Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив суд встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] , правовстановлюючого документу на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , а саме, свідоцтва про право власності від 24.05.1989, виданого виконавчим комітетом Криворізької районної ради народних депутатів. Також просив суд визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , право власності на земельну ділянку площею 0,345 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову вказував, що зазначене нерухоме майно, за життя його тітки [PERSON] , належало їй на право власності. Тітка за життя склала заповіт, яким вказаний будинок і земельну ділянку заповіла йому. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, йому відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на майно. Враховуючи обставини, які склалися, він позбавлений можливості реалізувати право на спадкове майно в позасудовому порядку, у зв`язку з чим просив уточнений позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с. 85). Відповідач - Веселівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі представника відповідача, повідомила, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 89). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Карасинською сільською радою Маневицького району Волинської області від 12.07.2012 (а.с. 12). За життя [PERSON] їй належало право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24.05.1989, виданого начальником БТІ на підставі рішення Криворізької районної ради народних депутатів № 309 від 27.11.1987 (а.с. 14), довідкою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 1300 від 21.08.2019, згідно якої право власності на вказаний будинок належить « [PERSON] » (оригіналом на російській мові) (а.с. 79). Крім цього, [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 0,345 га, розташовану на території Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом про право приватної власності серії [NUMBER] від 15.01.2001, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8038 (а.с. 18). Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 956/1728-m-2 від 07.10.2019, по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] », попри різне написання, є ідентичними. Їх розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах форм імені по батькові від розмовних варіантів особового імені «[PERSON]», російською «[PERSON]», що співвідносяться з офіційними варіантами імені « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] », російською « [PERSON] » (а.с. 84). Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житловий будинок від 24.05.1989 видане на ім`я « [PERSON] », дійсно належало [PERSON] , померлій [INFO] , а тому вимоги позивача в частині встановлення факту належності померлій правовстановлюючого документу на будинок підлягають задоволенню. 11.03.2009 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своє майно [PERSON] та [PERSON] , при цьому [PERSON] вона заповіла належну їй земельну ділянку площею 0, 345 га, розташовану на території Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, а також житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно відмітки на заповіті він не змінювався та не скасовувався заповідачем (а.с. 13 зворот). Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223, 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] слідує, що на момент відкриття спадщини вона проживала одна (а.с. 65), за життя склала заповіт (а.с. 60), спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини у визначений законом строк (а.с. 58-59) Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 10.12.2013 державний нотаріус Маневицької державної нотаріальної контори прийняв постанову, якою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, на ім`я померлої [PERSON] (а.с. 19). Як вказував позивач, його тітка [PERSON] , за життя втратила правовстановлюючі документи на спадкове майно. Він вживав заходів для отримання дублікатів правовстановлюючих документів, але отримав відмову, що підтверджується відповіддю відділу у Криворізькому районі Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 20). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. З урахуванням викладеного, визнання позову відповідачем, беручи до уваги відсутність позасудових способів реалізації права позивача на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,345 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved