Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 450 доларів США, що станом на дату звернення до суду згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України, становить еквівалент 12159 грн 91 коп боргу за договором позики від 25 грудня 2018 року, стягнення 593 грн 67 коп процентів за договором позики від 25 грудня 2018 року за період з 26 грудня 2018 року по 04 квітня 2019 року та судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 грудня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, на підставі якого в той же день позичальник отримав грошові кошти в сумі 450 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач того ж дня власноручно написав розписку, якою підтвердив своє зобов`язання повернути отримані кошти до 10 лютого 2019 року. Прийняті на себе зобов`язання [PERSON] не виконує, оскільки, на день звернення до суду кошти в розмірі 450 доларів США, що станом на дату звернення до суду згідно офіційного курсу валют, встановленого Національним банком України на 05 квітня 2019 року, становить еквівалент 12159грн. 91коп., відповідачем не повернуті. У зв`язку з неодноразовим простроченням боржником сплати чергового платежу він, на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, набув права вимагати від відповідача повернення на його користь грошових коштів у загальній сумі 450 доларів США, на підставі ст.1048 ЦК України він вправі вимагати сплати відповідачем процентів за користування позикою за період з 26.12.2018 року по 09.02.2019 року в сумі 275грн. 89коп.. Крім того, з огляду на те, що за умовами ст.. 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, він вправі вимагати стягнення з відповідача процентів за користування належними йому грошовими коштами і за період після 10 лютого 2019 року, коли сума позики мала бути повернута на його користь. А тому, сума процентів, які підлягають стягненню з відповідача за користування сумою позики у період з 11.02.2019 року по 04.04.2019 рік становить 317грн. 78коп.. Крім того, ним було сплачено судові витрати по справі в сумі 768,40 грн. судового збору сплаченого за подачу позовної заяви, які він просить стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. За таких обставин суд відповідно до ст. 281 ЦПК України ухвалює про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позові. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно оригіналу письмової розписки від 25 грудня 2018 року [PERSON] отримав в борг 450 (чотириста п`ятдесят) доларів США від [PERSON] , строком до 10 лютого 2019 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині повернення боргу, враховуючи визнання позову відповідачем, наявність в матеріалах справи боргової розписки, наданої позивачем, суд вважає, що позов в частині стягнення суми позики в розмірі 400 доларів США є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо стягнення суми боргу в іноземній валюті суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц зазначила, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, законодавство України не містить заборони укладати цивільні правочини, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Отже, суд задовольняє позовні вимоги та стягує грошові кошти безпосередньо у валюті, яка визначена сторонами у зобов`язанні, тобто у доларах США, без застосування еквіваленту у гривні. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи що строк користування позикою за договором від 25 грудня 2018 року сплив 10 лютого 2019 року нарахування позивачем після цієї дати процентів є неправомірним, тому суд задовольняє позовні вимоги про стягнення процентів частково, а саме лише за період з 26 грудня 2018 року по 10 лютого 2019 року в сумі 281 гривня 82 копійки. Суд звертає увагу, що в силу ч. 2 ст. 79 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial