Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Зазначив, що 03 березня 2008р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7825. Згідно пунктів 1.1. 1.2 Кредитного договору Банком було надано Позичальник) кредит, на споживчі погреби, в сумі 50 000 гривень зі сплатою 18.5 % річних за користування кредитом га строком остаточного погашений кредиту не пізніше 02 березня 2018 року. Згідно пункту 3.3.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 50 000 гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Станом на 27 березня 2014 року позичальник повернула Банку 1 166 гривень 67 копійок кредитних коштів, сплатила 13891 гривню 86 копійок процентів за користування кредитними коштами та 127 гривень 10 копійок пені за порушення строків сплати кредитних коштів та процентів. Разом з тим, позичальник отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності систематично порушувала свої договірні зобов'язання (пункти 1.1. 1.5. 1.5.1.3, 3.3.1, 4.2 Кредитною договору) щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Станом на 27 березня 2014 року прострочена заборгованість позичальника перед Банком за Кредитним договором становить: - прострочений основний борг - 28 833 гривні 57 копійок;- проценти - 40 811 гривень 32 копійки; - пеня за простроченими основним боргом та процентами - 39 662 гривні 35 копійок. Загальна сума простроченої заборгованості складає 109 307 гривень 24 копійки. Останнє погашення заборгованості по кредиту здійснено позичальником 31 січня 2012 року в сумі 500 гривень, яка не покрила прострочену заборгованість, що виникла. На адресу Позичальника Банком направлялись вимоги щодо погашення кредитної заборгованості. Дані вимоги залишились без належного реагування та задоволення. В судовому засіданні представник позивача Балабух О.В. позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] - в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що дійсно у відповідача [PERSON] виникла заборгованість по кредитному договору. Однак, просить суд в задоволенні вимог щодо стягнення судового збору на користь позивача відмовити. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обгрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27,46 ЦПК Украни). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), та і обов'язок із доказування обставини при невизнанні їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проаналізувавши установлені по справі фактичні обставини, оцінивши надані в силу ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із досліджених судом письмових доказів встановлено - 03 березня 2008р. між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 7825. Згідно пунктів 1.1. 1.2 Кредитного договору Банком було надано Позичальник) кредит, на споживчі погреби, в сумі 50 000 гривень зі сплатою 18.5 % річних за користування кредитом га строком остаточного погашений кредиту не пізніше 02 березня 2018 року. Згідно пункту 3.3.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 50 000 гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором. Станом на 27 березня 2014 року позичальник повернула Банку 1 166 гривень 67 копійок кредитних коштів, сплатила 13891 гривню 86 копійок процентів за користування кредитними коштами та 127 гривень 10 копійок пені за порушення строків сплати кредитних коштів та процентів. Разом з тим, позичальник отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності систематично порушувала свої договірні зобов'язання (пункти 1.1. 1.5. 1.5.1.3, 3.3.1, 4.2 Кредитною договору) щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Станом на 27 березня 2014 року прострочена заборгованість позичальника перед Банком за Кредитним договором становить: - прострочений основний борг - 28 833 гривні 57 копійок;- проценти - 40 811 гривень 32 копійки; - пеня за простроченими основним боргом та процентами - 39 662 гривні 35 копійок. Загальна сума простроченої заборгованості складає 109 307 гривень 24 копійки. Останнє погашення заборгованості по кредиту здійснено позичальником 31 січня 2012 року в сумі 500 гривень, яка не покрила прострочену заборгованість, що виникла. Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов'язався надати та надав грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов'язався повернути кредит та проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. З наведеного вище розрахунку заборгованості Позичальника вбачається, що вона прострочила платежі з оплати основного боргу (кредиту), процентів за користування кредитом та пені, відповідно, має значну прострочену заборгованість, що завдає збитків Банку. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно пункту 2.2.2 Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь - яких зобов'язань за цим договором, в тому числі,але не виключно, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на один календарний місяць. Згідно пункту 3.2.1 Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань по цьому договору. Згідно пункту 3.3.2 Кредитного договору. Позичальник зобов'язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з цього договору. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. На адресу відповідача Банком неодноразово направлялись вимоги щодо усунення порушень за Кредитним договором (№ 368 від 05 листопада 2009 року, № 187 від 09 вересня 2010 року, № 390 від 07 жовтня 2011 року, №36 від 26 листопада 2012 року, № 19/611 від 01 квітня 2014 року). Дані вимоги залишились без належного реагування та задоволення. Згідно пункту 7.8 Кредитного договору, сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань Позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] є зобов»язальними, і регулюються нормами ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконала взятих на себе зобов`язань. Права позивача порушені невиконанням зобовязання відповідачем, а тому підлягають судовому захисту. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі. Правомірними суд визнає і вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача, а тому суд має підстави для задоволення вимоги про стягнення судових витрат. Документально підтверджено, що позивач сплатив 1093 гривні 07 копійок судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1093 гривні 07 копійок судового збору. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст. 526, 527, 530, 536, 554, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України

Outcome: approved