Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №500939899 від 14.05.2014 у розмірі 129708,62 грн., 2102 грн. витрат по сплаті судового збору, 20000 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову покликається на те, що\~між позичальником [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» 14.05.2014 укладений Кредитний договір № №500939899, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 63053,20 грн., зі сплатою 15,99% річних. За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, а Позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових нарахувань з метою погашення заборгованості за виданим Кредитом та нарахованими процентами (п. 4 Кредитного договору). Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 63053,20 грн. Позивач посилається на те, що 21.06.2016 між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в том числі за Договором кредиту № 500939899 від 14.05.2014. 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в том числі за Договором кредиту № 500939899 від 14.05.2014. 16.04.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в том числі за Договором кредиту № 500939899 від 14.05.2014. За період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув отримані кредитні кошти згідно Кредитного договору № 500939899 від 14.05.2014. Таким чином, з огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 500939899 від 14.05.2014, ТОВ «Вердикт Капітал» вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 09.06.2020, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 129708,62 грн., з яких: 3% річних 5264,03 грн.; втрати від інфляції 12896,04 грн., подвійна облікова ставка НБУ 16050,47 грн., заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 58406,65 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 23836,09 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 13255,34 грн. Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 08 вересня 2020 року позовну заяву передано на розгляд Сихівського районного суду м.Львова. Вказана позовна заява на дійшла до Сихівського районного суду м.Львова 05 жовтня 2020 року. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2020 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 27 жовтня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він позовні вимоги заперечив. Зазначив, що справді 14.05.2014 між ним та ПАТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір №500939899, за умовами якого йому було надано кредит у розмірі 63053,20 грн. зі сплатою 15,99% річних. Даний кредит він сплачував вчасно кожного місяця, згідно розрахунку, до грудня 2014 року. В січні 2015 року його мобілізували до лав ЗСУ. Він відразу ж звернувся з вказаними обставинами до ПАТ «Альфа Банк», та йому банк надав кредитні канікули на час перебування на службі. З 28.01.2015 по 27.07.2016 він перебував на службі в ЗСУ. Коли повернувся додому, то звернувся до відділення ПАТ «Альфа Банк», щоб сплатити залишок кредиту. Проте в банку повідомили що ПАТ «Альфа Банк» до нього ніяких претензій не має. 27.08.2019 на його адресу надійшов лист з постановою про відкриття виконавчого провадження за №59794337, відкритого на підставі постанови від 13.08.2019. 17.09.2019 приватний виконавець Юхименко О.Л. надіслав йому копію виконавчого напису, з якого він дізнався, що правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Альфа Банк» стало ТОВ «Вердикт Капітал». Однак про таке відступлення його ніхто не повідомляв. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 07.09.2020 його позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматової А.А., вчинений 25.07.2019 задоволено, та визнано вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Крім того, зазначає, що позивачем не надано доказів того, що за договорами відчужено право вимоги саме до нього. Згідно витягу з договору факторингу №1 від 21.06.2016 неможливо встановити за якими конкретно кредитними договорами передано право грошової вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи». Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановити розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п.2.1.1 Постанови НБУ від 30.12.1998 №566. Позивачем до позовної заяви не додано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення. З розрахунку позивач не може встановити за який період виникла заборгованість, з якого часу почалося нарахування відсотків по кредиту. Відтак просить в задоволенні позову відмовити. 06.11.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відступлення права вимоги відбулось законно, на підставі договорів про відступлення права вимоги. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити. 04.12.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що ні додатку №1 до договору, ні платіжних доручень, а саме доказів оплати коштів банку позивачем не надано. Крім того, не надано акту приймання-передачі документів, що підтверджують право вимоги до боржника, повідомлення боржника про відступлення права вимоги, що ставить під сумнів виникнення юридичного факту переходу прав вимоги до ТОВ «Кредитні Ініціативи» за даним кредитним договором. Просить в задоволенні позову відмовити. 15.12.2020 від представника позивача надійшли пояснення на заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що відповідач не повернув отримані від кредитора кошти на підставі кредитного договору. Просить позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання у якому просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позов заперечує та просить в задоволенні такого відмовити. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1\~ст.16 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 14.05.2014 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500939899. Відповідно до пункту 2.1 сума кредиту складала 63053,20 грн. Пунктом 2.2 визначена процентна ставка за користування кредитом 15,99 % річних. Згідно пункту 2.3 датою остаточного повернення кредиту та припинення нарахування відсотків та комісій є 15.05.2019. За умовами кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному додатком до публічної пропозиції на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а позичальник у свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 63053,20 грн. У відповідності до додатку №1 до Кредитного договору вбачається, що сторони погодили графік погашення кредиту починаючи з 14.05.2014 по 15.05.2019 Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Як визначено ч.1 ст.26, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500939899 від 14.05.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500939899 від 14.05.2014 укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. 16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500939899 від 14.05.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником. Згідно із вимогами статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Відповідно до копії Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 16.01.2019 витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, в такому зазначено кредитний договір №500939899 від 14.05.2014, позичальник [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути з позичальника заборгованість, яка станом на 09.06.2020, відповідно до розрахунку становить 129708,62 грн., з яких: 3% річних 5264,03 грн.; втрати від інфляції 12896,04 грн.; подвійна облікова ставка НБУ 16050,47 грн.; заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 58406,65 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 23836,09 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 13255,34 грн. При цьому, позивач посилається на те, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув отримані кредитні кошти згідно Кредитного договору №500939899 від 14.05.2014. Таким чином, з огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №500939899 від 14.05.2014, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. При цьому, з надано суду ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» розрахунку заборгованості [PERSON] не можливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Належного розрахунку заборгованості Відповідача за кредитним договором №500939899\~від 14.05.2014 представником позивача суду не надано. У матеріалах справи міститься також розрахунок боргу 3% річних та розрахунок пені із урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, на підставі якого позивач обґрунтовує свої вимоги та просить стягнути визначені у вказаному розрахунку грошові кошти. Вказаний розрахунок виконаний щодо суми боргу у розмірі 58406,65 грн., однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності заборгованості саме у такому розмірі (первинні документи та виписки з особових рахунків клієнта банку, які підтверджують існування певних банківських операцій, нарахування позичальнику боргу по основній сумі кредиту та процентам). За ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, у ст.81 ЦПК України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач обґрунтовує заборгованість відповідача [PERSON] виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу, не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п.2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 №566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Враховуючи те, що позивач вказував на здійснення часткових платежів на погашення кредиту, однак, доказів на підтвердження чи спростування цієї обставини не надав, суд позбавлений можливості перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором. Проте, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Згідно з п.п.2.3 п.2 Розділу 1 «Базові умови кредитування» Кредитного договору, дата остаточного повернення Кредиту, яка є і датою припинення нарахування відсотків є 15.05.2019. Вимоги щодо стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом обмежуються датою їх нарахування, а саме 15.05.2019. Відповідно до умов кредитного договору, долученого позивачем до позову як доказу позовних вимог, банк припиняє нарахування процентів з 15.05.2019. Відтак, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору, з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості в сумі 13255,34 грн. не підлягають задоволенню. Разом з тим, відсутність у позивача права нарахування відсотків (процентів) за користування кредитом вбачається з умов п.п.2.1 Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018. Так, згідно з цим договором, його предметом є право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісії, неустойки, що передбачені умовами Основного договору. До позивача не перейшло право нарахування відсотків та пені, як виду неустойки, згідно з умовами кредитного (основного) договору. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема інфляційних втрат та 3% річних, останнім здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 58406,65 грн., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі, про який зазначається вище. За таких обставин суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження розміру заборгованості, що підлягає стягненню з боржника на користь позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача. Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Так як у задоволенні позову відмовлено, то понесені витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed