Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку зустрічей. У своєму позові позивач вказав, що він з 01.12.2007 року до 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від даного шлюбу вони з відповідачкою мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після припинення шлюбних відносин проживає зі своєю матір'ю. На утримання сина позивач сплачує аліменти в середньому близько 1500,00 грн. на місяць. За час їх окремого проживання, відповідачка повністю ізолювала дитину від [PERSON] та спілкування з ним, коли той приїжджав побачитися з сином, вона не впускала його навіть до двору, не випускала дитину до нього. Позивач намагався урегулювати це питання мирним шляхом, неодноразово звертався до неї та просив не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною, адже вони мають хлопчика, для якого спілкування з батьком так само важливо як із матір'ю. Позивач має бажання бачитися зі своєю дитино, спілкуватися з нею, приймати активну участь в її вихованні, примати участь у його розвитку та ужитті. Він вважає, що такі дії відповідачки свідчать про умисне порушення його прав щодо спілкування з дитиною участі в вихованні сина у його розвитку, порушення інтересів дитини, яка також потребує спілкування з батьком, а також норм чинного Сімейного законодавства, які охороняють та забезпечують його права. Позивач, як батько, має матеріальні можливості забезпечити сина літнім відпочинком та оздоровленням, відвідуванням місць культурної та духовної спадщини нашої країни, історичних місць тощо, однак домовитися про таке з матір'ю дитини в добровільному порядку він не може, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав і обов'язків та, перш за все, інтересів дитини, оскільки діти в такому віці часто хворіють і оздоровлення її на березі моря чи в будь якому іншому санаторно-курортному закладі буде для нього лише корисним. Зважаючи на те, що з відповідачкою не вдалося урегулювати конфлікт щодо спілкування батька з дитиною мирним шляхом, він вимушений звертатися з відповідним позовом до суду, в якому просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у виховані та вільному спілкуванні з сином, визначити час його зустрічей кожну другу і четверту неділю місяця з 18.00 год. п'ятниці до 16.00 год. неділі, з правом відвідування дитиною місця його проживання та надати можливість спільного відпочинку з метою оздоровлення, морального та духовного розвитку в літній період, тривалістю не менше 21 календарних днів, по 7 днів під час осінніх та зимових канікул з правом виїзду до місця відпочинку та за попереднім повідомленням про час відпочинку матері дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти спілкування позивача з дитиною, проте в меншому розмірі ніж він просить, посилаючись на те, що дитина хворіє, та він не зможе забезпечити сина належними умовами. Представник Служби у справах дітей Первомайської райдержадміністрації в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позивача. Від Служби у справах дітей Первомайської міської ради на адресу суду надійшов лист з проханням слухати справу у їх відсутність, рішення просили прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, «що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини». Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбу від якого мають спільну дитину сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати за місцем проживання матері, яка перешкоджала позивачеві у спілкуванні з дитиною. Не дивлячись на прохання позивача, відповідачка відмовляється в наданні можливостей позивачу у спілкуванні з дитиною і перешкоджає їх спілкуванню. Згідно висновку органу опіки та піклування Первомайської міської ради № 6264/03.1-26 від 30.10.2014 року, орган опіки та піклування, вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітнього [PERSON], [INFO], встановити порядок побачення [PERSON] з його малолітнім сином, що дасть можливість йому брати участь у вихованні своєї дитини та право на особисте опікування нею. Згідно зі ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. І тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини шляхом встановлення періодичності чи систематичності побачень, можливості спільного відпочинку. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично відноситься до посилань відповідача про те, що дитина хворіє та позивач в зв'язку з цим не зможе забезпечити дитині належні умови, оскільки це не підтверджено доказами. Приймаючи рішення у справі, судом враховано, що позивач за місцем роботи характеризується позитивно, має усі умови для спілкування з дитиною, забезпечений житлом, має постійне місце роботи, стабільний дохід, а тому відсутні підстави для позбавлення його права на спілкування з дитиною. З акту обстеження матеріально-побутових умов сімї вбачається, що умови проживання добрі, маються умови для зустрічей з дитиною. Тому суд з врахуванням віку, того, що батько дитини має постійне місце роботи, вирішує встановити відповідні дні та час для спілкування дитини з батьком кожну суботу з 08 години ранку до 18 години вечора, з можливістю відвідування сином місця проживання батька, що буде відповідати дійсному спілкуванню та участі у вихованні батька дитини. В частині вимог позивача, щодо надання можливості спільного з дитиною відпочинку в літній період, тривалістю не менше 21 календарних днів, по 7 днів під час осінніх та зимових канікул з правом виїзду до місця відпочинку, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки суду не було надано висновку органу опіки та піклування з цього приводу, а тому враховуючи вік дитини, суд не може бути впевнений в тому, що такий відпочинок може бути корисним та безпечним для малолітньої дитини.

Outcome: partial