Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив усунути перешкоди у здійсненні йому права власності та визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS], зняти відповідачку з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В обґрунтування позову посилався на те, що йому на праві власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS]. За даною адресою також зареєстрована його колишня дружина, шлюб з якої розірвано. Відповідачка по справі тривалий час не проживає за вказаною адресою, оскільки має іншу сім'ю. Факт не проживання підтверджується актом, складеним Об'єднанням житлових кооперативі «Екран». Позивач зазначав, що позбавлений можливості в повній мірі реалізувати своє право власності, у зв'язку з тим, що у вищевказаному будинку зареєстрована відповідачка. Позивач в судове засідання не з'явився, проте присутня його представник підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не подала. У зв'язку з неявкою відповідача, згідно положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.10.2006 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрована відповідачка, але не проживає з липня 2012 року, про що зазначено у довідці Об'єднання житлових кооперативі «Екран», а також зафіксовано в акті від 26.08.2014 року щодо не проживання за місце реєстрації [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 24.12.2012 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.09.2014 року зазначалося, що [PERSON] проживає за договором найму за адресою: [ADDRESS] з чоловіком [PERSON] та донькою. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основополжних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК,). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За змістом ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачки в зазначеному будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 Житлового Кодексу України; ст. 405 ЦК України). В зв'язку з тим, що державна реєстрація адреси місця проживання особи є похідною від місця проживання вказаної особи, а відповідачка визнається судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням - спірною квартирою, суд задовольняє також і позовні вимоги в частині скасування його реєстрації за вказаною адресою.

Outcome: approved