Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між АТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 30 травня 2016 року, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписом\~у заяві\~підтвердив свою\~згоду на\~те,\~що така\~разом з\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~банку складає\~між ним\~та позивачем\~договір про\~надання банківських\~послуг.Щодо\~встановлення та\~зміни кредитного\~ліміту Банк\~керувався п.2.1.1.2.3,\~п.2.1.1.2.4\~«Умов та\~правил надання\~банківських послуг».\~АТ КБ\~«ПриватБанк» свої\~зобов`язання за\~Договором про\~надання банківських\~послуг виконав\~в повному\~обсязі,\~а саме\~надав відповідачу\~можливість розпоряджатися\~кредитними коштами\~на умовах,\~передбачених Договором\~та в\~межах встановленого\~кредитного ліміту.\~Відповідач [PERSON] \~заборгованість за\~договором не\~погашає,\~що є\~порушенням законних\~прав АТ\~КБ\~«Приватбанк».\~У зв`язку\~з зазначеними\~порушеннями зобов`язань\~за кредитним\~договором відповідач\~станом на\~11\~квітня 2019\~року має\~заборгованість 11692,74\~грн., з\~яких:\~0,00\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредита;\~729,55\~грн.\~ заборгованість\~за простроченим\~тілом кредита;\~0,00\~грн.\~ заборгованість\~з нарахованими\~відсотками;\~7320,47\~грн.\~-\~нарахована пеня\~за прострочене\~зобов`язання;\~2609,73\~грн.\~ нараховано\~пені за\~несвоєчасність сплати\~боргу на\~суму від\~100\~грн.;\~а також\~штрафи відповідно\~до п.\~2.1.1.7.6.\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг:\~500\~грн.\~штраф (фіксована\~частина);\~532,99\~грн.\~штраф (процентна\~складова).На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення). Оскільки відповідача було належним чином оповіщено про час та місце розгляду справи, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, то суд вирішив ухвалити заочне рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2016 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році та обов`язкових щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. При укладанні вказаного Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Разом з\~цим встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~порушив зобов`язання\~по кредитному\~договору.\~Таким чином,\~заборгованість за\~ним станом\~на 11\~квітня 2019\~року становить\~11692,74\~грн., з\~яких:\~0,00\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредита;\~729,55\~грн.\~ заборгованість\~за простроченим\~тілом кредита;\~0,00\~грн.\~ заборгованість\~з нарахованими\~відсотками;\~7320,47\~грн.\~-\~нарахована пеня\~за прострочене\~зобов`язання;\~2609,73\~грн.\~ нараховано\~пені за\~несвоєчасність сплати\~боргу на\~суму від\~100\~грн.;\~а також\~штрафи відповідно\~до п.\~2.1.1.7.6.\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг:\~500\~грн.\~штраф (фіксована\~частина);\~532,99\~грн.\~штраф (процентна\~складова). Правовідносини між сторонами випливають із зобов`язань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. п. 2.1.1.5.5-2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевищення кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання щодо повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафта), оплати винагороди банку. Отже,\~враховуючи те,\~що [PERSON] \~не виконує\~взяті на\~себе зобов`язання\~за Договором\~про надання\~банківських послуг\~від 30\~травня 2016 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору про надання банківських послуг, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. вказаного кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них неповернення чи несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом. Отже, враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яку в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по штрафах у сумі 500 грн. штраф (фіксована частина), 532,99 грн. штраф (процентна складова). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial