Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 11.07.2008 року у розмірі 11321,47 грн, яка складає: 479,82 грн - заборгованість за кредитом; 6469,65 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3594,79 грн - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250 грн (фіксована частина), 527,21 грн (процентна складова). Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 11.07.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказав, що відповідач порушив зобов`язання за кредитними договором, допустивши кредитну заборгованість, яка станом на 29.08.2017 року складає 11321,47 грн. 5 жовтня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі (а.с. 28). Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем [PERSON] заяви про приєднання до Умов та Правилами надання банківських послуг і встановлення позивачем кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки (а.с. 7-15). Відповідач [PERSON] порушив умови укладеного кредитного договору, допустивши кредитну заборгованість 479 гривень 82 копійки, що підтверджується розрахунком заборгованості за № б/н від 11.07.2008 року та банківською випискою по рахунку за кредитною карткою [NUMBER] за період з 01.01.1999 року по 11.11.2017 року (а.с. 4-6, 36-43). Крім того, за даним укладеним кредитним договором відповідачеві нараховано кредитну заборгованість станом на 29.08.2017 року у виді заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6469 гривень 65 копійок, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3594 гривні 79 копійок та штрафи: 250 гривень (фіксована частина), 527 гривень 21 копійку (процентна складова) (а.с. 4-6). Докази щодо строку дії кредитної картки [NUMBER] та кредитної заборгованості на момент закінчення строку дії картки позивачем у розпорядження суду - не надано. Права і обов`язки сторін урегульовано: статтею 526 ЦК України, відповідно якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; статтею 610 ЦК України, відповідно якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); частиною 1 статті 1054 ЦК України, відповідно якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 444/9519/12, зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, судом доведено, що відповідач [PERSON] насправді порушив зобов`язання, а саме допустив кредитну заборгованість у виді неповернення тіла кредиту за кредитною карткою [NUMBER] в сумі 479 гривень 82 копійки. Між тим, встановлені судом обставини, які підтверджуються доказами, наданими сторонами, дають підстави для висновку про те, що відповідачем не доведено наявність кредитної заборгованості у виді заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6469 гривень 65 копійок, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3594 гривні 79 копійок та штрафи: 250 гривень (фіксована частина), 527 гривень 21 копійку (процентна складова), оскільки позивачем не надано належні і допустимі докази щодо строку дії кредитної картки [NUMBER] та кредитної заборгованості на момент закінчення строку дії картки. 13 червня 2019 року відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності (а.с. 96-97). Заява мотивована тим, що відповідач не отримував кредит в сумі 800 гривень. Отримані в значно меншому розмірі кредитні кошти були повернуті позивачеві в 2010 році. Відповідач не підписував жодного документу про збільшення строку позовної давності. Термін дії кредитної картки закінчився в квітні 2012 року, за отриманням нової картки відповідач не звертався, тобто до моменту звернення позивача до суду минуло більше 5 років. Заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах банку відсутній підпис відповідача, тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що за укладеним кредитним договором між сторонами у належній формі не укладено правочин щодо збільшення тривалості строків позовної давності. Позивачем не доведено, що саме на ці Умови та Правила надання банківських послуг, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 8-13), погодився відповідач, підписуючи заяву про приєднання від 11.07.2008 року (а.с. 7). Кредитний договір від 11.07.2008 року встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами, а тому передбачає самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Тобто, право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. За змістом частини 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки позовна давність у три роки до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до вимог щодо стягнення процентів, неустойки і штрафів. Тому, для задоволення пред`явленого позову суд не має законних підстав. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed