Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачапро визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що 10 квітня 2014 року між позивачем та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 16/100 часток житлового будинку [ADDRESS] та яким позивач користується по наявний час. На підтвердження договору купівлі-продажу [PERSON] у присутності трьох свідків написав власноручно розписку про отримання обумовленої договором суми грошових коштів за придбану в нього частину житлового будинку та позивачу передано правовстановлюючу та технічну документацію на зазначене майно. Сторони домовилися про подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу після виправлення помилки у свідоцтві про право власності на житло, однак [PERSON] [INFO] рокупомер. Спадкоємцем першої черги є відповідач у справі. В зв'язку з тим, що законом визначений порядок нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, чого не було зроблено позивачем та [PERSON], позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ним та [PERSON] за його життя, та визнати за позивачем право власності на вказану частку житлового будинку. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду нотаріально засвідчену письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, справу просив розглянути в його відсутність. Треті особи в судове засідання не з'явилися, але надали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги позивача підтримали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення, справу просили розглянути в їх відсутність. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності. вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову, і вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору, пов'язаного з вчиненням правочину, з набуттям права власності на нерухоме майно, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки від 10 квітня 2014 року написаною [PERSON] в присутності [PERSON]І, [PERSON], [PERSON], [PERSON], за домовленістю з [PERSON] (а.с. 4, 5) отримав від останнього 60000,00 грн. за свою власність, а саме частку житлового будинку [ADDRESS] Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 06 травня 1995 року зазначена частка об'єкта нерухомості до складання вказаної розписки належала [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20, 21). Факт приналежності 16/100 часток житлового будинку [ADDRESS] підтверджується також технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с. 23-25). Також, [PERSON], який є позивачем по справі, [PERSON], яка доводиться дружиною позивачу та є третьою особою по справі, належить 31/100 частки житлового будинку [ADDRESS]; [PERSON], яка доводиться позивачу матір'ю і є третьою особою по справі, належить 53/100 частини зазначеного житлового будинку, що підтверджується відповідними документами (а.с. 6, 7, 8, 9, 10-13, 14, 15, 16-19). Відповідач у справі [PERSON] після смерті [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, що підтверджується заявою від 10 липня 2014 року, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі серії АКВ № 372548, виданим 17 вересня 2014 року державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] (а.с. 27, 28). Судом встановлено, що саме позивачем [PERSON] було придбано майно, а саме 16/100 часток житлового будинку [ADDRESS]. Доказів, які б спростували вищезазначене відповідачем та третіми особами суду не надано. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди по всіх істотних умовах договору. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомості укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року, не суперечить ст. 203 ЦК України, тобто загальним вимогам, дотримання яких є необхідним для дійсності угоди. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні встановлено, що умови договору виконані обома сторонами, тому що сторони виконали свої зобов'язання, тобто покупець заплатив продавцю оговорену суму, а продавець, у свою чергу, передав покупцю у власність об'єкт нерухомості, а саме 16/100 часток житлового будинку [ADDRESS]. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів, закріпленої ст. 204 ЦК України, вважає, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 16/100 частки вищезазначеного будинку. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 13 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ щодо визнання правочинів дійсним за правилами статті 220 ЦК України суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку, або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні було достовірно встановлено, а також вбачається з перевірених в судовому засіданні матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу частки нерухомості та між ними відбулося повне виконання договору, тобто покупець заплатив продавцю оговорену суму, а продавець, у свою чергу, передав покупцю у власність об'єкт нерухомості, а саме 16/100 часток житлового будинку [ADDRESS], але одна із сторін, а саме продавець [PERSON] ухилився від його нотаріального посвідчення, а згодом помер. Тому, враховуючи наведене, суд вважає угоду, яка відбулася 10 квітня 2014 року щодо купівлі-продажу між позивачем і [PERSON] можна визнати дійсною відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України. Крім того, враховуючи встановлені факти та правовідносини, які виникли між позивачем та померлим [PERSON], суд вважає, що зазначена частка житлового будинку не входила до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], і це також не заперечувалось відповідачем по справі, оскільки [PERSON], за життя, реалізуючи своє право володіння та розпорядження власністю, зокрема 16/100 часткою житлового будинку [ADDRESS], продав зазначену частку житлового будинку позивачу, отримавши за це обумовлену суму грошей, про що свідчить написана ним розписка, та ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості, а згодом помер, у зв'язку з чим позивач в наявний час позбавлений можливості оформити своє право власності на зазначену частку житлового будинку відповідно до діючого законодавства. З перевірених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що з огляду на домовленість сторін по всіх істотних умовах договору і те, що відбулося повне виконання договору, але в подальшому [PERSON] помер, що дає підстави суду, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно: 16/100 частки будинку [ADDRESS]. Аналізуючи наведені вище норми закону та оцінивши докази, на які посилається позивач, суд приходить до однозначного висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання угоди - договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді 16/100 частки житлового будинку [ADDRESS], та визнання за позивачем право власності на придбаний ним об'єкт нерухомості, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 11, 203, 220, 328, 638, 655, 657 ЦК України,

Outcome: approved