Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Держземагенства у Київській області від 20.10.2014 року № 10-7847/15-14-сг та від 12.11.2014 року № 10-11872/15-14-сг про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 8,00 га та 13,00 га, розташованих відповідно на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради; № 10-11008/15-14-сг від 25.11.2014 року та № 10-1865/15-15-сг від 27.02.2015 року про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства [PERSON] на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району щодо земельних ділянок площею 8,1825 га кадастровий номер 3224283200:05:001:0066, вартість якої складає 174536 грн. 65 коп. та площею 13,00 га кадастровий номер 3224255100:01:026:0036, вартість якої складає 346343 грн. 27 коп. та визнати недійсним договір оренди землі від 02 грудня 2014 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON], про надання в оренду земельної ділянки площею 8,1825 га з кадастровим номером 3224283200:05:001:0066 та договір оренди землі від 03 березня 2015 року, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON], про надання в оренду земельної ділянки площею 13,00 га з кадастровим номером 3224255100:01:026:0036. В обґрунтуванні даного позову, посилаючись на норми ЗК України (ст.ст. 116, 122, 123, 134) та на норми Закону України «Про фермерське господарство» (ст.ст. 1, 7, 8), зазначив, що Ставищенським відділом Білоцерківською місцевої прокуратури були встановлені порушення земельного законодавства під час відведення відповідачу [PERSON] земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області, зокрема це стосувалося порушення законодавчо встановленої процедури набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства. Крім того, зазначив, що ст. 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, а тому це дає підстави для висновку, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. Встановлено, що [PERSON], в порушення вказаних вище вимог ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство» із заявами про отримання (придбання) у власність або оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарстві до Ставищенської районної державної адміністрації та до Іванівської сільської ради і до Ставищенської селищної ради не звертався, що підтверджується листами Ставищенської РДА, Іванівської сільської ради, Ставищенської селищної ради. Державним реєстратором юридичних та фізичних осіб-підприємців Ставищенського районного управління юстиції реєстрація селянських фермерських господарств, засновником яких є [PERSON] упродовж 2013-2016 років не проводилась. Також, в порушення вимог ст. 7 Закону в поданому [PERSON] клопотанні про надання дозволу на розробку документації із землеустрою не обгрунтовано розмір вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання такої площі земельної ділянки, не зазначено при цьому самі перспективи діяльної фермерського господарства. Крім того, [PERSON] не має можливості займатися фермерським господарство так, як за останнім рахується лише бульдозер ДЗ-42Г/ДТ-75 1989 року випуску, що підтверджується листом державного інспектора відділу Державної інспекції сільського господарства в Київській області. Крім цього зясовано, що батько відповідача [PERSON] є засновником та керівником ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс», у користуванні якого на території Ставищенського району Київської області перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2594 га. Відповідно до попереднього договору № 15/03-14 від 15.03.2014 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс» всі роботи по обробітку земель [PERSON] фактично повинні здійснюватися вказаним товариством. Таким чином, отримання відповідачем [PERSON] значних площ земель для ведення фермерського господарства спрямоване на збільшення земельного банку підприємства його батька ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс». Так, відповідач [PERSON] у випадку здійснення реєстрації свого фермерського господарства відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди первісної земельної ділянки, всі інші земельні ділянки повинен був отримати у користування відповідно до вимог ст.ст. 124. 134 Земельного кодексу України ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» лише на конкурсних засадах - за результатами аукціону. Крім надання [PERSON] для ведення фермерського господарства спірних земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району, раніше йому у користування для ведення фермерського господарства надано земельні ділянки на території Бесідської, Журавлиської, Юрківської, Сухоярської, Сніжківської, Станіславчицької, Розумницької сільських рад Ставищенського району Київської області. Спірні земельні ділянки в порушення вимог ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» не складають між собою та з іншими земельними ділянками, наданими [PERSON] в оренду, єдиний масив, не мають спільних (сумісних) меж. З огляду на викладене, накази ГУ Держземагентства в Київській області від 25.11.2014 року № 10-11008/15-14-сг, від 27.02.2015 року № 10-1865/15-15-сг та договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 3224283200:05:001:0066 площею 8,1825 га та 3224255100:01:026:0036 площею 13,00 га від 02.12.2014 року та від 03.03.2015 року відповідно укладено з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, позивач вказує на те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Крім того, ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено обовязкове проведення грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Пунктом 4 наказів Головного управління Держземагентства в Київській області за № 10-11008/15-14-сг від 25.11.2014 року та № 10-1865/15-15-сг від 27.02.2015 року передбачено, що начальнику відділу Держземагентства у Ставищенському районі Київської області надано право на укладення договору оренди земельної ділянки від імені Головного управління Держземагентства у Київській області та підписання актів прийому передачі земельних ділянок з [PERSON] при умові затвердження нормативної грошової оцінки відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, начальником відділу Держземагентства у Ставищенському районі, всупереч вимог законодавства та вказаних наказів із [PERSON] укладено договори оренди земельних ділянок: з кадастровими номерами 3224283200:05:001:0066 площею 8,1825 га та 3224255100:01:026:0036 площею 13,00 га від 02.12.2014 року та від 03.03.2015 року відповідно, строком на 21 рік та на 49 років, які розташовані на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області, та підписано акти приймання-передачі вказаних земельних ділянок. Крім того, в указаних вище договорах оренди землі від 02.12.2014 року та від 03.03.2015 року пунктом 5 передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановлений законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. Відповідно до листа Ставищенської районної ради за №01-06/252 від 05.08.2016 року, станом на вказану дату районна рада не приймала рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 8,1825 га та 13,00 га, що надані [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області. Вказане порушення тягне за собою неправильне нарахування та сплату податків, які надходять до місцевого бюджету. Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 22.01.2014 року №К/800/40388/13 та у постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року у справі № 3-41гс15, від 20 травня 2015 року у справі № 3-70гс15, від 01 липня 2015 року у справі № 3-297гс15, від 18 травня 2016 року у справі № 6- 325цс16. Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. При цьому, під час укладання спірного договору стороною (сторонами) порушено вимоги ст. 203 ЦК України якою визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод. Згідно із ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). В даному випадку укладення договору оренди створює умови для незаконного користування земельними ділянками. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» названо перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК. До них відносяться і такі, правочини що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами встановленими в ст. 216 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З урахуванням вищевикладеного вказані вище накази Головного управління Держземагентства в Київській області підлягають визнанню недійсними та скасуванню, а укладені на їх підставі договори оренди землі - визнанню недійсними. В судовому засіданні прокурор (позивач) підтримав свої позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і просить відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у письмовому запереченні, яке подав до суду, вважаючи, що відповідачу [PERSON] земельні ділянки були надані з дотриманням законодавчо встановленої процедури для набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства і в обґрунтування доводів заперечення зазначає, що [PERSON] правомірно звернувся саме до ГУ Держземагенства у Київській області про надання йому в оренду вказаних земельних ділянок у відповідності до Закону, та вказує, що позивачем не було належним чином обґрунтовано підстави для визнання недійсними спірних наказів та договорів оренди та не довів факту порушення інтересів держави. Вважає подану позовну заяву безпідставною та такою, що грунтується на однобічному, спотвореному тлумаченні норм законодавства та на незясованих фактичних даних, що мають істотне значення для вирішення справи. Чинне законодавство не встановлює обмежень для суб'єкта земельних відносин граничних розмірів єдиних масивів земель для набуття в оплатний найм (оренду) та їх кількості. Щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 8,1825 га та 13,00 га, що надані [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області, то вона була проведена на замовлення та за рахунок орендаря [PERSON] у грудні 2015 року, проте по незалежних від нього причинах технічна документація з нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок, так і не була затверджена Ставищенською районною радою, як органом місцевого самоврядування. Представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ГУ Держземагентства у Київській області із заявами від 10.10.2014 року та від 14.10.2014 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для створення та ведення фермерського господарства. До клопотань додав письмове обґрунтування необхідності відведення земельної ділянок, документи, що підтверджували здобуту освіту та досвід роботи у сільському господарстві. Наказом ГУ Держземагенства України у Київській області від 20.10.2014 року № 10-7847/15-14-сг [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області орієнтовним розміром 8,0000 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.11.2014 року № 10-11008/15-14-сг затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] та надано в оренду земельну ділянку площею 8,1825 га (кад. номер 3224283200:05:001:0066) строком на 21 рік. 02.12.2014 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON] було укладено договір оренди землі про надання в оренду земельної ділянки площею 8,1825 га з кадастровим номером 3224283200:05:001:0066 строком на 21 рік. 10.03.2015 року реєстраційною службою Ставищенського районного управління юстиції Київської області було зареєстроване право оренди за договором оренди б/н від 02.127.2014 року на земельну ділянку кад. номер 3224283200:05:001:0066, площею 8,1825 га. Наказом ГУ Держземагенства України у Київській області від 12.11.2014 року № 10-11872/15-14-сг [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області орієнтовним розміром 13,00 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності. Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 27.02.2015 року № 10-1865/15-15-сг затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] та надано в оренду земельну ділянку площею 13,00 га (кад. номер 3224255100:01:026:0036) строком на 49 років. 03.03.2015 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON] було укладено договір оренди землі про надання в оренду земельної ділянки площею 13,00 га з кадастровим номером 3224255100:01:026:0036 строком на 49 років. 19.03.2015 року реєстраційною службою Ставищенського районного управління юстиції Київської області було зареєстроване право оренди за договором оренди б/н від 03.03.2015 року на земельну ділянку кад. номер 3224255100:01:026:0036, площею 13,00 га. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Крім того, ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено обовязкове проведення грошової оцінки земельних ділянок у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Головного управління Держземагентства в Київській області за № 10-11008/15-14-сг від 25.11.2014 року та № 10-1865/15-15-сг від 27.02.2015 року передбачено, що начальнику відділу Держземагентства у Ставищенському районі Київської області надано право на укладення договору оренди земельної ділянки від імені Головного управління Держземагентства у Київській області та підписання актів прийому передачі земельних ділянок з [PERSON] при умові затвердження нормативної грошової оцінки відповідно до вимог чинного законодавства. Однак, начальником відділу Держземагентства у Ставищенському районі, всупереч вимог законодавства та вказаних наказів із [PERSON] укладено договори оренди земельних ділянок: з кадастровими номерами 3224283200:05:001:0066 площею 8,1825 га та 3224255100:01:026:0036 площею 13,00 га від 02.12.2014 року та від 03.03.2015 року відповідно, строком на 21 рік та на 49 років, які розташовані на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області, та підписано акти приймання-передачі вказаних земельних ділянок. Крім того, в указаних вище договорах оренди землі від 02.12.2014 року та від 03.03.2015 року пунктом 5 передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановлений законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. Щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 8,1825 га та 13,00 га, що були надані [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства на території Іванівської сільської ради та Ставищенської селищної ради Ставищенського району Київської області, то вона була проведена на замовлення та за рахунок орендаря [PERSON] у грудні 2015 року (а.с. 120, 121). Проте, відповідно до листа Ставищенської районної ради за №01-06/252 від 05.08.2016 року, станом па вказану дату районна рада не приймала рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 13,0000 га та 8,1825 га, що надані [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства на території Ставищенської селищної ради та Іванівської сільської ради Ставищенського району (а.с. 26). А відповідно до листа Ставищенської районної ради за №01-06/305 від 10.10.2016 року технічна документація з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 3224255100:01:026:0036 площею 13,0000 га, враховуючи клопотання фермерського господарства «Агротерра» вх. №133 від 18.03.2016 р. розглядалася постійною комісією районної ради з питань агропромислового комплексу та земельних відносин і вказана комісія відхилила дану технічну документацію з розгляду на сесії районної ради, враховуючи, що за інформацією відділу Держгеокадастру в Ставищенському районі ця земельна ділянка, відповідно до проекту формування Ставищенської селищної ради знаходиться в межах населеного пункту; технічна документація з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 3224283200:05:001:0066 площею 8,1825 га, враховуючи клопотання фермерського господарства «Агротерра» вх. №133 від 18.03.2016 р. розглядалася постійною комісією районної ради з питань агропромислового комплексу та земельних відносин, не виносилась на розгляд сесії районної ради, так як потребувала додаткового опрацювання постійною комісією (а.с.27). Такі дії (бездіяльність) Ставищенської селищної ради фермерське господарства «Агротерра», запис щодо якого до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців була внесена 15.06.2015 року і в якому керівником вказаного ФГ зазначено [PERSON], ні сам керівник фермерського господарства до судових чи будь-яких інших органів не оскаржували (а.с. 118). Вказане порушення тягне за собою неправильне нарахування та сплату податків, які надходять до місцевого бюджету. В звязку з чим прокурор просить визнати недійсними вказані договори оренди землі. Указані обставини встановлені з пояснень сторін, матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. За змістом частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки. Частиною першою пункту 289.1 статті 289 ПК України і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку, що обовязок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Судом встановлено, що при укладенні вищевказаних договорів оренди землі між Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області та [PERSON] нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, хоча і була проведена, але не була затверджена Ставищенською районною радою, як того вимагає Закон, а тому вказані договори оренди в цій частині суперечать приписам чинного законодавства, в звязку з чим позовні вимоги прокурора в інтересах держави підлягають до часткового задоволення в частині визнання спірних договорів оренди недійсними саме з цієї підстави. Щодо визнання недійсними та скасування наказів Головного управління Держземагенства у Київській області та визнання недійсними спірних договорів оренди земельних ділянок з іншої підстави, на яку послався прокурор, тобто на те, що земельні ділянки були надані відповідачу без дотриманням законодавчо встановленої процедури для набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, то в судовому засіданні вказані обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення щодо відведення відповідачу [PERSON] земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства були прийняті центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - ГУ Держземагентства України у Київській області, відповідно до повноважень, передбачених ст.ст. 122, 123 ЗК України та у порядку встановленому ст.ст. 26-28, 50 ЗУ «Про землеустрій», ст. 186-1 ЗК України та ст.ст. 1, 2, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Суд вважає помилковим висновок позивача про те, що передача зазначених земельних ділянок [PERSON] відбулася із порушенням вимог закону, оскільки за дослідженими судом матеріалами справи [PERSON], звертаючись до ГУ Держземагенства у Київській області про надання у користування спірних ділянок, у своїй заяві обґрунтовував необхідність одержання землі у зазначеному ним розмірі для створення фермерського господарства, розмір земельної ділянки визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства та додав до заяви визначені законом документи. Окремого письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства закон від заявника не вимагає, як не встановлює обовязкової форми та змісту такої заяви і обгрунтовання. Статтею 5 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Статтею 8 даного Закону визначено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою. Також, суд вважає помилковим висновок позивача в частині визнання незаконними та скасування вищевказаних наказів ГУ Держземагентства у Київській області з підстав недотримання Головним управлінням вимог ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та надання земельних ділянок не єдиним масивом, оскільки такі ствердження спростовуються наступним. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, вказана норма Закону передбачає, що фермерське господарство - це форма підприємницької діяльності громадян, які використовують для отримання прибутку земельні ділянки, надані їм для ведення фермерського господарства, без обмежень щодо знаходження всієї кількості таких земельних ділянок в єдиному масиві. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Таким чином, позивачем не враховано ту обставину, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину для ведення фермерського господарства земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель. Таку позицію щодо тлумачення поняття земельних ділянок єдиним масивом за ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» підтримано Верховним Судом України у постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-2902цс15. Не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідач [PERSON] не має можливості для ведення фермерського господарства через відсутність у нього належної сільськогосподарської техніки. На думку суду, відсутність у власності відповідача [PERSON]В сільськогосподарської техніки для обробітку земельних ділянок не позбавляє особу можливості використання такої техніки на праві користування та на інших, не заборонених законом підставах. Зокрема, у матеріалах справи наявний попередній договір від 15.01.2013 року про надання послуг, який укладено між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс» щодо обробітку сільськогосподарською технікою вказаного товариства земельних ділянок відповідача. Посилання позивача на те, що батько відповідача [PERSON] є засновником та керівником ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс», у користуванні якого на території Ставищенського району Київської області перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2594 га і отримання відповідачем [PERSON] значних площ земель для ведення фермерського господарства спрямоване на збільшення земельного банку підприємства його батька ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс», а також на те, що крім надання [PERSON] для ведення фермерського господарства спірних земельних ділянок раніше йому у користування для ведення фермерського господарства було надано земельні ділянки на території Бесідської, Журавлиської, Юрківської, Сухоярської, Сніжківської, Станіславчицької, Розумницької сільських рад Ставищенського району Київської області, як на підставу для задоволення позовних вимог, не знайшло підтвердження належними та допустимими доказами. На підставі часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1378 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial