Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаною позовною заявою, в якій просить визнати його особистою приватною власністю нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] та стягнути із відповідача витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 31.10.2003 року. Під час шлюбу, [PERSON] за його особисті кошти було придбано нерухоме, а саме квартиру [ADDRESS], яку було оформлено на відповідача. Крім того, вказав, що оскільки за придбання квартири 16.04.2005 року було сплачено правцеві [PERSON] 28000,00 грн. особистих коштів позивача, накопичених від доходів, отриманих до шлюбу із [PERSON], а тому вважає, що вказана квартира має бути визнана його особистою власністю. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі із 31.10.2003 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2114. Зі змісту копії договору купівлі-продажу від 16.04.2005 року вбачається, що [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 72264493 від 04.11.2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], відомості про заборону відчуження майна відсутні. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Частиною 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що обставини вказані в позовної заяві, підтримані позивачем та в повному обсязі визнані та підтверджені відповідачем та згідно ч. 1 ст. 61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON].

Outcome: approved