Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що 05.01.2014 р. за угодою позики позивач передав відповідачеві [PERSON] 140\~000 грн. Відповідач зобовязався повернути позивачеві суму позики не пізніше 31.10.2014 р., однак не повернув. Також зазначає, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. Інша ? частина цієї ж квартири належить на спільної сумісної власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] Між позивачем та відповідачем [PERSON] досягнута домовленість про припинення права власності на частку квартири, яка перебуває у власності останнього, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, проте його частка не визначена. Просить суд припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на ? частину вказаної квартири; визнати право спільної часткової власності на спірну квартиру, виділивши [PERSON] 1/2 частину, [PERSON] ? частину, [PERSON] ? частину квартири; припинити зобовязання [PERSON] щодо повернення [PERSON] боргу у розмірі 140\~000 грн.; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на ? частину квартири; визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с.22). В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просила про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач позовні вимоги підтримав, а відповідачі проти задоволення позову не заперечували (а.с.33, 35, 43). За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити рішення на підставі наданих суду письмових доказів. Дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування квартири від 24.01.2001 р., [PERSON] та [PERSON] належить 2/4 частини квартири, розташованої за адресою: м.Харків, вул..Корчагінців б.48 кв.№35 (а.с.6). Крім того, 2/4 частин вказаної квартири належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1996 р. (а.с.12). Також судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини щодо отримання останнім позики від позивача у розмірі 140\~000 грн., що підтверджується розпискою від 05.01.2015 р. (а.с.4). Матеріали справи не містять даних про ухвалення рішення суду про стягнення вказаної грошової суми з [PERSON] на користь позивача, у звязку з чим суд вважає недоведеними твердження позивача про наявність у [PERSON] заборгованості перед позивачем у розмірі 140\~000 грн. Також судом встановлено, що належне відповідачеві [PERSON] спірне нерухоме майно не було передано в іпотеку та не було предметом застави при отриманні ним позики від позивача. У звязку з чим позовні вимоги щодо звернення стягнення на нерухоме майно, належне [PERSON] в рахунок погашення вказаної заборгованості, не є належним способом захисту порушеного права позивача, та могло б мати місце лише під час провадження виконавчих дій щодо примусового стягнення вказаної суми, на підставі відповідного судового рішення, в порядку ст.32 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, суд вважає, що у позивача відсутнє право вимагати визначити (виділити) розмір часток співвласників квартири, належної іншим особам, оскільки він не є співвласником квартири, та безпосередньо його права, як власника цієї квартири, не порушені. Підстави для припинення права власності [PERSON], передбачені п.2 ч.1 ст.346, ч.2 ст.598, ст.600 ЦК України, на які посилається позивач, також відсутні, оскільки матеріали справи не містять відомостей про внесення до державного реєстру відповідного запису про відмову від права власності за заявою [PERSON], договору або згоди сторін про припинення зобовязання за договором позики. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed