Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23653 грн. 90 коп. за укладеним кредитним договором б/н від 30 травня 2013 року між банком і відповідачем, посилаючись на те, що відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки і щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір, що засвідчується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1ст.634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж за 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Банк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, а відповідач не виконує свої обовязки, внаслідок чого станом на 28.02.2017 року утворилась вказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача і письмове пояснення на заперечення відповідача. 11 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що право на позов в банку виникло з часу першої прострочки платежу - з 25 січня 2014 року, а тому до позовних вимог про стягнення з неї заборгованості, процентів, пені та штрафів просить застосувати позовну давністьта з цих підстав просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, вважає, що розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, є помилковим та таким, що не відповідає дійсності. Згідно її розрахунку фактична заборгованість перед банком станом на 28.02.2017 складає 686, 79 грн. При цьому вважає, що позивач безпідставно самостійно списав з іншого належного їй рахунку кошти в сумі 2931,96 грн., а тому позивачу слід відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 30 жовтня 2017 року від позивача надійшло пояснення на письмові заперечення відповідно до якого вважають, що відповідачем не наданий належний контрозрахунок, а тому відсутні підстави вважати неналежним наданий ними розрахунок. У письмових поясненнях позивача також зазначено, що згідно з п.1.1.3.1.6 умов договору Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта в межах сум, які підлягають сплаті Банку по цьому договору. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. При оформленні кредиту заяву підписала позивач та дала свою згоду про те що вона ознайомлена з Умовами надання послуг та правилами користування платіжною карткою. Відповідно до правил користування карткою строк дії карти вказано на лицевій стороні картки, яка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Щодо спливу строку позовної давності зазначає, що картка діє до 05.2016 року, а з позовом банк звернувся 29.04.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності, як загальної так і спеціальної. Вважають, що обставини, на які посилається відповідач у своїх запереченнях, не відповідають дійсності, а тому просить суд задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Дослідивши усі докази по справі та відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобовязання чи зміна його умов не допускається, а ст.1054 ЦК України передбачає обовязок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримала за укладеним з банком кредитним договором від 30 травня 2013 року кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір, що засвідчується підписом у заяві, однак вона не виконує свої обовязки, внаслідок чого станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість в сумі 23653 грн. 90 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 297 грн. 80 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 17653 грн. 77 коп., заборгованості за пенею та комісії за користування кредитом в сумі 4099 грн. 76 коп., а також відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафу 500 грн. 00 коп. -фіксована частина і 1102 грн. 57 коп. - процентна складова штрафу. Стаття 612 ч.1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк. Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин заяви відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме: забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати недійними і недостатніми. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах № 6-14цс14 від 19.03.2014, № 6-134цс14 від 01.10.2014, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №543/1057/15-ц від 16.08.2017 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи, що строк дії виданої позивачем картки, отриманої [PERSON], встановлений до січня 2016 року, а з позовом позивач звернувся до суду 11.05.2017 року, то звернення позивача щодо повернення кредиту у повному обсязі має місце в межах позовної давності. Посилання відповідача на те, що сума заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 17653 грн. 77 коп., є фактично пенею, а не процентами за користування кредитом і тому до вимоги про її стягнення має застосовуватися скорочена позовна давність тривалістю один рік з посиланням на п.1.1.5.21 Умов з наданням власного розрахунку суми заборгованості, - суд вважає необґрунтованим, оскільки розрахунок процентів здійснений позивачем відповідно до п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». На підставі викладеного, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме: необхідним стягнути з відповідача 17770 грн. 16 коп., з яких 297,80 грн. - заборгованість за кредитом, 17472,36 грн.\~ - заборгованість за відсотками за період з 01.05.2014 року по 28.02.2017.

Outcome: partial