Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просить позбавити права користування житловим приміщенням [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], а також зняття її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований позивач та відповідачка [PERSON], його колишня дружина. Шлюб між сторонами розірвано в 2009 році. Після розірвання шлюбу [PERSON] зібрала свої речі і виїхала до Росії, де проживає по сьогоднішній день. В Росії відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Також позивач вказав, що квартира належала відповідачці на підставі на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 23.01.2004 року за р.№ 208, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2769891, виданого КП «Харківське міське БТІ» 06.02.2004 p., реєстраційний № 4431658, державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] проведено [PERSON], приватним нотаріусом ХМНО 14.08.2015 року, витяг з ДРРП про реєстрацію права власності № 42296060, номер запису про право власності 10806407, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 703360363101. Після розірвання шлюбу [PERSON] продала позивачу свою квартиру позивачу та з 14.07.2015 року, з моменту купівлі - продажу, всі витрати по сплаті за квартиру та комунальних платежів з розрахунку на двох осіб він несе самостійно. Наявність реєстрації місця проживання відповідачки та постійні додаткові витрати по сплаті комунальних платежів порушують його право власності. Як власнику житла, відповідачка чинить своєю реєстрацією перешкоди щодо вільного розпорядження ним, у зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі на підставі договору про надання адвокатських послуг, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила про їх задоволення. При цьому представник пояснила, що квартира належала відповідачці на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 23.01.2004 року за р.№208, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2769891, виданого КП «Харківське міське БТІ» 06.02.2004 p., реєстраційний №4431658. 14.07.2015 року відповідачка продала квартиру позивачу, в зв*язку з тим, що вона 14.08.2013 року отримала паспорт громадянина Російської федерації та виїхала для постійного мешкання за межі України, але з реєстрації вона не знялася, в зв*язку з браком часу. Відповідачка в судове засідання не заявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, яка відповідає даним адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Харківській області про реєстрацію місця проживання [PERSON], поштою надала заяву, якою позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала та просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 31, 32). Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, правом на участь в судовому засіданні не скористалася та надала заяву. Представник Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про залучення третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Представник Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, та винести рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права (а.с. 56-57). По справі було допитано свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона знає відповідачку [PERSON] більше 20 років, вона її подруга та мешкали поряд. Відповідача на даний час мешкає в Російській Федерації з 2007-2008 року. Після розлучення [PERSON] та [PERSON], вона поїхала до Росії та свідок бачила її тільки одного разу, коли приїздила та продавала квартиру. Скандалів між сторонами не було, дітей не має, поїхала за межі України добровільно. Свідок зазначила, що позивач не здійснював ніяких перешкод у праві проживання відповідачу у квартирі. Коли відповідачка приїздить до України то мешкає у неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що він знає відповідачку [PERSON] та позивача з 2002 року, вони були одружені. Потім після розлучення, відповідачка поїла мешкати до Російської Федерації Також свідок зазначив, що відповідачка неодноразово приїздила, вперше, щоб оформити розлучення, вдруге - продавала свою частину квартири чоловіку. На даний час знає, що коли вона приїздить до України то мешкає у подруги. Скандалів між сторонами не було, дітей не має, поїхала за межі України добровільно. Свідок зазначив, що позивач не здійснював ніяких перешкод у праві проживання відповідачу у квартирі. Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно договору купівлі - продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Цимбал І.В. від 14.07.2015 року квартира за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] та договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42300918, номер запису про право власності 10807528 (а.с. 4). Також, як вбачається з цього ж договору продавцем квартири була [PERSON], якій вказана квартира належала на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого Цимбал І.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, 23.01.2004 року за р.№ 208, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2769891, виданого КП «Харківське міське БТІ» 06.02.2004 p., реєстраційний № 4431658, державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] проведено [PERSON], приватним нотаріусом ХМНО 14.08.2015 року, витяг з ДРРП про реєстрацію права власності № 42296060, номер запису про право власності 10806407, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 703360363101. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі та шлюб розірвано 20.10.2009 року, актовий запит № 351, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (свідоцтва серії [NUMBER]) (а.с. 6). Як вбачається з наданої копії паспорта громадянина Російської Федерації - [PERSON], [INFO] (паспорт серії [NUMBER]) - відповідачка [PERSON] є громадянином Російської Федерації та зареєстрована з 23.11.2007 р. за адресою [ADDRESS] (а.с. 47). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які, попереджені про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачки за місцем реєстрації, в квартирі позивача. Також підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.05.2016 року, який складено сусідами позивача - [PERSON] та [PERSON], згідно якого - [PERSON] не мешкає в однокімнатній квартироі за адресою [ADDRESS] з 2009 року В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317,319, 321 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Проте, вимогами ч. 1 та ч. 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового Кодексу, а саме: дружина, діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч.1, 4, 5, 7 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідачка не проживає за адресою: [ADDRESS] тривалий час та покинула спірне житло добровільно, перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачкою свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідач є колишнім членом сім'ї позивача. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка залишаючись бути зареєстрованою у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає з 2009 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS], тривалий час, перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: partial