Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що на підставі договору купівлі-продажу будинку йому належить право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що відповідач по справі є сином його дружини, значиться зареєстрованим, однак близько десять років там не проживає, фактичне місце проживання пасинка йому невідомо, оскільки ні з ним, ні з його матір`ю вони не проживають разом і не спілкуються. Відповідач не приймає участі в утриманні житла та не сплачує комунальні послуги, його особисті речі відсутні, в зв`язку з чим реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею. Посилаючись на ці обставини, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, шляхом подачі оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.30). Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 березня 2000 року належить житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.8). Спільного господарства позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] не веде, членом його сім`ї він не являється. У зазначеному будинку, крім позивача, значиться зареєстрованим його пасинок [PERSON] , що підтверджується копією довідки, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області № 484 від 17.06.2020 року (а.с.9), але відповідач фактично за адресою: [ADDRESS] близько десять років не проживає і по теперішній час (а.с.10). [PERSON] добровільно залишив будинок, місцезнаходження якого невідомо, його особисті речі у домоволодінні відсутні, витрат по його утриманню не несе. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не мешкає в спірному будинку більше 10 років. Ніяких перешкод в користуванні будинком позивач йому не чинив, він добровільно покинув житло, не проживає і не цікавиться ним, комунальні рахунки не сплачує. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved