Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсними договір оренди землі від 23 липня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON], про надання в оренду земельної ділянки площею 3,6025 га з кадастровим номером [NUMBER] та договір оренди землі від 23 липня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON], про надання в оренду земельної ділянки площею 10,8805 га з кадастровим номером [NUMBER]. В обґрунтуванні даного позову, посилаючись на норми ЗК України (ст.ст. 116, 122, 123, 134) та на норми Закону України «Про фермерське господарство» (ст.ст. 1, 8), зазначив, що Ставищенським відділом Білоцерківською місцевої прокуратури були встановлені порушення земельного законодавства під час відведення відповідачу [PERSON] земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області, зокрема це стосувалося порушення законодавчо встановленої процедури набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства. Крім того, зазначив, що ст. 31 ЗК України ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, а тому це дає підстави для висновку, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Однак встановлено, що державним реєстратором юридичних та фізичних осіб-підприємців Ставищенського районного управління юстиції реєстрація селянських фермерських господарств, засновником яких є [PERSON] упродовж 2014-2016 років не проводилась. З огляду на викладене, договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] площею 10,8805 га та [NUMBER] площею 3,6025 га від 23.07.2014 року укладено з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, позивач вказує на те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Крім того, ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено обов'язкове проведення грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Пунктом 4 наказів Головного управління Держземагентства в Київській області за №№ 10-1676/15-14-сг, 10-1677/15-14-сг від 11.06.2014 року передбачено, що начальнику відділу Держземагентства у Ставищенському районі Київської області надано право на укладення договору оренди земельної ділянки від імені Головного управління Держземагентства у Київській області та підписання актів прийому передачі земельних ділянок з [PERSON] при умові затвердження нормативної грошової оцінки відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, начальником відділу Держземагентства у Ставищенському районі, всупереч вимог законодавства та вказаних наказів, 23.07.2014 року з [PERSON] укладено договори оренди земельних ділянок: - площею 10,8805 га та 3,6025 га (кадастрові номери - [NUMBER] та [NUMBER] відповідно), строком на 21 рік, які розташовані на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області, та підписано акти приймання-передачі вказаних земельних ділянок. Крім того, в указаних вище договорах оренди землі від 23.07.2014 року пунктом 5 передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановлений законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. Відповідно до листа Ставищенської районної ради за №01-06/252 від 05.08.2016 року, станом на вказану дату районна рада не приймала рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 10,8805 га та 3,6025 га, що надані [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства на території Бесідської сільської ради Ставищенського району. Вказане порушення тягне за собою неправильне нарахування та сплату податків, які надходять до місцевого бюджету. Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 22.01.2014 року №К/800/40388/13 та у постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року у справі № 3-41гс15, від 20 травня 2015 року у справі № 3-70гс15, від 01 липня 2015 року у справі № 3-297гс15, від 18 травня 2016 року у справі № 6- 325цс16. Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. При цьому, під час укладання спірного договору стороною (сторонами) порушено вимоги ст. 203 ЦК України якою визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод. Згідно із ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). В даному випадку укладення договору оренди створює умови для незаконного користування земельними ділянками. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» названо перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК. До них відносяться і такі, правочини що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами встановленими в ст. 216 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З урахуванням вищевикладеного укладені договори оренди землі підлягають визнанню недійсними. В судовому засіданні прокурор (позивач) підтримав свої позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала і просить відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у письмовому запереченні, яке подала до суду, вважаючи, що відповідачу [PERSON] земельні ділянки були надані з дотриманням законодавчо встановленої процедури для набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, хоча і не заперечила того факту, що відповідачем в порушення вимог пункту 5 оспорюваних договорів, яким було передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановлений законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування, так і не була замовлена та за його рахунок не була виготовлена нормативно грошова оцінка земельних ділянок, які були передані йому в оренду для фермерського господарства, які розташовані на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області. Причиною цього представник відповідача вказала те, що спірні земельні ділянки перебували і перебувають в даний час у користуванні інших осіб, з приводу чого в 2015 році [PERSON] звертався із заявою до Ставищенської прокуратури, а до суду із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні вказаними земельними ділянками він не звертався з невідомих їй причин. Представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ГУ Держземагентства у Київській області із заявою від 28.03.2014 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для створення та ведення фермерського господарства. До клопотань додав письмове обґрунтування необхідності відведення земельної ділянок, документи, що підтверджували здобуту освіту та досвід роботи у сільському господарстві. Наказом ГУ Держземагенства України у Київській області від 28.03.2014 року № КИ/3224280800:02:001/00017604 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області орієнтовним розміром 13,8600 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.06.2014 року № 10-1677/15-14-сг затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] та надано в оренду земельну ділянку площею 3,6025 га (кад. номер [NUMBER]) строком на 21 рік. 23.07.2014 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON] було укладено договір оренди землі про надання в оренду земельної ділянки площею 3,6025 га з кадастровим номером [NUMBER] строком на 21 рік. 18.09.2014 року реєстраційною службою Ставищенського районного управління юстиції Київської області було зареєстроване право оренди за договором оренди б/н від 23.07.2014 року на земельну ділянку кад. номер [NUMBER], площею 3,6025 га. Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 11.06.2014 року № 10-1676/15-14-сг затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] та надано в оренду земельну ділянку площею 10,8805 га (кад. номер [NUMBER]) строком на 21 рік. 23.07.2014 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON] було укладено договір оренди землі про надання в оренду земельної ділянки площею 10,8805 га з кадастровим номером [NUMBER] строком на 21 рік. 18.09.2014 року реєстраційною службою Ставищенського районного управління юстиції Київської області було зареєстроване право оренди за договором оренди б/н від 23.07.2014 року на земельну ділянку кад. номер [NUMBER], площею 10,8805 га. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Крім того, ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено обов'язкове проведення грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Пунктом 4 наказів Головного управління Держземагентства в Київській області за №№ 10-1676/15-14-сг, 10-1677/15-14-сг від 11.06.2014 року передбачено, що начальнику відділу Держземагентства у Ставищенському районі Київської області надано право на укладення договору оренди земельної ділянки від імені Головного управління Держземагентства у Київській області та підписання актів прийому передачі земельних ділянок з [PERSON] при умові затвердження нормативної грошової оцінки відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, начальником відділу Держземагентства у Ставищенському районі, всупереч вимог законодавства та вказаних наказів, 23.07.2014 з [PERSON] укладено договори оренди земельних ділянок: площею 10,8805 га та 3,6025 га (кадастрові номери - [NUMBER] та [NUMBER] відповідно), строком па 21 рік, які розташовані на території Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області, та підписано акти приймання-передачі вказаних земельних ділянок. Крім того, в указаних вище договорах оренди землі від 23.07.2014 року пунктом 5 передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановлений законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. Відповідно до листа Ставищенської районної ради за №01-06/252 від 05.08.2016 року, станом па вказану дату районна рада не приймала рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 10,8805 га та 3,6025 га, що надані [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства на території Бесідської сільської ради Ставищенського району. Вказане порушення тягне за собою неправильне нарахування та сплату податків, які надходять до місцевого бюджету. В зв'язку з чим прокурор просить визнати недійсними вказані договори оренди землі. Указані обставини встановлені з пояснень сторін, матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки. Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Судом встановлено, що при укладенні вищевказаних договорів оренди землі між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON] нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, взагалі не була проведена, а тому вказані договори оренди в цій частині суперечать приписам чинного законодавства, в зв'язку з чим позовні вимоги прокурора в інтересах держави підлягають до задоволення саме з цієї підстави. Щодо іншої підстави для визнання спірних договорів недійсними, на яку послався прокурор, тобто на те, що земельні ділянки були надані відповідачу без дотриманням законодавчо встановленої процедури для набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, то в судовому засіданні вказані обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення щодо відведення відповідачу [PERSON] земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства були прийняті центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - ГУ Держземагентства України у Київській області, відповідно до повноважень, передбачених ст.ст. 122, 123 ЗК України та у порядку встановленому ст.ст. 26-28, 50 ЗУ «Про землеустрій», ст. 186-1 ЗК України та ст.ст. 1, 2, 7 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). На підставі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved