Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за листопад та грудень 2013 року в сумі 5 765 грн. 34 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 6 108 грн. 70 коп. та 500 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 листопада 2013 року його було звільнено з посади електромонтера ТОВ «Укрпериклаз» за власним бажанням, але всупереч вимогам ст.116 Кодексу законів про працю України відповідач не провів з ним розрахунку по заробітній платі у день звільнення і на даний час остаточного розрахунку з ним не проведено. Станом на 22 квітня 2014 року відповідач не виплатив йому заробітну плату за листопад 2013 року в сумі 2 325 грн. 71 коп. і за грудень 2013 року - в сумі 3 439 грн. 63 коп., чим йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 500 грн. 00 коп. Крім того вважає, що відповідач відповідно до ст.117 КЗпП України повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 6108 грн. 70 коп. В судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, про підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, але відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, яка передбачає, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд відповідно до ст.224 ЦПК України розглянув справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що позивач працював електромонтером в товаристві з обмеженою відповідальністю «Укрпериклаз» і заборгованість по заробітній платі відповідно до даних, отриманих з Управління Пенсійного фонду України в м.Ніжині та Ніжинському районні, станом на грудень 2014 року становить 5 765 грн. 34 коп., тому вказані кошти підлягають стягненню у повному обсязі. Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4-рп/2012 від 2 лютого 2012 року з приводу офіційного тлумачення деяких положень Кодексу Законів про працю України для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, тому вбачається, що вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні може бути заявлена лише після фактичного розрахунку підприємства зі звільненим працівником, а тому на даний ця вимога є передчасною. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, судом враховується, що несвоєчасною виплатою зарплати порушувались законні права позивача і що призвело до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 500 грн.

Outcome: partial