Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що ним, на виконання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу АВ/9302155 від 06.09.2012 року, укладеного між ним і відповідачем, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, сплачено страховику постраждалої особи частину страхового відшкодування в розмірі 1 547 гривень 58 копійок. Постановою уповноваженого органу від 04.07.2013 року, відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що на підставі статті 27 «Про страхування» і статті 993 ЦК України, до нього перейшло право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки та просить стягнути з відповідача грошові кошти у вказаній сумі. Представник позивача надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на сплату на користь страхової компанії франшизи в розмірі 950 гривень, а тому вважає, що він не має інших грошових зобов'язань внаслідок вказаного ДТП. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно із Полісом № АВ/9302155 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.09.2012 року, ПрАТ «Страхова група «ТАС» застрахувало цивільно-правову відповідальність [PERSON] забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21063», номерний знак [NUMBER] (а.с. 5). Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Воробйової В.М. від 04 липня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/3713/13-п встановлено, що 22 червня 2013 року о 12 годині 00 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063», номерний знак [NUMBER] по вулиці Декабристів в місті Василькові Київської області, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Пежо», номерний знак [NUMBER], тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП; в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою встановлено і повністю доведено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а. с. 6). Нормою частини 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З копії страхового акту № 23760Р/40/2013 від 04.11.2013 року вбачається, що вищевказана подія кваліфікована страховиком як страховий випадок у зв'язку з чим прийнято розпорядження про виплату на користь АСК «Омега» страхового відшкодування в розмірі 1 547 гривень 58 копійок (а.с. 24, 25). Копією платіжного доручення № 2382 від 13 січня 2013 року підтверджується факт виплати позивачем на користь АСК «Омега» страхового відшкодування в зазначеній сумі (а.с. 26). Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 993 ЦК України та у відповідності до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Отже, слід зробити висновок, що на підставі частини першої статті 1191 ЦК України, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Доводи відповідача про те, що він в повному обсязі здійснив усі виплати на користь позивача за наслідками вказаної ДТП, спростовуються як розрахунком суми страхового відшкодування, згідно із яким розмір франшизи встановлено в сумі 950 гривень та наданою в судовому засіданні відповідачем квитанцією до прибуткового касового ордера № 6172 від 27 грудня 2013 року про сплату ним на користь АСК «Омега» платежу в сумі 950 гривень, що є франшизою, як пояснив сам відповідач під час розгляду справи. Таким чином, розмір страхового відшкодування, сплаченого позивачем на користь АСК «Омега» є невідшкодованим, а тому судом не приймає до уваги факт оплати відповідачем франшизи на користь АСК «Омега», яка не є сумою страхового відшкодування. За таких обставин, до стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача підлягає сума виплаченого страхувальнику страхового відшкодування, а тому, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved