Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.06.2008 р. між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 700007542, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 16846,38 доларів США за номінальною процентною ставкою 14,99 % річних, з урахуванням внесення змін і доповнень до договору, строком до 19.06.2020 року. Кредит надано для оплати вартості автомобілю за договором купівлі-продажу транспортного засобу SKODA FABIA COMBI, 2008 року випуску, укладеного між покупцем [PERSON] - позивачем у справі та продавцем ПП [PERSON]. Відповідно до умов кредитного договору відповідач надав йому кредит у безготівковій формі у сумі 16846,38 доларів США шляхом перерахування вказаної суми на його поточний рахунок, відкритий у Банку. Вважає, що умови кредитного договору порушують його права як споживача кредиту, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не повідомив його про валютні ризики, які він повинен нести за цим договором під час виконання зобов»язань. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у доларах США без врахування ризику знецінення національної валюти. До того ж, у договорі передбачено право відповідача без згоди позичальника відступити право вимоги на користь третьої особи, що у відповідності до ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» дає йому право за своїм вибором вимагати визнання в цілому договору недійсним. Крім того, всупереч ч. 2-3 ст. 65 Сімейного Кодексу України його дружина [PERSON] не надавала згоди на укладання спірного договору, а також передачі транспортного засобу у заставу. До того ж зазначив, що ним не підписувалися Умови кредитування, долучені до Кредитного договору, що відповідно до сталої практики, згідно Постанови Верховного Суду України від 11.03.2015 р. не можуть вважатися доказом його обізнаності як споживача про зміст отриманих послуг. У зв»язку з цим просив визнати кредитний договір № 700007542 від 18.06.2008 р. недійсним та застосувати двосторонню реституцію як наслідок його недійсності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених вище підстав. Представник відповідача письмово просив справу розглянути у свою відсутність, заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач письмово підтвердив, що він ознайомлений з умовами Договору та погоджується з ними, доказом чого є його підпис у договорі. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 18.06.2008 р. між сторонами укладено кредитний договір № 700007542, за умовами якого позивачу Банком надано кредит у розмірі 16846,38 доларів США за номінальною процентною ставкою 14,99 % річних, строком до 19.06.2015 року для придбання транспортного засобу за договором купівлі-продажу транспортного засобу SKODA FABIA COMBI, 2008 року випуску, укладеного між покупцем [PERSON] та продавцем ПП [PERSON]. Сторонами визнаний факт отримання кредиту позивачем від відповідача у безготівковій формі у сумі 16846,38 доларів США шляхом перерахування вказаної суми на його поточний рахунок, відкритий у Банку. За правилами частини першої ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. За положеннями ч.5 ст.11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Твердження позивача про невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, враховуючи, що банк надав останньому послуги у вигляді надання кредитних коштів, плата за користування якими та умови повернення чітко визначені кредитним договором, зокрема, встановлено мінімальну суму щомісячного платежу у розмірі 325 доларів США, визначено порядок нарахування відсотків, розмір та періоди сплати інших платежів, а також інші права і обов'язки сторін, в тому числі, заходи відповідальності, які покладаються на сторін у зв'язку з порушенням зобов'язань. Такі умови договору є результатом домовленості сторін та не жодним чином не свідчать про обмеження прав споживача. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та його представника про недійсність кредитного договору внаслідок відсутності нотаріально засвідченої згоди іншого подружжя на його укладання, оскільки положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Така ж позиція викладена у п. 25 Постанови № 5 від 30.03.2012 р. Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». До того ж, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про необізнаність відповідача з Умовами кредитування, що є наслідком недійсності правочину, оскільки, згідно п. 8 Кредитного договору, позичальник отримав примірник свого Договору, який включає у собі, в тому числі, і Розділ 2, в якому зазначені «Загальні умови кредитування фізичних осіб», про що свідчить підпис відповідача у зазначеному Кредитному договорі. З цих підстав вимоги позову суд вважає необґрунтованими.

Outcome: dismissed