Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №500272672 від 26.04.2012 року в розмірі 43874 грн. 22 коп., оскільки остання не виконує зобовязань за кредитним договором. Від відповідача надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що період з моменту отримання кредиту до дня подачі заперечення по справі нею з [PERSON] сплачено 10221,08 грн. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими підтверджується сплата коштів стосовно кредитних зобовязань відповідача за договором факторингу від 30.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» в сумі, що складає позовні вимоги, та не надано належних та допустимих доказів, якими підтверджується сплата коштів за договором факторингу від 10.10.2016 року укладеного між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в сумі, що складає позовні вимоги, а тому, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В наданих матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідачів про перехід про права вимоги. Крім того, надані позивачем повідомленням не можуть бути належним доказом, оскільки вони не містять відомості щодо надіслання та отримання відповідачами, не мають підписів сторін та відсутня печатка юридичної особи, а отже вони не мають бути враховані під час оцінки доказів. Вважає, що її обовязок виконувати кредитне зобовязання відсутній, оскільки нею не були отримані докази передання права вимоги та повідомлення про таке передання. А тому, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є належним позивачем та права вимоги до неї, як до відповідача, не має. Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що згідно п. 2.3 Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок ТОВ «Дата [PERSON]» ціни прав вимог в повному обсязі, що згідно з платіжним дорученням складає 6876362,42 грн. ТОВ «Дата [PERSON]» згідно п. 1.2 Договору факторингу від 30.09.2014 року отримало право вимагати від відповідача сплати процентів, комісій та неустойки (пені, штрафів) та скориставшись своїм правом, передбаченим абз. 4,5,6 п. 1.2 Договору факторингу від 30.09.2014 року, в період з 27.12.2014 року по 10.10.2016 року нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 10914,09 грн., що складається з заборгованості за процентами 1608,09 грн.; заборгованість за комісією 1606,00 грн.; заборгованість по штрафам 7700,00 грн. Зазначає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Вважає, що надані позивачем докази є належними та обґрунтованими, оскільки містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а доводи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву ґрунтуються на припущеннях, оскільки відповідачем не надано ніяких доказів, що свідчили б про відсутність заборгованості перед позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Клопотань про слухання справи за відсутності від сторін не надходило, про дату час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 26 квітня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500272672, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит для власних потреб у розмірі 19900,00 грн. зі сплатою 25,00 процентів річних та щомісячної комісійної винагороди банку за управління кредитом, з датою остаточного повернення кредиту 27 квітня 2015 року (п. 2.1, п. 2.2, п. 2.3, п. 2.4, п. 2.8 кредитного договору). Договором факторингу від 30 вересня 2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» («Клієнт») та товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» («Фактор»), Фактор зобовязався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобовязується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №500272672 від 26.04.2012 року (а.с. 14-15, 16). Як вбачається із договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» («Клієнт») та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» («Фактор»), витягу з Додатку №1-1 до цього договору та акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 10 жовтня 2016 року, Клієнт передав, а Фактор отримав право вимоги за кредитним договором №500272672 від 26.04.2012 року на загальну суму заборгованості 43874,22 грн., що складається із суми за основною заборгованістю 16659,41 грн., заборгованості за процентами та комісією 13764,81 грн., пені, штрафу, неустойки 13450,00 грн. (а.с. 17-19, 20, 21). На виконання вимог вказаного договору факторингу та ст. ст. 512-514, 516 Цивільного кодексу України, на адресу відповідача направлено повідомлення від 19.10.2016 року за вих. №001468389-1 про відступлення прав вимог заборгованості відповідача товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та повідомлено про розмір заборгованості (а.с. 12). 24 жовтня 2016 року за вих. №001468389-1 на адресу [PERSON] направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору (а.с. 13). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 10.10.2016 року складає 43874,22 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 16659,41 грн., заборгованості по відсотках 6548,81 грн., заборгованості по комісії 7216,00 грн., штрафу 13450,00 грн. Згідно платіжних доручень, долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву, [PERSON] сплатила, згідно кредитного договору, грошові кошти у розмірі 9330 грн. 00 коп. Останній платіж здійснений 23.09.2013 року. [PERSON] зареєструвавши шлюб 14.06.2013 року змінила прізвище на «Теслюк», свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 094344. [PERSON] розірвала шлюб та змінила прізвище на «Любарську», свідченням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ФП № 079522 та свідоцтво про зміну імені серії І-ФП № 007098 (а.с. 58, 59). Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України,\~ якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 536 цього Кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. У відповідності до ч. 1\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів належного повідомлення відповідача про перехід права вимоги. 24 жовтня 2016 року за вих. №001468389-1 на адресу [PERSON] направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору з повідомленням про те, що у відповідності до ст.. ст.. 1077, 1080, 1082 ЦК України, на підставі договору Факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, укладеного з ТОВ «Дата [PERSON]» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право вимоги за кредитним договором № 500272672 від 26.04.2012 р. (а.с. 13). Відповідно до ст.\~1080,\~1082 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 передбачає - відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі - не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. 02 травня 2018 року від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Відповідно до стт.256\~ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність за положеннями\~ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 265 ч.1 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ч.5). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 10.10.2016 року, останнє надходження готівки здійснено 27.11.2014 року у сумі 51,08 грн. (а.с.11). До суду за захистом порушеного права банк звернувся 18.10.2017 року, тобто на час звернення позивача до суду не пройшло більше ніж три роки з часу здійснення останнього платежу. Однак при цьому відповідно до ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність. Позовна давність терміном 1 рік встановлюється до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно ст. 262 ЦК України зміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. З розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нараховувалась з весь період з 27.07.2012 року по 27.09.2016 рік, тобто поза межами строку спеціальної позовної давності. Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та не виконання зобовязань, що випливають з нього. Згідно з частиною першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказана правова позиція узгоджується з викладеною позицією в постанові Верховного суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12. Приймаючи до уваги порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору у розмірі 30424,22 грн, яка складається з заборгованості по кредиту 16659,41грн., заборгованості по відсоткам 13764,81грн.. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп..

Outcome: partial