Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом та заявленою вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу в розмірі 27368,34 грн. та судових витрат по справі. Позов обґрунтований тим, що 28.11.2018 року по вул.Б.Хмельницького в м.Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів ГАЗ-330232-14 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та ВАЗ-217230 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] внаслідок порушення ПДР України та ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП [PERSON] . На момент ДТП автомобіль ВАЗ-217230 державний номерний знак [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «СК «Саламандра-Україна», правонаступником якого є ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі ОСЦПВВНТЗ) №АМ-6370643 від 09.08.2018 року. За заявою власника застрахованого автомобіля, пошкодженого в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, на підставі Звіту №29-10-18В від 15.11.2018 року ПП [PERSON] , було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 27616,00 грн. На переконання позивача ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» мало право вимоги в порядку регресу з відповідача. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв і клопотань до суду не надав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що [PERSON] належить автомобіль марки «ВАЗ» моделі « 217230 », 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.21-22). 09.08.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» та [PERSON] було укладено договір ОСЦПВВНТЗ №АМ-6370643, згідно до умов якого було застраховано автомобіль «марки «ВАЗ» моделі « 217230 », 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , зі строком дії до 08 серпня 2019 року (а.с.16). 23.10.2018 року о 10.00 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ 330232-14» д.н.з. [NUMBER] в районі будинку [ADDRESS] , під час зміни напрямку руху не впевнився у безпеці власного маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 217230 », д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження, чим завдана матеріальна шкода, постраждалих немає. Водій [PERSON] після настання ДТП на вимогу інспектора патрульної поліції від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказана обставина встановлена постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2018 року, яка набрала законної сили 11.12.2018 року, та якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення (а.с.15). Згідно страхового акту № 0020291.10.18/1 від 07.03.2019 року розмір страхового відшкодування на підставі розрахунку (додаток 1) становить 26616,00 грн (а.с.19). Із заявою про виплату страхового відшкодування за договором страхування у зв`язку із настанням страхового випадку гр. [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» (попередня назва ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ Страхування») (а.с. 18), та згідно з платіжним дорученням №655 від 07.03.2019 року було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 26616,00 грн., шляхом перерахування вказаної суми на рахунок [PERSON] (а.с.20). 24.01.2019 р. між ПрАТ «СК «Саламандра - Україна» та ТОВ «Маркс.Капітал» був укладений Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-24.01.2019 щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли згідно Додатку №6 до Договору № 01-24.01.2019 від 07.03.2019 у ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра - Україна» до [PERSON] (а.с.13-14). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом статей 1078, 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Отже, з викладеного слідує, що ТОВ «Маркс.Капітал» набув право регресної вимоги за договором страхування відповідача. Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України та іншими законодавчими актами. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України та п.п 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю: 1) не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду у строки та за умов, визначених цим законом; 2) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; 3) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Отже, виходячи з того, що страховик здійснив виплату потерпілому шкоди спричиненої ДТП, а відповідач у порушення вищевказаних норм закону не повідомив страховика про настання ДТП, перебував у момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння, то до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як завдавача шкоди, у регресному порядку. При цьому, під час застування вищевказаних норм підлягає врахуванню те, що сума страхового відшкодування стягується з відповідача на користь позивача саме у регресному порядку, а не в порядку суброгації, оскільки суброгація це перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, звини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Отже, враховуючи, що відповідач є відповідальною особою за спричинення шкоди, а не потерпілим, яким є страхувальник або вигодонабувач, то правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, не є суброгацією. Таким чином, з урахуванням викладеного сума сплаченої шкоди в розмірі 26616,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача саме у порядку регресу, а не суброгації. Таким чином, з урахуванням викладеного саме у порядку регресу з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода у розмірі 26616,00 грн. Однак, при цьому, не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 298,00 грн. та інфляційного збільшення у розмірі 454,34 грн., оскільки відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, а тому дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із відшкодуванням шкоди. З приводу позовної вимоги про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу, суд виходить з наступного. В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. Зазначений обов`язок з боку позивача виконаний. При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial