Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 04 вересня 2020 року приватним нотаріусом Горай О.С. і зареєстрований в реєстр за № 26431, таким, що не підлягає виконанню. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 22 квітня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 020-13562-220414 про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. На день відкриття рахунку банк встановив кредитну лінію у розмірі 23220 грн. 50 коп. Він використовував дані кошти та погашав заборгованість. В подальшому ним в повному обсязі були виплачені кошти ПАТ «Дельта Банк» і будь-яка заборгованість у нього була відсутня. У 2015 року ПАТ «Дельта Банк» ліквідований, у зв`язку з чим він припинив користуватися згаданим рахунком. У жовтні 2020 року на роботі йому повідомили, що надійшло до виконання виконавче провадження № 63288330, відкрите на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 жовтня 2020 року приватним виконавцем Малковою М.В., яка мала на примусовому виконанні оспорюваний виконавчий напис. Надалі він ознайомився з документами, на підставі яких відкрито виконавче провадження. Повідомляє, що сума заборгованості не була безспірною, він заперечує наявність такої. Стягувачем завищено суми вимоги, оскільки сума боргу за виконавчим написом становить 13671 грн. 85 коп., а прострочена заборгованість за відсотками дорівнює 5224 грн. 65 коп. Про вказані кошти його не повідомляли, не направляли йому жодних вимог. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт і заборонити вчиняти приватному виконавцю Малковій М.В. дії щодо виконання виконавчого провадження № 63288330 від 13 жовтня 2020 року. Крім того, разом з позовом позивач подав клопотання про витребування у приватного нотаріуса Горай О.С. справи про вчинення виконавчого напису, зареєстрованої в реєстрі за № 26431 від 04 вересня 2020 року. Ухвалою від 10 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 10 грудня 2020 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою від 02 лютого 2021 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Горай О.С. належним чином завірену копію справи про вчинення виконавчого напису, яка зареєстрована в реєстрі за № 26431 від 04 вересня 2020 року. Ухвалою від 01 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Враховуючи те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду справи і доказів, які наявні у матеріалах справи, достатньо для прийняття рішення, та у зв`язку з відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд продовжує розгляд справи за відсутності позивача. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили, причини неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення судового розгляду не подали. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Горай О.С., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04 вересня 2020 року приватним нотаріусом Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 26431, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 020-13562-220414 від 22 квітня 2014 року у розмірі 18896 грн. 50 коп., що складається з 13671 грн. 85 коп. простроченої заборгованості за сумою кредиту, 5224 грн. 65 коп. простроченої заборгованості по несплаченим відсотками за користування кредитом, а також 500 грн. за вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до пп. 2.1. п. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. Однак відповідачами суду не надані належні та допустимі докази того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у виконавчому написі є безспірними. Суд зазначає, що приватному нотаріусу Горай О.С. неодноразово скеровувалася ухвала про витребування доказів від 02 лютого 2021 року, однак така ним виконана не була. Крім того, суд для виконання вказаної ухвали також звертався до Житомирського обласного державного нотаріального архіву, у зв'язку з чим завідувачем архіву [PERSON] надана відповідь № 585/01-22 від 16 березня 2021 року, що документи від приватного нотаріуса Горай О.С. до архіву на зберігання не передавалися. Розрахунок боргу, викладений у виконавчому написі, щодо наявності грошового зобов`язання позивача є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача. За таких обставин підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника за кредитним договором, а сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Наведене свідчить про надання відповідачем неповної інформації та документів нотаріусу, що має наслідком порушення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Глави 13 Порядку № 296/5 при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, згідно з якими на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому слід зазначити, що захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог кредитора. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18. Крім того судом встановлено, що заборгованість визначена у оспорюваному виконавчому написі не є безспірною ще і з тої підстави, що позивач укладав кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк», що стверджується договором № 020-13562-220414 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки, а у оспорюваному виконавчому написі стягувачем зазначене ТзОВ «ФК «Аланд», однак будь-яких доказів на підтвердження зміни кредитора у зобов`язанні суду не надано. Отже, у виконавчому написі приватного нотаріуса зазначено іншого стягувача, що є порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що обставини, якими позивач обґрунтував свої вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому позовні вимоги слід задовольнити, а оспорюваний виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., а саме по 420 грн. 40 коп. з кожного.

Outcome: approved