Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] [INFO] року. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а також відсутність взаєморозуміння, на підставі чого в сім`ї постійно виникають сварки. Протягом тривалого часу сімейне життя між ним та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вказує, що кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Останній час сімейні стосунки були дуже напруженими, на даний момент вони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, а подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Також позивач зазначає, що у минулому у них з відповідачем були неодноразові спроби примирення, що не призвели до порозуміння та зміни ситуації, а наразі спроби примирення лише погіршать ситуацію і завдадуть шкоди, а тому подальше збереження шлюбу суперечитиме його інтересам та інтересам дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 01.11.2019 року (а.с. 19-20). В підготовче судове засідання сторони не з`явились. Позивач до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов просить задовольнити. Відповідач до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 04.06.2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї зроблено актовий запис № 1065 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. сплачений на підставі квитанції № 11 від 19.09.2019 року на рахунок [NUMBER] УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 1). У зв`язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 384 грн. 20 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved