Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 24.03.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24509 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. Згідно договору Банк відкрив відновлювальну кредитну лінію, з лімітом кредиту у розмірі 25 000 грн. за умови отримання Клієнтом перерахованої суми шляхом її зарахування на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на день його смерті заборгованість позичальника перед Банком становила 17 572, 77 грн., яку має сплатити спадкоємець відповідно до положень ст. 1282 ЦК України. 13.04.2017 року банк звернувся з заявою (претензією) до Теплицької державної нотаріальної контори, 27.09.2017 року банком отримано витяг із Спадкового реєстру, з якого стало відомо, що заведено спадкову справу № 274/2015. На виконання ухвали Теплицького районного суду від 26.02.2021 про витребування доказів, Банк отримав копію спадкової справи, з якої дізнався, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка успадкувала майно померлого, в саме: житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 24509 від 24.03.2008 року, яка становить на дату смерті [PERSON] - 16 511, 18 грн., що складається із заборгованості за основним боргом та судовий збір. Ухвалою судді від 06.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.05.2021 прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, витребувано докази по справі. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав із підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити у межах заявлених позовних вимог. Пояснив, що про смерть [PERSON] банку стало відомо у 2017 році, а про спадкоємця після його смерті позивач дізнався у 2021 році. Представник зазначив, що з 2018 по 2021 рік банк встановлював коло спадкоємців. Про смерть позичальника не було відомо, тому відсотки нараховувалися до 29.04.2014 року. Відповідач та її представник адвокат Панченко Д.І. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог та пропуск строку пред`явлення вимоги до спадкоємця. Відповідач зазначила, що через декілька днів після смерті чоловіка вона надала Банку копію свідоцтва про смерть позичальника та повернула банківську картку. На той час претензій до неї не було. Представник відповідача вказав, що банком не надано доказів на підтвердження зарахування суми кредиту 25 000 грн. та зняття ним коштів із рахунку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працювала на той час керуючою Теплицьким відділенням Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до 2015 року. [PERSON] знала особисто, як клієнта Банку. Їй відомо, що 24.03.2008 року між останнім та Банком укладено кредитний договір. Претензій у банка до [PERSON] за його життя не було, заборгованості по кредиту він не мав. Про смерть [PERSON] . Банку стало відомо відразу. [PERSON] принесла копію свідоцтва про смерть чоловіка, повернула картку та справу було передано до обласного управління Банку. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка, дослідивши надані суду документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 24.03.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 24509 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, відповідно до якого Банк відкрив відновлювальну кредитну лінію, з лімітом кредиту у розмірі 25 000 грн. за умови отримання Клієнтом перерахованої суми шляхом її зарахування на картковий рахунок (а.с. 6-10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27.01.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теплицького районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 30). Станом на день смерті [PERSON] заборгованість перед Банком становила 17 572,77 грн., що складається з заборгованості за основним боргом - 16 722,70 грн., процентами за користування кредитом - 847,59 грн., пені за несвоєчасне погашення основного боргу - 2,46 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с. 4). [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 28). Відповідач успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину (а.с. 61, 64). Як встановлено під час розгляду справи та вбачається з досліджених матеріалів справи, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримав кредит у сумі 25 000 гривень. З виписки вбачається, що рух коштів по картковому рахунку не відповідає розміру заборгованості, сума надходжень від Пенсійного фонду України значно перевищує розмір коштів, отриманих позичальником. Разом з тим, із розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] вбачається, що станом 12.11.2014 року останньому видано кредитні кошти у сумі 16 722,72 грн. Проте, цих коштів він не міг отримати, оскільки помер [INFO] (а.с. 4). Банківська картка на той час була повернута банку. Згідно виписки по картковому рахунку, наданої позивачем, за період 03.01.2014 року по 29.04.2014 року, також неможливо встановити, які кошти дійсно були надані [PERSON] , починаючи з дня укладення договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою. Позивачем не надано інформації про рух коштів за даний період, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог. Теплицьким відділенням «Державного ощадного банку України» позивачу надана виписка по картковому рахунку [PERSON] від 22.04.2021 року, з якої вбачається що за останнім рахується борг 15 572,77 грн. Відтак, позивач нараховував [PERSON] відсотки вже після його смерті ( [INFO] ), про що свідчить розрахунок заборгованості, зокрема: за період з 27.01.2014 по 30.04.2014 року Банком нараховано 1 311,21 грн. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Встановлено, що про смерть [PERSON] позивачу стало відомо у січні 2014 року. Як пояснила у судовому засіданні відповідач, через декілька днів після смерті [PERSON] з нею зв`язалась завідуюча Теплицьким відділенням «Ощадбанку» [PERSON] та попросила принести копію свідоцтва про смерть чоловіка [PERSON] , що вона і зробила. При цьому [PERSON] відповідачу повідомила, що у зв`язку зі смертю [PERSON] ніяких претензій Банк до неї не має. Таким чином, відповідач виконала свій обов`язок та повідомила вчасно Банк про смерть чоловіка [PERSON] , що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1281 ЦК України - спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. У частині другій визначено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред?явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. У третій частині даної статті якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Частина четверта ст. 1281 ЦК України визначає, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. 17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц дійшла висновку про те, що оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц роз`яснено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що у позовній заяві вказано, що 13.04.2017 року Банк звернувся до Теплицької нотаріальної контори з заявою № 101.20-11/252, в якій просив прийняти їх заяву як кредитора з вимогою до спадкоємців [PERSON] . 27.09.2017 року отримано витяг із спадкового реєстру, з якого стало відомо, що 02.10.2015 року спадкоємцю видано свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 2.1. глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим у МЮ України того ж дня за № 282/20595, визначено, що претензія кредитора передбачена як одна з підстав заведення спадкової справи нотаріусом. Однак, цим правом позивач також не скористався. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення боргу кредитором спадкодавця, тому позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні вимог позивача відмовлено, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed