Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнивши, просить на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України визнати недійсними посвідчені 18 березня 2014 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] договори дарування на житловий будинок в [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,1 га, в тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,0323 га; капітальна 0,0088 га; прибудинкова територія - 0,0589 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS], та площею 0,0513 га, в тому числі за земельними угіддями: рілля - 0,0513 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в [ADDRESS] посилаючись на те, що укладені договори не відповідали його внутрішній волі, він помилявся щодо правової природи і змісту правочину, оскільки укладаючи зазначені договори він насправді мав на меті укладання договору довічного утримання, так як в силу похилого віку та за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 18 березня 2014 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області були посвідчені договори дарування, згідно яких він подарував відповідачу будинок в [ADDRESS] та дві земельні ділянки, які знаходяться за тією ж адресою. При укладенні договорів він вважав, що уклав договори довічного утримання. Після укладення договорів відповідач припинив надавати йому допомогу та приїжджати до нього, тому просить визнати недійсними ці договори дарування, так як вони були укладені під впливом помилки. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач доводиться їй батьком. Останній будучи особою похилого віку та інвалідом І групи з 19 грудня 2011 року по 02 квітня 2012 року обслуговувався центром соціального обслуговування. У той час вона не могла йому надавати допомогу у зв»язку з онкологічною хворобою, через яку вона постійно лікувалась, тому батько зателефонував своїм сестрам з проханням надавати йому допомогу. Саме вони і вмовили останнього скласти договори дарування будинку та земельних ділянок на відповідача [PERSON]. Її батько як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного його утримання, а тому укладаючи спірні договори, помилявся щодо правової природи правочинів, прав та обов»язків, які виникнуть після їх укладення між ним та відповідачем. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 2012 році [PERSON] зателефонував до його матері та тітки з проханням приїжджати до нього та надавати допомогу. Протягом майже двох років він особисто, а також з матір»ю та тіткою провідували позивача, якому також допомагали матеріально та по господарству. Останній сам запропонував подарувати йому будинок та земельні ділянки, однак цим питанням займалися його мати та тітка. На його думку [PERSON] свідомо передав йому у власність нерухоме майно, шляхом його дарування, про що також при його укладенні переконалась приватний нотаріус, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив провадження по справі закрити на підставі ст. 205 ЦПК України, так як позивач звертався до суду з аналогічним позовом, в якому рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2014 року йому було відмовлено. А також зазначив, що у разі, якщо суд не знайде підстав для закриття провадження у справі, то просить у позові [PERSON] відмовити з урахуванням ч. 3 ст. 61 ЦПК України, так як у зазначеному вище рішенні було встановлено, що нотаріус [PERSON] перед посвідченням договору дарування майна, провела з позивачем бесіду, після якої той ясно виразив свою волю саме на укладення договору дарування, власноручно написав заяву про те, що він бажає укласти саме такий договір. Крім того, укласти договори дарування йому запропонував сам позивач, при цьому ніяких послуг по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням належного йому помешкання він не пропонував і не надавав. Також відповідач власноручно підписав договори та заслухав їх зміст. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надавши заперечення, в якому зазначила, що вона працює приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області. 18 березня 2014 року вона посвідчила договір дарування житлового будинку в [ADDRESS] та двох земельних ділянок, які подарував позивач відповідачу. Стосовно укладення договору дарування вона з позивачем провела бесіду, він ясно виразив свою волю саме на укладення договору дарування майна, власноручно написав заяву про те, що він бажає укласти договір дарування. Заслухавши пояснення осіб, які з»явилися у судове засідання, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2014 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] були посвідчені договори дарування, згідно яких позивач подарував відповідачу житловий будинок в [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,1 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0513 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовані в [ADDRESS] (а.с. 29-30, 31-32, 33-34) Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Суд вважає, що дійсним волевиявленням позивача, при укладенні договорів дарування було укладання договору довічного утримання, так як укладаючи їх він мав на меті отримати від відповідача необхідну допомогу та догляд і не мав наміру дарувати будинок та земельні ділянки відповідачу, враховуючи також наявність у нього двох своїх дітей, тобто укладення договорів відбулося під впливом помилки. Про це свідчить те, що позивач є людиною похилого віку, інвалідом першої групи, а тому за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, при цьому іншого житла не має. Крім того, встановлено, що фактичної передачі будинку та земельних ділянок не відбулося, ключі від будинку позивач після укладених спірних договорів обдарованому не передавав, а позивач продовжує проживати в ньому та самостійно сплачувати за комунальні послуги, що підтверджується довідкою з місця проживання та копіями квитанцій про сплату за спожитий природний газ (а.с. 41, 42-43). При цьому суд також бере до уваги пояснення самого відповідача про те, що позивач сам у 2012 році звернувся до його матері та тітки з проханням допомагати йому, на що вони погодились і саме останні вирішували питання з [PERSON] щодо дарування ним житлового будинку із земельними ділянками саме йому. Таким чином позивач, укладаючи спірні договори, помилявся щодо правової природи правочину, прав і обов'язків сторін по укладених договорах у зв»язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON]. Що стосується посилання представника відповідача на наявність рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2014 року за яким, на його думку, позивачу було відмовлено в аналогічному позові, у зв»язку з чим провадження по справі за останнім позовом [PERSON] повинне бути закрите, то суд вважає його безпідставним, так як із зазначеного вище рішення та попередньої позовної заяви вбачається, що позивач звертався до суду з позовом про визнанням недійними договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок з підстав того, що ці правочини були удаваними (а.с. 18), а за новим позовом підставою для визнання недійсними договорів дарування позивач зазначив ст.ст. 203, 229 ЦК України щодо правових наслідків правочину, який вчинено під впливом помилки (а.с. 1-3). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved