Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить стягнути з Державного бюджету України на його користь 1\~386 800 гривень завданої моральної шкоди та 3147 грн. 74 коп. судових витрат. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, постановою заступника начальника Пустомитівського РВ ГУМСВУ у Львівській області від 23.07.2003 року порушено кримінальну справу за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 19.07.2003 року на автодорозі Київ-Чоп поблизу с. Ковирі Пустомитівського району Львівської області . Станом на 23.03.2005 року органом досудового слідства було встановлено, що 19.07.2003 року, приблизно о 18.30 год. на 558 км автодороги Київ-Чоп, поблизу с. Ковирі Пустомитівського району Львівської області він керуючи автомобілем «Фольксваген - Пасат», д.н.з. [NUMBER] при наявності суцільної роздільної лінії, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген Гольф» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого пасажир автомобіль [PERSON] отримала тілесні ушкодження. В подальшому, 23.03.2005 року, було винесено ще одну постанову, якою кримінальну справу за ч.1 ст. 286 КК України було порушено відносно нього. 25.03.2005 року йому було предявлено обвинувачення за вказаною статтею. Крім того, 25.03.2005 рок йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, яку він надав органу досудового слідства, зобовязавшись не відлучатися з місця свого проживання за адресою [INFO]. 31.05.2005 року після завершення у справі досудового розслідування кримінальну справу про його обвинувачення було скеровано для розгляду по суті до Пустомитівського районного суду Львівської області. 13.12.2011 року (через шість з половиною років) Пустомитівський районний Львівської області за результатом розгляду справи по суті, таку було скеровано для проведення додаткового розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового розслідування, яка не могла бути усунута в судовому засіданні. 30.12.2011 року судом було скасовано постанову від 23.03.2005 року про порушення кримінальної справи відносно нього за ч.1 ст. 286 КК України у звязку із тим, що станом на 23.03.2005 року в органу досудового розслідування не було достатніх підстав для порушення щодо нього кримінальної справи за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Після цього, лише 15 лютого 2012 року постановою старшого слідчого СВ Пустомитівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області було скасовано постанову органу досудового досудового розслідування від 25.03.2005 року про обрання йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Відтак, внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування він незаконно перебував під слідством і судом з 23 березня 2005 року по 06 січня 2012 року, тобто 6 років 9 місяців 14 днів. Внаслідок зазначеного було істотно порушено його звичний життєвий уклад, суттєво обмежено його права та можливості, внаслідок чого йому заподіяно моральної шкоди, грошове відшкодування за яку становить 1\~386 800 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Представник відповідача Державної казначейської служби України позов не визнала та пояснила, що позивачем не зазначено в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, представник позивача обмежується лише стандартними фразами, зазначаючи що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях. Однак, ні позивачем, ні його представником не наведено будь-яких доказів в підтвердження заподіяння йому моральних страждань. Просить відмовити в позові. Прокурор в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що розмір грошового відшкодування 1\~386 800 гривень, який просить стягнути позивач є завищеним. Зважаючи на це, що експертом при розрахунку розміру грошового відкодування враховувався розмір мінімальної заробітної плати, який на час перебування позивача під слідстом та судом був значно нижчий. Факт заподіянння моральної шкоди ним не оспорюється, однак, вважає, що розмір такої шкоди позивачем необгрунтований. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Пустомитівського РВ ГУ МВС України у Львівській області в судове засіданні не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, а тому, суд вважає за можливе розглядати у відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представників сторін, думку прокурора, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 липня 2003 року порушено кримінальну справу по факту стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СВ Пустомитівського РВ УМВСУ у Львівській області від 25.03.2005 року [PERSON] обрано запобіжний захід підписку про невиїзд. Постановою від 25 березня 2005 року [PERSON] притягнуто в якості обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та 31.05.2005 р. кримінальну справу скеровано до суду для розгляду. За результатом судового розгляду судом 13.12.2011 р. прийнято постанову про скерування кримінальної справи для проведення додатковго розслідування, у звязку із неповнотою та неправильністю досудового розслідування, яка не могла бути усунута в судовому засіданні. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2011 року постанову заступника начальника СВ Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 23.03.2005 року про порушення кримінальної справи щодо [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України скасовано. В подальшому, старший слідчий Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області постановою від 15.02.2012 року скасував постанову заступника начальника Пустомитівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 25.03.2005 року про обрання [PERSON] запобіжного заходу. 04.05.2012 року було прийнято постанову про закриття криімнальної справи порушеної по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.07.2003 року на автодорозі Київ-Чоп поблизу с. Ковирі Пустомитівського району Львівської області, у звязку із невстановленням винних осіб та закінченням строку давності. Відтак, кримінальна справа закрита з підстав, які реабілітують позивача, оскільки його вина у вчинені злочину не була доведена у встановленому законом порядку. Зазначені обставини стверджуються копіями відповідних постанов, наявних в матеріалах справи та не оспорюються сторонами. Відтак, судом встановлено, що у зв»язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач перебував під слідством та судом з 25.03.2005 року до 15.02.2012р., тобто 6 років 10 місяців 21 день. Як вбачається із висновку №508, зробленого в результаті судової психологічної експертизи, наявність наступних психотравмуючих факторів: нервового стресу, негативного впливу обставин справи на близьких родичів та порушень соціально-побутовій сфері, погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану; погіршення стану здоровя; пролонгований стресовий вплив дозволяє зробити висновок про заподіяння [PERSON] моральної шкоди. У [PERSON] порушені сфери життєдіяльності: стійкість страху, сенситивність, невпевненість у майбутньому, лабільність вегетативної нервової системи в непередбачених ситуаціях, розлади сну, повязані з внутрішнім напруженням, відчуття власної безпорадності. Незахищеність до впливу стрес-факторів, звичайних життєвих ситуацій, засвідчує тривале порушення внутрішньої, психологічної рівноваги. Із висновку судової судово психологічної експертизи № 06 К від 09.08.2017 року вбачається, що грошова компенсація за завдані [PERSON] фізичні та психічні страждання, а також за приниження честі та гідності (моральна шкода) становить 1\~386\~800 гривень. Відповідно до ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) підлягає відшкодуванню шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено обовязок судів застосовувати при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відтак, ст. 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно, за приписами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Крім того, мінімальні стандарти ефективності розслідування, встановлені практикою Суду, включають в себе вимоги того, що розслідування має бути незалежним, безстороннім та бути предметом уваги з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою сумлінністю та оперативністю (наприклад, рішення у справі «Менешева проти Росії», заява N 59261/00, п. 67, ECHR 2006-III). Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Маруценко проти України», «Шаповалова проти України», «Волчкова проти України», «Соболев проти України», «Омеляненко проти України», «Скороход проти України», «Щуров проти України», «Жужа проти України», «Пономаренко проти України», «Махонько проти України», «Сверчков та Сверкова проти України», «Ларіонов проти України», «Черниш проти України», «Паламарчук проти України» та «Крижанівський проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справи в розумний строк. Аналогічно у справі «Маруценко проти України» Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з відсутністю у заявника ефективного засобу юридичного захисту від порушення його права на розгляд справи протягом розумного строку. Однак, при провадженні кримінальної справи відносно позивача вимог щодо ефективності розслідування та розгляду провадження у розумний строк не було дотримано, оскільки його справа не знаходила вирішення понад шість років десять місяців та була скерована для здійснення додаткового розслідування . Враховуючи вищезазначені положення, зважаючи на те, що позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, у зв»язку із чим до нього незаконно застосовано запобіжний захід - підписку про невиїзд, що призвело до виникнення психотравмуючих факторів, душевних переживань та порушення у зв»язку із цим звичного життєвого укладу, а вітак, йому було спричинено моральної шкоди, право на відшкодування якої він має у відповідності до положень ст.1176 Цивільного кодексу України та ст.1 Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відтак, виходячи з вищенаведеного положення законодавства розмір грошового відшкодування за таку моральну шкоди визначається з врахуванням загальних положень про відшкодування моральної шкоди (ст.23 ЦК України) та має бути не меншим, аніж мінімальний розмір зарплати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, вказаним положенням обмежено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, однак, не зобов»язано визначати розмір відшкодування саме у такому (мінімальному) розмірі. Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз»яснень, що містить пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду, суд приймає до уваги значну тривалість перебування позивача під слідством та судом - 6 років 10 місяців та 21 днів, виникнення нервового стресу, негативного впливу обставин справи на близьких родичів та порушень соціально-побутовій сфері, погіршення психофізіологічного й психоемоційного стану, погіршення стану здоровя, пролонгований стресовий вплив, глибину його душевних переживань, оскільки перебування у статусі обвинуваченого не є звичним явищем для позивача, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, тривалість обмежень, які були застосовані до позивача, у зв»язку із застосуванням запобіжного заходу, обмеження у зв»язку із цим можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на принципи рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, а також враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд визначає розмір грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду в сумі 400 000 грн. При цьому, судом дотримано вимог ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, оскільки мінімальний розмір такого мав би становити 265\~600 грн. (3200 грн. х 83 міс). Однак, вказаний мінімальний розмір не відповідатиме розміру дійсної завданої позивачу моральної шкоди, зважаючи на вищенаведені обставини. Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими\~статтею 212 цього Кодексу. Суд не приймає до уваги висновок експерта в частині визначення еквіваленту моральної шкоди в розмірі 1\~386\~800 грн., оскільки вважає зазначений розмір таким, що не відповідає вимогам поміркованості, виваженості, розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачу було обрано найбільш мякий запобіжний захід підписку про невиїзд, який якнайменше обмежує права та свободи громадянина. Враховуючи, що відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету зазначену сума підлягає стягненню шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з Державнго бюджету України на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 907 грн. 70 коп. На підставі ст.1176 ЦК України, ст.ст.1-4, 13 Закону України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та

Outcome: approved