Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 квітня 2011 року в розмірі 28 467,77 гривень, з яких 1 969,23 гривень - заборгованість за кредитом, 21 566,74 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 100 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1 331,8 гривень - штраф (процентна складова). Позов мотивує тим, що 15 квітня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Автоматизованою системою документообігу суду 12 жовтня 2016 року для розгляду такої визначено суддю Грицка Р.Р. Ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року відкрито провадження у даній справі. 21 грудня 2016 року відповідач подав заперечення на позов, відповідно до якого в задоволення такого просив відмовити з підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності так як коштами відповідач користувався ще в 2011 році, а в матеріалах справи відсутні докази коли відповідач взагалі користувався коштами. Крім того, позивачем не надано жодного доказу надання кредиту відповідачу та укладення між сторонами договору. Нараховані відсотки вважає завищеними, а стягнення пені і штрафу недопустимим, оскільки це є одним видом відповідальності. Крім того, звертає увагу суду, що позивачем долучено докази до справи не українською мовою. 22 травня 2017 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв'язку з закінченням строку повноважень судді Грицка Р.Р. Ухвалою суду від 29 травня 2017 року дана справа прийнята до провадження суддею Лакомською Ж.І. 1 червня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв'язку з неможливістю судді Лакомської Ж.І. брати участь у розгляді справи. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Стрепка Н.Л. для розгляду вказаної справи. Ухвалою суду від 7 червня 2018 року прийнято позов до розгляду суддею Стрепком Н.Л. і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 24 жовтня 2018 року ухвалою суду витребувано у позивача виписку з рахунку [PERSON] відповідно до договору № б/н від 15 квітня 2011 року та інформацію про термін дії картки. 12 листопада 2018 року позивачем на виконання вимог зазначеної вище ухвали надано виписку з рахунку відповідача та дані про термін дії картки. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В свою чергу представник позивача Сафір Ф.О., який діяв на підставі довіреності від 11 листопада 2013 року (а.с. 11) разом з позовом подав клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечував (а.с. 19). Відповідач в судові засідання 9 липня 2018 року, 21 вересня 2018 року, 24 жовтня 2018 року та 23 листопада 2018 року не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 15 квітня 2011 року між сторонами, публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір укладено шляхом підписання сторонами заяви. У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згідний з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які було надано йому в письмовому виді. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов'язання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з пунктом 9.12 Умов і Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий строк. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. У відповідності до п. 3.1.3 Правил користування платіжною картою за закінченням строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку. З відповіді банку від 1 листопада 2018 року № 20.1.0.0.0/7-20181031/0550, отриманої судом 12 листопада 2018 року вбачається, що термін дії картки по кредитному договору укладеному між сторона є до 06/15. З виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній користувався кредитними коштами останній раз 16 жовтня 2013 року шляхом розрахунку карткою в магазині «Наш край». Взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування ними відповідач не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 28 467,77 гривень, з яких 1 969,23 гривень - заборгованість за кредитом, 21 566,74 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 100 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1 331,8 гривень - штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком заборгованості станом на 2 жовтня 2016 року і випискою по рахунку станом на 31 жовтня 2018 року. Вказаний розрахунок складений у відповідності до умов кредитного договору. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищенаведене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність стягнення з відповідача пені, й у задоволенні позову в цій частині відмовляє. У зв'язку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути 25 367,77 гривень, з яких 1 969,23 гривень - заборгованість за кредитом, 21 566,74 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1 331,8 гривень - штраф (процентна складова). Судом не беруться до уваги заперечення сторони відповідача про відсутність доказів отримання кредиту, нарахування відсотків та пропуску строку позовної давності, оскільки з виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній неодноразово користувався кредитними коштами, шляхом оплати товарів в різних магазинах. Остання така оплата була здійснена 17 жовтня 2013 року, позов до суду поступив 12 жовтня 2016 року в межах строків позовної давності. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що після 17 жовтня 2013 року розмір заборгованості відповідача тільки зростав, будь-яких даних щодо погашення заборгованості виписка по рахунку не містить. Крім того, відповідач не представив доказів помилкового нарахування відсотків на залишок боргу по кредиту зі сторони позивача, а тому доводи відповідача про завищенні відсотки також до уваги братись не можуть. Щодо подання доказів позивачем не українською мовою, то суд хоче зазначити наступне. Стороною позивача до матеріалів справи долучено Умови і правила надання банківських послуг і Правила користування платіжною карткою, які викладені російською мовою. Відповідач не представив доказів, що при укладенні спірного кредитного договору йому для ознайомлення були надані вказані документи українською мовою. Відповідні положення, на які посилається сторона позивача, вказаних документів, містять переклад в самому позові, а тому відсутність перекладу документа в цілому не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1762 гривень судового збору.

Outcome: partial