Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів борг за договором позики в сумі, еквівалентній 27 871 долару США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, неустойку за прострочення відповідачами зобов'язань в сумі 2 253 000 грн. 00 коп. та покласти на відповідачів судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.2010 року він позичив відповідачам 21 500 доларів США строком до 11.04.2011 року, який згодом було подовжено до 11.01.2011 року. Але відповідачі порушили свої зобов'язання і борг не повернули, у зв'язку з чим позивач вимагає стягнути з них в національній грошовій одиниці гривні визначений за курсом НБУ на дату постановлення рішення еквівалент неповернутої позики в розмірі 21 500 доларів США, збільшеної на три проценти річних в сумі 1 327 доларів США та проценти за користування відповідачами позикою в розмірі 5 044 долари США, а також встановлену договором неустойку в розмірі 2 253 000 грн. 00 коп. В судовому засідання представник позивача позов підтримала і просила задовольнити вимоги позивача з наведених у позовній заяві підстав у повному обсязі. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши про виконання ними своїх зобов'язання перед позивачем у повному обсязі, надали доказ часткового повернення боргу у вигляді складеної позивачем 12.04.2010 року розписки про отримання від них частини позичених коштів в сумі 11 000 доларів США. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 25.02.2010 року між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншої сторони укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 565. Відповідно до умов цього договору, позивач передав відповідачам валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 21 500 доларів США, а відповідачі зобов'язалися повернути отримані в позику валютні цінності не пізніше 11.04.2010 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін). Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 12.04.2010 року відповідачі повернули позивачеві частину позичених у нього коштів в сумі 11 000 доларів США, про що позивачем була власноруч складена і передана відповідачам розписка відповідного змісту, оригінал якої був наданий відповідачами суду, копія долучена до матеріалів справи. Тому, при вирішенні справи суд відкидає твердження відповідачів, ніби вони повністю виконали свої зобов'язання і виходить із того, що неповернута відповідачами позивачеві сума позики становить різницю між сумою позичених коштів в розмірі 21 500 доларів США та сумою повернутих коштів в розмірі 11 000 доларів, що складає 10 500 доларів США. Крім того, позивач в своїй заяві стверджує, а відповідачі не заперечували, що на прохання відповідачів позивач погодився надати відповідачам відстрочення виконання ними своїх зобов'язань за договором позики до 11.01.2011 року. Матеріали справи не містять доказів щодо надання позивачем відповідачам такого відстрочення на виконання їхніх зобов'язань. Але відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому, суд враховує твердження позивача про надану ним відповідачам відстрочку у виконанні ними своїх зобов'язань з повернення йому боргу і вважає відповідачів такими, що прострочують виконання своїх зобов'язань з повернення залишку позики в сумі 10 500 доларів США з 12.01.2011 року. З метою вирішення спору в позасудовому порядку, 03.09.2012 року представником позивача кожному з відповідачів і цінною, і рекомендованою кореспонденцією були направлені 7 (сім) письмових вимог про виконання зобов'язань за договором позики, повернення позичених коштів та сплату процентів і неустойки. Кожен з відповідачів отримав цінний та рекомендований лист із вказаною вимогою від імені позивача, але жодним чином на неї не відреагували, відповідей із запереченнями не надіслали, борг не повернули. Враховуючи це, суд вважає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань і вирішення спору в позасудовому порядку, умисно не повертають залишок боргу і приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів на його користь позики в розмірі 10 500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на день винесення рішення на рівні 1 140,8089 грн. за 100 доларів США складає 119 784 грн. 93 коп. Обґрунтованою у зв'язку з цим є і вимога позивача про стягнення з відповідачів на його користь належних йому процентів за користування відповідачами позиченими у нього коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Але позивачем розраховані проценти за користування відповідачами його коштами лише за період з моменту укладення договору позики 25.02.2010 року по 01.02.2013 року. Згідно ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У зв'язку з цим, а також враховуючи часткове повернення відповідачами позивачеві позичених коштів 12.04.2010 року в сумі 11 000 доларів США, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь процентів за користування позикою за період з 25.02.2010 року по 01.02.2013 року. За 46 днів в період з 25.02.2010 року по 12.04.2010 року проценти за користування відповідачами позикою в сумі 21 500 доларів США при обліковій ставці на рівні 10,25% дорівнюють 277 доларам США. В подальшому неповернута відповідачами позивачеві частина позики дорівнювала 10 500 доларам США, проценти за користування якими за 57 днів в період з 12.04.2010 року по 08.06.2010 року за облікової ставки на рівні 10,57% складають 168 доларів США, за 30 днів в період з 08.06.2010 року по 08.07.2010 року при обліковій ставці на рівні 9,5% - 81 долар США, за 33 дні в період з 08.07.2010 по 10.08.2010 року при обліковій ставці на рівні 8,5% - 80 доларів США, за 591 день в період з 10.08.2010 року по 23.03.2012 року при обліковій ставці в 7,75% - 1 317 доларів США, за 315 днів в період з 23.03.2012 року по 01.02.2013 року при обліковій ставці 7,5% - 679 доларів США, а всього - 2 602 долари США, що відповідно до встановленого курсу НБУ складає 29 683 грн. 85 коп. