overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.12.2009 р. померла його мати [PERSON], проте він не звернувся у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому було невідомо, що у матері є спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявився. Відповідач подав заяву, у якій просив розглянути справу без участі представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду, відзиву не подав. Перевіривши та дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що матір позивача [PERSON], померла 10.12.2009 р. у с. Сопич у віці 88 років (а.с. 4-8). За інформацією нотаріальної контори, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с. 11). За інформацією Сопицької сільської ради, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала сама (а.с. 16). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, а спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної не причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом\~ цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи зазначені обставини у сукупності з віком позивача, його заінтересованістю у спадщині, відсутністю заперечень відповідача на поновлення позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини, та з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, суд вважає, що визначення позивачу (спадкоємцю за законом) додаткового строку для прийняття спадщини, не буде суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності, а тому задовольняє позов. На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 16, 1220, 1222, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2001 року з відповідачкою був зареєстрований шлюб Садівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 3. Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сімї відсутні, спільне господарство не ведеться. Вказуючи на дані обставини, просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив не стягувати з відповідачки судовий збір. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, просила залишити шлюбне прізвище. Перевіривши матеріали справи і доводи позовної заяви, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонами зареєстровано шлюб 10 лютого 2001 року Садівською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 3 (а.с. 19). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає і буде після розірвання шлюбу мешкати з відповідачкою, на утримання дитини позивач буде сплачувати аліменти (а.с.10). Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сімї відсутні, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя не має. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] скористалася правом надалі іменуватися цим прізвищем. За заявою позивача суд вважає можливим не стягувати судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2007 року з відповідачем був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 24. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаться проживати з матір'ю і на утримання яких він буде надавати матеріальну допомогу. Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сім'ї відсутні, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя немає. Вказуючи на дані обставини, просив шлюб з відповідачкою розірвати, а також не стягувати з неї на його користь судові витрати. Позивач у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Відповідач у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила залишити прізвище - [PERSON]. Перевіривши матеріали справи і доводи позовної заяви, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 10 лютого 2007 року сторонами був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 24 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачем і на утримання яких позивач буде надавати матеріальну допомогу (а.с.9,10,11). Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сім'ї відсутні, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя немає. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] скористалася правом надалі іменуватися цим прізвищем. За заявою позивача суд вважає можливим не стягувати судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 вересня 2004 року спірне домоволодіння він придбав у [PERSON] і з того часу відкрито постійно і безперервно він проживає у будинку більше 10 років. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач зі згоди власника добросовісно заволодів жилим будинком з надвірними будівлями і спорудами, яке розташоване по вул. Стаханова, 43 в м. Мала Виска Кіровоградської області, що підтверджується розпискою та договором про надання послуг. Тому вимоги позивача правомірні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 червня 2005 року між сторонами було укладено шлюб. 19 лютого 2016 року позивач придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . У травні 2017 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. 14 вересня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса з метою дарування квартири, проте нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутня згода дружини, під час шлюбу з якою придбано нерухоме майно. Вважає, що спірна квартира належить йому на праві особистої приватної власності, оскільки квартира придбана за кошти, які надані батьками позивача. Просить визнати квартиру його особистою приватною власністю. Відповідач надала заяву про визнання позову. Ухвалою Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 28). Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час ті місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Сторони з 11 червня 2005 року перебувають у шлюбі (а.с. 8). У травні 2017 року шлюбно-сімейні відносини між ними припинено. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 173, позивачу на праві приватної власності належить чотирикімнатна квартира, розташована на другому поверсі двоповерхового житлового будинку, загальною площею 122,7 кв.м, житловою площею 79,8 кв.м за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-10, 11). З метою відчуження спірної квартири позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчура С.М., проте отримав відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки квартира придбана у період шлюбу і є об`єктом права спільної власності подружжя (а.с. 12). Сторонами не оспорюється той факт, що квартира придбана за кошти позивача, отримані ним від його батьків. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо особистої приватної власності. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Враховуючи визнання відповідачем позову та відсутність підстав вважати спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст.142 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 лютого 2010 року з відповідачкою був зареєстрований шлюб Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони дітей не мають. Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сім'ї відсутні, спільне господарство не ведеться. Вказуючи на дані обставини, просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, також просив не стягувати з відповідачки на його користь судові витрати. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила залишити прізвище - [PERSON]. Перевіривши матеріали справи і доводи позовної заяви, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонами зареєстрований шлюб 12 лютого 2010 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 123. Від шлюбу сторони дітей не мають (а.с.4). Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сім'ї відсутні, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя немає. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] скористалася правом надалі іменуватися цим прізвищем. За заявою позивача суд вважає можливим не стягувати судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2009 року з відповідачкою був зареєстрований шлюб Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 97. Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сімї відсутні, спільне господарство не ведеться. Вказуючи на дані обставини, просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, надала телефонограму про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, просила залишити шлюбне прізвище. Перевіривши матеріали справи і доводи позовної заяви, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонами зареєстрований шлюб 13 лютого 2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 97 (а.с.11). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає і буде після розірвання шлюбу мешкати з відповідачкою (а.с.12). Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сімї відсутні, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя немає. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] скористалася правом надалі іменуватися цим прізвищем. За заявою позивача суд вважає можливим не стягувати судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2010 року між позичальником [PERSON] і банком укладено кредитний договір шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 20000 гривень. 29.01.2016 року позичальник [PERSON] померла. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становила 9774 гривні 04 копійки. Позивач зазначив, що спадкоємці позичальника в період з 29.01.2016 року по 29.07.2016 року мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини. Позивач вважає, що на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем постійно проживав відповідач [PERSON], який на думку позивача прийняв спадщину. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Судом встановлено, що 14 травня 2010 року між позичальником [PERSON] і банком укладено кредитний договір шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 20000 гривень, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 10-45). 29 січня 2016 року [PERSON] померла (а.с. 48). На дату смерті позичальника [PERSON] кредитна заборгованість перед банком становила 9774 гривні 04 копійки (а.с. 6-9). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 249/2016 до майна померлої 26 січня 2016 року [PERSON], відповідач [PERSON] не подавав заяву про прийняття спадщини після смерті дружини та не отримував свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», в порядку статті 1281 ЦК України (а.с. 84-88). Відповідно до частини 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Наведені обставини, які встановлені судом на підставі вищезазначених належних і допустимих доказах, не вказують на те, що відповідач [PERSON] одержав у спадщину майно на суму 9774 гривні 04 копійки, яка є ціною позову. Посилання позивача на достатність для задоволення позову факту постійного проживання відповідача [PERSON] разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є помилковим, оскільки аналізуючи зміст частини 1 статті 1282 ЦК України, спадкоємець має зобовязання перед кредитором спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, суд не має законних підстав для задоволення предявленого позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16.11.2007 р. зареєстрував шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], 2006 р. народження. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними погіршилося, оскільки у них різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного Після розірвання шлюбу дитина проживатиме разом з матір'ю. Майнового спору немає. На підставі вищезазначеного позивач просив розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явились, подали заяви, відповідно до яких, позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, а справу слухати без його участі. Відповідач позовні вимоги визнала, просила справу слухати без її участі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи, подані сторонами заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між сторонами 16.11.2007 року зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №1837 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їх сім'ї неможливе, у зв'язку з чим позивач відмовляється від примирення. Тривалий час шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання сторін не надавати строку для примирення, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам дитини, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Спору стосовно місця проживання дитини між сторонами немає, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір'ю. Спору про поділ майна не мають.

Outcome: approved