Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 08.01.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому був збільшений, а саме: 25.09.2008 року до 300 грн., 13.06.2009 року до 900 грн., 06.02.2010 року 1600 грн., 16.12.2010 року 1800 грн., 23.01.2011 року 2000 грн., 12.05.2011 року 2400 грн., 29.05.2011 року 2800 грн., 15.02.2012 року 8000 грн., 21.02.2012 року 8500 грн. та 26.06.2013 року 9500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте відповідач належним чином не виконав зобовязання по зазначеному договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 17009,76 грн., яку й просили стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що вимоги підтримує повністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, попередньо надавши заперечення на позовну заяву, в якій зазначив про те, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки двічі нарахована неустойка, а також просив застосувати строк позовної давності до вимог у частині стягнення відсотків та пені. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 08.01.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого надав відповідачу кредит в розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки 05/17, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10) . Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карти [PERSON] встановлений кредитний ліміт неодноразово збільшувався, а саме: 25.09.2008 року до 300 грн., 13.06.2009 року до 900 грн., 06.02.2010 року 1600 грн., 16.12.2010 року 1800 грн., 23.01.2011 року 2000 грн., 12.05.2011 року 2400 грн., 29.05.2011 року 2800 грн., 15.02.2012 року 8000 грн., 21.02.2012 року 8500 грн. та 26.06.2013 року 9500 грн. (а.с.112). Як вбачається з наданого суду розрахунку, [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим станом на 31.12.2015 року склалася заборгованість у розмірі 17009,76 грн., з яких: -9499,30 грн. заборгованість за кредитом за період з 13.03.2012 року по 31.12.2015 року; -5712,38 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 30.0-4.2011 року по 31.12.2015 року; -750 грн. - заборгованість за пенею за період з 31.05.2015 року по 31.12.2015 року; -250.00 грн. штрафу (фіксована частина); -798,08 грн. штрафу(процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за кредитом за період з 13.03.2012 року по 31.12.2015 року у розмірі 9499,30 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 30.04.2011 року по 31.12.2015 року у розмірі 5712,38 грн. та 750 грн. пені за період з 31.05.2015 року по 31.12.2015 року Разом з тим, відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності в частині стягнення пені та відсотків. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України \~сплив \~позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з п.5.4 Правил користування платіжною картою строк погашення по кредиту(кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжних картах без встановленого мінімального обовязкового платежа, проводиться в такому порядку: - строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; - строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності за вимогами кредитора про погашення процентів по кредиту - із моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач звернувся до суду 05.02.2016 року. Будь-яких доказів поважності причин пропуску строку позовної давності суду не надав. За таких обставин обґрунтованими є вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 06.02.2013 року по 31.12.2015 року; вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 30.04.2011 року по 05.02.2013 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). Позовні вимоги про стягнення 250.00 грн. штрафу (фіксована частина) та 798,08 грн. штрафу(процентна складова) не підлягають задоволенню з таких підстав. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому позовна вимога стосовно стягнення з [PERSON] штрафу (фіксована частина) у розмірі 250.00 грн. та штрафу(процентна складова) у розмірі 798,08 грн. не підлягає задоволенню. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає заборгованість у розмірі 15 720,35 грн., з яких: -9499,30 грн. заборгованість за кредитом за період з 13.03.2012 року по 31.12.2015 року; -5471,05 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 06.02.20113 року по 31.12.2015 року; -750 грн. - заборгованість за пенею за період з 31.05.2015 року по 31.12.2015 року. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial