Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом івказав, що відповідно до укладеного договору № DZR0GА00000075 від 17 липня 2007 року відповідач отримав кредит в розмірі 50000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 липня 2017 року. У порушення норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти за кредитом у встановлені договором строки, заборгувавши станом на 24 вересня 2013 року 222059,20 гривень, з яких: 48977,28 гривень - заборгованість за кредитом; заборгованість за відсотками - 73048,48 гривень; заборгованість по комісії - 5600 гривень; пеня - 94433,44 гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 липня 2007 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого відповідач надав в іпотеку будинок загальною площею 53 кв.м., розташований по [ADDRESS], що належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину. Тому позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZR0GА00000075 від 17 липня 2007 року в сумі 222059,20 гривень - звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити відповідача та стягнути з відповідача 2449,99 гривень судового збору. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, повідомили суду визнання позову та просьбу вирішити справу без їх присутності. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Між позивачем та відповідачем, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № DZR0GА00000075 від 17 липня 2007 року встановлені договірні відносини, згідно яких позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 50000 гривень з кінцевим терміном повернення 16 липня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем 23 липня 2007 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно умов якого відповідачем було надано в іпотеку позивачу будинок загальною площею 53 кв.м., розташований по [ADDRESS], що належить відповідачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, заборгувавши станом на 24 вересня 2013 року 222059,20 гривень, з яких: 48977,28 гривень - заборгованість за кредитом; заборгованість за відсотками - 73048,48 гривень; заборгованість по комісії - 5600 гривень; пеня - 94433,44 гривень. У відповідності до ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, що є порушенням умов договору. Згідно ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2, 3 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку : після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або нежитлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Оскільки законом передбачений вказаний порядок виселення позивач має право після звернення стягнення на будинок направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. У разі відмови мешканців житлового будинку виселитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку. Відповідно до п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати наступне, відповідно до ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.40 ЗУ «Про іпотеку» ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Отже, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов : якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, та лише після спливу одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині виселення відповідачів з будинку. При частковому задоволенні позову за ст.88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial