Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 26.12.2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір і оскільки в нього виникла заборгованість, тому за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» вона була стягнута з нього. Згідно п. 1.1 кредитного договору відповідач зобовязався надати йому кредит в розмірі 14117,00 дол. США, однак при укладанні договору відповідач не надав йому доказів наявності у нього генеральної ліцензії та письмового дозволу НБУ, які б дозволяли йому надавати кредит в іноземній валюті. На теперішній час він не працює, не має постійного джерела доходу, що обумовлене політичною та економічною нестабільністю в державі, а кількаразове зростання курсу гривні до долара при не проіндексованій заробітній платі призвело до позбавлення його можливості сплачувати передбачені договором суми коштів. Тому на підставі ст. ст. 651, 652 ЦК України просить розірвати кредитний договір № 014/0911/73/127390 від 26.12.2007 року з дати ухвалення рішення у справі. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та пояснив, що кредитні кошти були перераховані на придбання автомобіля, і він бажає погашати кредит в гривнях, а не в іноземній валюті. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що у звязку з невиконанням належним чином умов кредитного договору судовим рішенням була стягнута з позичальника заборгованість, але рішення не виконано і заборгованість не сплачується. На час укладення договору банк мав право на здійснення операцій з валютними цінностями згідно банківської ліцензії № 10 від 11.10.2006 року, дозволу № 10-4 від 11.10.2006 року та додатку до дозволу № 10-4 від 11.10.2006 року, виданих НБУ. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Судом встановлено, що 26.12.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», який змінив назву на ПАТ «[PERSON] Аваль», та позивачем було укладено кредитний договір № 014/0911/73/127390, за умовами якого банк надав позичальнику на купівлю автомобіля кредит у сумі 14117,00 дол. США до 26.12.2014 року, зі сплатою 12,9 % річних за користування кредитом, тобто на умовах строковості, забезпеченості, повернення та плати за користування. А позичальник зобовязався сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених умовами договору. У п. 8.1.1 кредитного договору зазначено, що умови цього договору для позичальника є зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Пунктом 8.2 договору визначено, що сторони погодили, що з укладанням договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом договору. Згідно п. 8.3 договору у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Зміст укладеного між сторонами кредитного договору свідчить про те, що на час його укладання позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Кредитний договір підписаний позичальником [PERSON], що є свідченням того, що він підтвердив своє погодження із сукупною вартістю кредиту, валютою кредитування, метою кредитування, типом відсоткової ставки, строком, на який надано кредит, та способом його повернення. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03.06.2015 року у справі за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 014/0911/73/127390 від 26.12.2007 року в розмірі 2792,29 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 36171,04 грн., а також стягнуто 590,41 грн. судового збору. Підтвердженням тому, що на час укладення кредитного договору відповідач мав право на здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі на видачу кредиту в іноземній валюті, є банківська ліцензія № 10 від 11.10.2006 року на право здійснення банківських операцій, визначених ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», дозвіл № 10-4 від 11.10.2006 року та додаток до дозволу № 10-4 від 11.10.2006 року, виданих НБУ відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частинами 1, 2\~ст. 651 ЦК України\~визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за\~\~згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Вимагаючи розірвання договору на підставі ст. ст. 651, 652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Виходячи зі змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відсутність у боржника необхідних коштів для сплати коштів за кредитним договором не може бути підставою звільнення його від відповідальності за порушення зобовязання. Посилаючись у позові на ст. ст. 651, 652 ЦК України як на підставу заявлених вимог, позивачем не доведено істотного порушення умов договору відповідачем та наявності всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися укладаючи цей договір. З огляду на викладене позов не ґрунтується на вимогах закону і суд відмовляє у його задоволенні.

Outcome: dismissed