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачі є такими, що порушили виконання своїх зобов'язань, з 12.01.2011 року. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позивачем розраховані три проценти річних за період прострочення виконання відповідачами їхніх зобов'язань з повернення ними позики в розмірі 751 дня за період з 12.01.2011 року по 01.02.2013 року, виходячи з суми неповернутої позики в розмірі 21 500 доларів США, на суму 1 327 доларів США. Виходячи зі встановленої судом суми часткового повернення позики в розмірі та з урахуванням норми ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідачів на його користь трьох процентів річних частково в розмірі, що дорівнює результату від множення неповернутої частини позики в розмірі 10 500 доларів США на 3%, поділеної на 365 днів в році та помноженої на 751 день прострочення в період з 12.01.2011 року по 01.02.2013 року - на суму 648 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 7 392 грн. 44 коп. Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором. Згідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання. Пунктом 7 укладеного відповідачами із позивачем договору позики в якості договірної санкції встановлено неустойку за прострочення виконання зобов'язань відповідачами, які є позичальниками за договором, в розмірі 3 000 гривень за кожен день прострочення. Положення цього пункту відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобов'язання. Позивачем правильно обрахована договірна санкція у вигляді встановленої сторонами в договорі позики неустойки за неналежне виконання відповідачами їхніх зобов'язань з повернення позики за 751 день в період з 12.01.2010 року по 01.02.2013 року в сумі 2 253 000 грн. 00 коп. Але суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про її стягнення лише частково. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Проте, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Про застосування до вимог позивача по справі строку позовної давності заявлено суду не було, у зв'язку з чим суд не вправі застосовувати позовну давність. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Жодних відомостей щодо розміру завданих відповідачами збитків позивачеві та їхнього співвідношення із нарахованою позивачем сумою неустойки, а також інших обставин, що мають істотне значення для справи і можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки відповідачами суду не надано і матеріали справи не містять. Проте, вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки в цьому випадку вона втрачає свою стимулюючу функцію. Законодавець не наводить переліку «інших обставин», які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути відповідність порушення розміру неустойки; традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обігу; негативні наслідки, які настали або можуть настати для кредитора у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язання; форма і ступінь вини боржника, ступінь виконання зобов'язання боржником перед кредитором і контрагентами перед боржником; ділова репутація боржника, ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов'язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитом тощо. Застосоване у нормі ч. 3 ст. 551 ЦК України поняття «значно» є оціночними і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Суд визнає вину відповідачів у порушенні зобов'язання і враховує їхнє умисне ухилення від узгодження суми боргу і врегулювання спору в позасудовому порядку. Проте, суд вважає розраховану позивачем належну на його думку до стягнення з відповідачів на його користь суму неустойки завищеною і такою, що з урахуванням принципів гуманізму, розумності та справедливості, повинна бути зменшена судом. Серед обставин, які в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України є підставою для зменшення судом розміру нарахованої відповідачам неустойки суд виділяє поширеність в діловому обігу неповернення і несвоєчасного повернення боржниками позичених коштів, а також неспівмірність неустойки розміру основного боргу, у зв'язку з чим, приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення неустойки частково - лише за останній перед поданням позову рік прострочення ними своїх зобов'язань, що становить результат від множення розміру щоденної неустойки в сумі 3 000 грн. на 265 днів в році, а всього - 1 095 000 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір належного до стягнення з відповідачів на користь позивача боргу становить результат від складення еквіваленту неповернутої частини позики в сумі 119 784 грн. 93 коп., процентів за користування позикою в сумі 29 683 грн. 85 коп., трьох процентів річних в сумі 7 392 грн. 44 коп. та неустойки в сумі 1 095 000 грн. 00 коп., що загалом складає 1 251 861 грн. 22 коп. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем визначено ціну позову в розмірі 2 475 772 грн. 90 коп. і сплачено судовий збір в сумі 3 441 грн. 00 коп. Судом задоволений позов частково на загальну суму 1 251 861 грн. 22 коп., що складає 50,56% від ціни позову, і тому присуджує з відповідачів позивачеві 50,56% сплаченого ним судового збору на суму 1 739 грн. 92 коп. - по 579 грн. 97 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial