Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 19 697,42 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в Дніпровському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості була зареєстрований як безробітна [PERSON] Відповідач подавала до позивача заяву від 29.01.2015 року з проханням надати статус безробітної, у якій зокрема зазначила, що вона не є суб'єктом підприємницької діяльності. Наказом від 02.02.2015 року № НТ150202 відповідачу було надано статус безробітної з 29.01.2015 року та призначено допомогу по безробіттю з 05.02.2015 року. Наказом РЦЗ від 04.11.2015 року № НТ151104 відповідачу було припинено реєстрацію з 03.11.2015 року у зв'язку із встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття. В процесі звірки було здійснено запит до Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Із отримано запиту вбачається, що відповідач була зареєстрована як фізична особа - підприємець з 10.12.2003 року, а підприємницька діяльність припинена не була. Маючи статус фізичної особи-підприємця відповідач не мала права на отримання статусу безробітної та виплатити допомогу по безробіттю, тому виплачена відповідачу допомога в розмірі 19 697,42 грн. підлягає поверненню. Представник позивача Ярмолицька О.А. до суду подала заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, також просить розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 29 січня 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.01.2015 року відповідач [PERSON] подала до Дніпровського районного центру зайнятості в місті Києві заяву про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» (а.с. 4). У вказаній заяві [PERSON] зазначила, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, в тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб'єктом підприємницької діяльності. Як убачається із Витягу із наказів про прийняття рішення по особі: [PERSON], ПК № 026615012900020, наказом від 02.02.2015 року № НТ150202 позивачу з 29.01.2015 року надано статус безробітного; наказом від 06.02.2015 року № НТ150206 з 05.02.2015 року по 30.01.2016 року призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги; наказом від 15.09.2015 року №НТ150915 скорочено виплату допомоги по безробіттю; наказом від 04.11.2015 року №НТ151104 припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію безробітних (а.с. 5, 5 зв.). Згідно довідки-розрахунку Дніпровського районного центру зайнятості від 05.11.2015 року, сума коштів яку отримала [PERSON] в якості допомоги по безробіттю за період з 05.02.2015 року по 30.09.2015 року складає 19 697,42 грн. (а.с. 8). Наказом Дніпровського районного центру зайнятості від 03.11.2015 року № 568 доручено направити листа [PERSON] з пропозицією добровільного повернення коштів виплачених в якості допомоги по безробіттю (а.с. 7). Вказаний лист від 05.11.2015 року [PERSON] отримала 16.11.2015 року, однак грошові кошти добровільно повернуто не було (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов'язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. За положенням ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Оскільки на момент звернення із заявою про надання статусу безробітного, відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, приховала дану обставину, не спростовувала доводів позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що [PERSON] безпідставно отримано допомогу по безробіттю за період з 05.02.2015 року по 30.09.2015 року у сумі 19 697,42 грн., тому позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн., від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: approved