Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 12.08.2003р. договори купівлі-продажу земельних ділянок від 08.05.2002р. та державний акт на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1896 га, розташовану в [ADDRESS], визнані недійсними. Проте, 20.05.2008р. відповідачу виданий дублікат вказаного державного акту. Оскільки зазначені вище договори та державний акт визнані судом недійсними, відповідно відсутня і правова підстава для видачі оспорюваного дублікату державного акту, тому позивач просить визнати його недійсним та витребувати спірну земельну ділянку з чужого незаконного володіння. Позивач, представники ОМР, гімназії та управління держгеокадастру позов підтримали. Представник управління держреєстрації надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, відзиву від нього на позов не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.06.2002р. [PERSON] на підставі договорів купівлі- продажу земельних ділянок від 08.05.2002р., посвідчених приватним нотаріусом Джулай С.В.(реєстрові №№2047,2050), виданий державний акт на право приватної власності серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1896 га, розташовану в [ADDRESS]. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №101/6909. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.08.2003р. по справі № 2-198-2003 зазначені договори та державний акт визнані недійсними. Згідно вказаного рішення, судом встановлені наступні обставини: земельні ділянки, розташовані за адресами в [ADDRESS] входили до складу єдиної земельної ділянки площею 2,84 га, яка була відведена під будівництво об'єкту «загальноосвітня середня школа №22» згідно з рішеннями виконкому Одеської міської ради №44 від 04.09.1986р., №399 від 01.09.1988р., генеральним планом забудови та розвитку м. Одеси; право постійного користування спірною земельною ділянкою виникло у Гімназії №7( в теперішній час Одеський навчально-виховний комплекс «Гімназія № 7 - спеціалізована школа з І ступеня з поглибленим вивченням англійської мови») відповідно до ч.2 ст.63 ЗУ «Про освіту» з моменту прийняття об'єкту «загальноосвітня середня школа №22» до експлуатації; власники будинків, розташованих за адресами в [ADDRESS] були відселені, в зв'язку з будівництвом закладу освіти, а земельні ділянки втратили вказану нумерацію; вилучення та подальше отримання фізичними особами у власність вказаних земельних ділянок відбулось з порушенням вимог ст.63 ЗУ «Про освіту», ст.ст.27,31,34 ЗК України(в редакції діючій станом на 28.12.2001р.). В подальшому, 20.05.2008р. [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] про право власності на земельну ділянку 0,1869 га, розташовану за адресою [ADDRESS] з присвоєнням кадастрового номеру вказаній земельній ділянці [NUMBER]. Згідно з відміткою на вказаному державному акті він є «Дублікатом замість [NUMBER]». Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером № [NUMBER] здійснена ОРФ ДП «Центр ДЗК» на підставі - інші документи, 20.05.2008р., а саме договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 08.05.2002р., посвідчених приватним нотаріусом Джулай С.В.(реєстрові №№2047,2050). Документ, що посвідчує право - державний акт від 03.06.2002 ЯД 970173. Відповідно до частин 4,5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином, враховуючи те, що державний акт [NUMBER] виданий на підставі договорів та державного акту, які рішенням суду від 12.08.2003р. визнані недійсними, суд доходить висновку, що оспорюваний державний акт [NUMBER] також слід визнати недійсним та скасувати. Також, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитлову будівлю загальною площею 9714,4м2, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ростовська, 4 А, належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради. Відповідно до ст.83 ЗК України землі, що належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Отже, власником спірної земельної ділянки, в тому числі на момент її незаконного вибуття з комунальної власності, є Одеська міська рада, як орган, який уповноважений розпоряджатися землями комунальної власності у межах населених пунктів. Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля є об'єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Згідно ст 41 Конституції України та ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є у комунальній власності. Відповідно до п.1 ст.10, п.5 ст.16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч.5 ст.60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Відповідно до ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати(добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Крім того, з врахуванням ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи(потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. За таких обставин, враховуючи те, що судом визнано недійсним та скасовано оскаржуваний державний акт, встановлена незаконність набуття права власності, суд за необхідне витребувати з незаконного володіння відповідача спірну земельну ділянку на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 24843,62грн.

Outcome: approved