Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюбу між ним та відповідачем, який було зареєстровано 08.09.2009 року Мочулищенською сільською рада Дубровицького району Рівненської області, актовий запис № 5, та окрім того просить поділити спільне майно подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, порівно по 1/2 частці кожному. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом строк. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав із підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задоволити. Окрім того представник позивача, зазначив, що не заперечує стосовно винесення заочного рішення по даній справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Заслухавши позицію представника позивача, суд всебічно, об'єктивно та неупереджено дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2009 року Мочулищенською сільською радою Дубровицького районну Рівненській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №5, що стверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб (а.с.21). Від подружнього життя сторони не мають. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони не проживають як сім'я тривалий час, вони мають різні характери, різні погляди на життя та сімейні цінності, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачем однією сім'єю, примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову в частині розірвання шлюбу. Встановлено, що за час шлюбу сторони спільно набули майно: пральну машинку , телевізор марки LG та холодильник. Так, у відповідності до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проаналізувавши докази надані сторонами, та враховуючи, що відповідачем перелік спільного майна, набутого подружжям, та його вартістю, не оспорювалось, суд приходить до висновку, що сторонами по справі під час перебування у шлюбі спільно нажито наступне майно: холодильнику вартістю 1500 гривень, телевізор LG вартістю 3000 гривень та пральну машинку вартістю 1500 гривень, а всього майна на загальну суму 6000 гривень. У відповідності до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Приймаючи до уваги пояснення сторін щодо вартості спільно нажитого майна та можливості його поділу, суд вважає за вірне виділити у приватну власність [PERSON]: телевізор марки «LG» вартістю 3000 гривень, а [PERSON] виділити у приватну власність: пральну машину вартістю 1500 гривень, холодильник вартістю 1500 гривень. Таким чином, позовна вимога позивача з приводу поділу спільного майна подружжя підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved