Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 140000 грн., в обґрунтування якого посилався на те, що 27.11.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, який оформлений борговою розпискою, яку останній написав власноруч. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути позику у сумі 140000 грн. до 31.12.2019 року. Однак умов договору відповідач не виконав. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг згідно розписки. Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 10.04.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою та зобов`язано надати суду оригінал боргової розписки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив обставини надання [PERSON] коштів, що той написав власноруч розписку, обіцяючи повернути борг. При цьому, у нього у телефоні залишилося листування з [PERSON] , де той обіцяє повернути борг. Однак борг відповідач так і не повернув, а його номер телефону вніс до чорного списку. Невиконання відповідачем договору про повернення коштів змусило позивача звернутися до суду. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про розгляд справи судом за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача та позивача, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до розписки від 27.11.2019 року, укладеної між позивачем та відповідачем, оригінал якої досліджено в судовому засіданні, а також долучено до матеріалів справи (а.с. 65) відповідач зобов`язався повернути [PERSON] до 31.12.2019 року грошові кошти в сумі 140000 грн. Наявність боргового зобов`язання між сторонами також підтверджується дослідженим у судовому засіданні листуванням у месенджері Viber з телефону за номером [NUMBER] , належним [PERSON] , з відповідачем [PERSON] за номером телефону [NUMBER] . Судом встановлено, що відповідачем не виконано перед позивачем зобов`язання щодо повернення коштів згідно з розписки від 27.11.2019 року, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу 140000 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1ст. 207 ЦК України). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 27.11.2019 р. вбачається, що строк позики розпочинається з моменту підписання розписки і становить до 31.12.2019. Отже, вказана розписка містять в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25.04.2012 року, справа № 6-24ц12. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання відповідачем боргового зобов`язання перед позивачем. Відповідно до ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. У частині ч. 1ст.527 ЦК України сформульоване загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Із розписки, написаної [PERSON] , вбачається, що він взяв на себе зобов`язання повернути [PERSON] кошти у сумі 140000 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору щодо подання позову в сумі 1400,00 грн. та судовий збір, подан ий для забезпечення позовних вимог в сумі 420,40 грн., всього 1820,40 грн, оскільки вказані судові витрати понесені позивачем підтверджені документально.

Outcome: approved