобов`язанням позичальника повернути позикодавцеві одержану позику в повному обсязі до 27 грудня 2017 року. Однак станом на день подання позову до суду відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором позики № 1 з повернення позики в розмірі 1758000 грн., а відповідач ухиляється від повернення позики. Оскільки договором позики № 1 не був встановлений розмір процентів від суми наданої відповідачу позики, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, яка становила під час строку дії договору 14,5% річних, тому заборгованість відповідача зі сплати процентів за користування позикою становить 9079 грн. Оскільки відповідачем порушено зобов`язання з повернення позики в розмірі 1758000 грн. та сплати процентів за користування позикою в сумі 9079 грн., сума заборгованості в сукупному розмірі підлягає стягненню з відповідача разом із 3% річних від простроченої суми, що станом на день подання позовної заяви становить 145504,60 грн., а також з інфляційними втратами в розмірі 274160,10 грн. Таким чином станом на день подання позову загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики № 1 становить 2186743,70 грн., а саме: 1758000 грн. - борг з позики; 9079 грн. - борг з відсотків за користування позикою; 3% річних від простроченої суми - 145504,60 грн.; інфляційні втрати від простроченої суми - 274160,10 грн. Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1758000 грн., проценти в розмірі 9079 грн., 3 проценти річних від простроченої суми в розмірі 145504,60 грн., інфляційні втрати в сумі 274160,10 грн., а також судові витрати в сумі 10510 грн. Позивач, [PERSON] , в судовому засіданні за допомогою відео конференції наполягав на задоволенні заявлених ним позовних вимог до [PERSON] та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленим належним чином відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК та за місцем фактичного проживання. Таким чином згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 14 грудня 2017 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір позики № 1, за яким позикодавець передав у власність позичальнику власні грошові кошти в розмірі 1758000 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч) грн. в готівковій формі з видачею розписки, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві всю суму позики 27 грудня 2017 року одноразово в повному обсязі (а. с. 8-9). Судом також встановлено, що відповідно до письмової розписки від 14 грудня 2017 року [PERSON] підтвердив, що отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 1758000 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч) грн., яку зобов`язався повернути [PERSON] 27 грудня 2017 року в повному обсязі (а. с. 10-11). На підставі ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 (десять) разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, то відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Суд зазначає, що за своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц. Зважаючи на викладені законодавчі норми та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні за письмовим договором позики № 1 від 14 грудня 2017 року, укладеним між сторонами по справі, що вбачається із такого договору, та письмової розписки до нього, наданих позивачем, було підтверджено передачу з боку [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 1758000 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч) грн. на виконання умов укладеного між ними договору позики. Натомість, суд зазначає, що [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження проведення ним з позивачем будь-якого розрахунку по такому договору позики № 1 від 14 грудня 2017 року. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню прострочена сума боргу за договором позики № 1 від 14 грудня 2017 року в розмірі 1758000 (один мільйон сімсот п`ятдесят вісім тисяч) грн. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. При цьому суд зазначає, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України, гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи наданий суду позивачем розрахунок відсотків за використання відповідачем позики за договором № 1 від 14 грудня 2017 року в розмірі 1758000 грн., відсоткову ставку НБУ на рівні 14,5 % за період з 15 грудня 2017 року по 27 грудня 2017 року, суд дійшов висновку, що такий розрахунок [PERSON] цілком ґрунтується на нормах цивільного законодавства та підтверджується проведеним судом розрахунком, який долучається до рішення суду. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню також борг з відсотків за користування відповідачем отриманою ним позики 14 грудня 2017 року від позивача у обрахованому судом розмірі, який дорівнює 9079 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму за ст. 625 ЦК. Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц. Суд погоджується з наданими [PERSON] розрахунками 3% річних та інфляційних втрат через неповернення йому відповідачем позики за договором позики № 1 від 14 грудня 2017 року, оскільки, зважаючи на встановлений судом розмір боргу, суд на підставі визначеного індексу інфляції за спірний період, починаючи з наступного дня наявності такої простроченої заборгованості [PERSON] та до вересня 2020 року розрахував суми інфляційних втрат відповідно до долучених до справи розрахунків суду, з яких вбачається, що інфляційні втрати позивача за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за період з 28 грудня 2017 року по 1 вересня 2020 року загалом - 274160,10 грн. Також судом було обраховано 3% річних за ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого судом боргу [PERSON] , починаючи з наступного дня наявності такої простроченої заборгованості та до 29 вересня 2020 року, з огляду на що вбачається загальний розмір боргу відповідача з 3% річних в сумі - 145504,60 грн. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню також 3% річних в сумі 145504,60 грн. та інфляційні втрати в сумі 274160,10 грн. за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем з повернення отриманої позики в розмірі 1758000 грн. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення на користь позивача з відповідача основної заборгованості за договором позики № 1 від 14 грудня 2017 року в розмірі 1758000 грн., боргу з відсотків за користування позикою в сумі 9079 грн., а також 3 % річних в сумі 145504,60 грн. та інфляційні втрати в сумі 274160,10 грн. за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. На підставі ст. 141 ЦПК внаслідок повного задоволення позовних вимог на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати [PERSON] зі сплати судового збору в сумі 10510 грн. (а. с. 22).

Outcome: approved