Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що відповідачка [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду з 17.07.2002 року та з 11.10.2010 року отримує пенсію по втраті годувальника- чоловіка [PERSON], розраховану за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У період з 17.07.2002 року по 10.10.2010 року вона отримувала пенсію розраховану на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У жовтні 2010 року відповідачка звернулася з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника та надала необхідні документи. З 11.10.2010 року, розпорядженням від 26.10.2010 року № 143112 її було переведено на пенсію по втраті годувальника. У грудні 2016 року, після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи, Пенсійним управлінням було встановлено, що на момент призначення пенсії по втраті годувальника, страховий стаж для обчислення було некоректно розраховано в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення, у звязку з чим відповідачці переплачено пенсію у сумі 30\~678 грн. 70 коп., суму якої просив стягнути з відповідачки у судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що помилка у сумі призначення пенсії виникла електронна, некоректно було розраховано страховий стаж в автоматичному режимі, вини відповідачки у цьому не має, вона подала усі документи, які були необхідні для таких виплат, відомості у яких біли достовірні. Відповідачка [PERSON] у судове засідання, будучи повідомленою про час і місце слухання справи, до суду не зявилася. Представник відповідачки [PERSON]- [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує. Суду пояснила, що розрахунок переплачених сум [PERSON] Пенсійним фондом виконано за період з 2010 року по 2017 рік, більше ніж за 6 років. Згідно діючого законодавства, стягнути переплачену суму пенсії можливо лише тоді, коли є зловживання з боку самого пенсіонера, а такого зловживання не було з боку [PERSON], що підтвердив представник позивача у судовому засіданні. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріли справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя з 17.07.2002 року. У період з 17.07.2002 року по 10.10.2010 року [PERSON] отримувала пенсію, розраховану на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У жовтні 2010 року відповідачка звернулася з заявою до позивача про переведення її на пенсію по втраті годувальника та надала необхідні документи і з 11.10.2010 року, розпорядженням від 26.10.2010 року № 143112 її було переведено на пенсію по втраті годувальника. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03. 2003 року №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05. 2003 року №374/7695. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сімї тощо. Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Згідно ізст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення»органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правовою позицією Верховного Суду України 22.01. 2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того правовою позицією Верховного Суду України від 02.07. 2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положенняст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначенні і нарахуванні [PERSON] пенсії по втраті годувальника, не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останньої переплати пенсійних виплат. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22.01. 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК Українине підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд оцінює докази по справі та дає їм належну оцінку у відповідності до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, а також враховує обставини справи. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4ст. 60 ЦПК України). Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. На підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що управлінням ПФУ при призначенні пенсії по втраті годувальника [PERSON] було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку, тому вважає, що позовні вимоги у повному обсязі не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed