Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення боргу з відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов»язків ВАТ «Банк Універсальний» 27.08.2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк». Внаслідок зміни найменування ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов»язків ВАТ «Універсал Банк». Між відповідачем [PERSON] та Банком 11 січня 2008 року було укладено кредитний договір №048-2008-013, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 87 000.00 доларів США строком до 10.01.2038 року зі сплатою 12,45% річних за користування кредитом. За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 37,35% річних. В силу того, що відповідач не змогла належним чином виконувати взяті на себе зобов»язання були підписані ряд Додаткових угод до Кредитного договору. Банк свої зобов»язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте остання не виконує умови договору. 12.10.2014 року позичальнику була направлена вимога про погашення суми заборгованості, особисто вручено 04.11.2014 року, проте відповідач не вчинила жодних дій, які б свідчили про намір в добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Відтак, термін повернення кредиту за кредитним договором настав достроково. Станом на 18.05.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 112 898.99 доларів США, з яких заборгованість по кредиту - 84 903.01 доларів США, відсотки - 27 613.35 доларів США; підвищені відсотки - 382.63 доларів США. Однак, позивач просить стягнути 38 280.00 доларів США, з яких: 10 284.02 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 27 613.35 доларів США - відсотків, 382.63 доларів США - підвищених відсотків. Для забезпечення виконань зобов»язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором 09.10.2013 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов»язання перед позивачем відповідати по зобов»язаннях відповідача [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, тобто несе солідарну відповідальність перед позивачем у тому ж обсязі що і відповідач [PERSON] Відповідно до вимог даного договору поруки відповідач [PERSON] зобов»язався у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов»язань за кредитним договором виконати за неї зобов»язання перед позивачем на умовах, в порядку і строки встановлені кредитним договором. Відповідно до п. 4.2 Договору поруки порука припиняється якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання боржником основного зобов»язання не направить вимоги до поручителя. 12.10.2014 року позивачем направлялася вимога до поручителя про сплату боргу, проте, ним не було вчинено дій, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором. В зв»язку з викладеним вище, позивач був вимушений звернутися до суду, просив про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 38 280 доларів США, з яких: 10 284.02 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 27 613.35 доларів США - відсотків, 382.63 доларів США - підвищених відсотків, а також суму судового збору в розмірі 14 433.11 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим. Мотивував вимоги зустрічного позову тим, що в договорі поруки, що було укладено між ним та Банком не встановлено строку, після якого припиняється порука, а умова договору поруки про його дію протягом трьох років з дня настання строку виконання боржником основного зобов»язання за основним договором не направить вимогу до поручителя не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосовувати норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. На його думку, перебіг шестимісячного строку для пред»явлення Банком до нього вимог розпочався 04.01.2015 року, у вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі не пред»явив до нього вимог, як до поручителя, тому договір поруки від 09.10.2013 року має бути припиненим. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив суд про їх задоволення. Заперечував проти вимог зустрічного позову, посилаючись на те, що вони є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Його представник в судових засіданнях підтримав вимоги зустрічного позову та просив про його задоволення. Щодо вимог первісного позову, просив відмовити в його задоволенні в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з його довірителя, як поручителя за договором поруки, щодо стягнення заборгованості з іншого відповідача [PERSON] просив вирішити на розсуд суду. В останнє судове засідання не з»явився, просив проводити судове засідання без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, повідомлялася судом належним чином про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов»язків ВАТ «Банк Універсальний» 27.08.2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк». Внаслідок зміни найменування ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов»язків ВАТ «Універсал Банк», що підтверджується п. 1.1 Статуту ПАТ «Універсал Банк». Між відповідачем [PERSON] та Банком 11 січня 2008 року було укладено кредитний договір №048-2008-013, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 87 000.00 доларів США строком до 10.01.2038 року зі сплатою 12,45% річних за користування кредитом. За користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 37,35% річних. В силу того, що відповідач не змогла належним чином виконувати взяті на себе зобов»язання були підписані ряд Додаткових угод до Кредитного договору. 10.09.2009 року було укладено додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої відповідачу [PERSON] в період часу з 15.02.2009 по 14.02.2010 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 8,41% річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 25,23% річних, з 15.02.2010 року по 14.02.2015 року включно встановлено базову процентну ставку в розмірі 14,46% річних, підвищена процентна ставка в розмірі 43,38% річних, а починаючи з 15.02.2015 року встановлено процентну ставку в розмірі 13,45% річних, підвищена процентна ставка встановлюється на рівні 40,35% річних. 15.03.2010 року було укладено додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої відповідачу [PERSON] в період часу з 15.03.2010 по 18.03.2010 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 12,45% річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 40,35% річних, з 19.03.2010 року по 14.03.2011 року включно встановлено процентну ставку в розмірі 13,45% річних, підвищена процентна ставка в розмірі 40,35% річних. 19.03.2010 року було укладено додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої відповідачу [PERSON] в період часу з 19.03.2010 по 14.03.2011 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 12,45% річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 20,45% річних, з 15.03.2011 року по 14.03.2016 року включно встановлено процентну ставку в розмірі 14,36% річних, підвищена процентна ставка в розмірі 22,36% річних, а починаючи з 15.03.2016 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 13,45 процентів річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 21,45 процентів річних. 09.10.2013 року було укладено додаткову угоду до Кредитного договору, відповідно до якої відповідачу [PERSON] в період часу з 09.03.2013 по 14.06.2014 року включно встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 8,63% річних, підвищена відсоткова ставка встановлена в розмірі 16,63% річних, а починаючи з 15.06.2014 року встановлено процентну ставку в розмірі 15,18% річних, підвищена процентна ставка в розмірі 23,18% річних. Банк свої зобов»язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте остання не виконує умови договору. 12.10.2014 року позичальнику була направлена вимога про погашення суми заборгованості, особисто вручено 04.11.2014 року, проте відповідач [PERSON] не вчинила жодних дій, які б свідчили про намір в добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Відтак, термін повернення кредиту за кредитним договором настав достроково. Станом на 18.05.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 112 898.99 доларів США, з яких заборгованість по кредиту - 84 903.01 доларів США, відсотки - 27 613.35 доларів США; підвищені відсотки - 382.63 доларів США. Однак, позивач просить стягнути 38 280.00 доларів США, з яких: 10 284.02 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 27 613.35 доларів США - відсотків, 382.63 доларів США - підвищених відсотків. Для забезпечення виконань зобов»язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором 09.10.2013 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов»язання перед позивачем відповідати по зобов»язаннях відповідача [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, тобто несе солідарну відповідальність перед позивачем у тому ж обсязі що і відповідач [PERSON] Відповідно до вимог даного договору поруки відповідач [PERSON] зобов»язався у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем [PERSON] зобов»язань за кредитним договором виконати за неї зобов»язання перед позивачем на умовах, в порядку і строки встановлені кредитним договором. Відповідно до п. 4.2 Договору поруки порука припиняється якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання боржником основного зобов»язання не направить вимоги до поручителя. 12.10.2014 року позивачем направлялася вимога до поручителя про сплату боргу, проте, ним не було вчинено дій, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором. В зв»язку з викладеним вище, позивач був вимушений звернутися до суду, просив про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 38 280 доларів США, з яких: 10 284.02 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 27 613.35 доларів США - відсотків, 382.63 доларів США - підвищених відсотків, а також суму судового збору в розмірі 14 433.11 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Згідно чинного законодавства, зокрема ст. ст. 549-550 ЦК України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання. Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 5.2.5 Кредитного договору Банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень, термін повернення кредиту скорочується до дати, вказаної у повідомленні про порушення умов договору, тобто на 61-й календарний день. 12.10.2014 року позичальнику та поручителю була направлена вимога про погашення суми заборгованості, особисто вручено відповідачу [PERSON] 04.11.2014 року, проте остання не вчинила дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Відтак, термін повернення кредиту за кредитним договором настав достроково. Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов»язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно правового висновку Верховного Суду України, зробленого у постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, який відповідно до ч. 1 ст. 360 -7 ЦПК України є обов'язковим при застосуванні норм права, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що в укладеному сторонами договорі поруки узгоджено строк її дії протягом трьох років з дня прострочення строку/терміну виконання боржником основного зобов'язання за основним договором, а банк звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника за основним зобов'язанням - [PERSON] та поручителя - [PERSON] в межах трьохрічного строку з дня виникнення у відповідача [PERSON] прострочення по виконанню кредитних зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що порука [PERSON] за спірним договором на день вирішення справи не припинена. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення. Законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В оспорюваному договорі поруки юридичною подією є сплив трьох річного строку договору. Враховуючи все вищевикладене, зважаючи на те, що відповідачі в повній мірі не виконують взятих на себе зобов»язань за вищевказаними договорами та не погашають заборгованість за кредитом та нарахованими процентами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог первісного позову та можливість їх задоволення, зустрічний позов [PERSON] про визнання поруки припинено задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору від 11.01.2008 року, в частині повернення кредиту в строки передбачені умовами договору, а тому не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідачами не виконуються належним чином зобов»язання за кредитним договором та договором поруки, порушуються їх умови, заборгованість підлягає стягненню з них на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 14 433.11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved