Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить стягнути з ПрАТ СК «Провідна» в його користь втрати від інфляції в сумі 14057,15 грн., 3% річних в сумі 3155,08 грн., а всього 17212,23 грн.; судові витрати, в тому числі, витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. покласти на відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2016 його позов задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» в його користь страхове відшкодування на суму 50 тис. грн., пеню в сумі 14431 грн. 98 коп., втрати від інфляції в сумі 2 тис. грн., 3% річних в сумі 1150 грн. 46 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.10.2016 вказане рішення залишено без змін. 28.02.2018 Верховний Суд своєю постановою залишив касаційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» без задоволення, а судові рішення без змін. Тому, з часу вступу ухвали Апеляційного суду Львівської області від 24.10.2016 у законну силу у відповідача виникло зобовязання виплатити йому 50 тис. грн., пеню в сумі 14431 грн. 98 коп., втрати від інфляції в сумі 2 тис. грн., 3% річних в сумі 1150 грн. 46 коп., а також 1633,23 грн. судового збору, а всього 68500,67 грн. На підставі виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду №442/6904/15-ц від 14.06.2016 Шевченківським РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві було відкрито виконавче провадження №51722594 перо стягнення з відповідача боргу в сумі 68215,67 грн. Фактично відповідачем виконано свої зобовязання 15.05.2018 шляхом перерахування на його рахунок заборгованості в сумі 68500,67 грн. Отже, на думку позивача, має місце невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань, а саме, несплата боргу з 25.10.2016 по 15.05.2018 в сумі 67582,44 грн. Тому, просить стягнути інфляційні збитки за вказаний період, що складають 14057,15 грн., і 3% річних з простроченої суми в розмірі 3155,08 грн. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Як вбачається з постанови Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №442/6904/15-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Провідна», залишено без змін рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2016 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24.10.2016. Рішенням суду у даній справі частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з ПрАТ СК «Провідна» на його користь страхове відшкодування на суму 50 тис. грн., пеню в сумі 14431 грн. 98 коп., втрати від інфляції в сумі 2 тис. грн., 3% річних в сумі 1150 грн. 46 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. З постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП №51722594) вбачається, що 22.07.2016 державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №442/6904/15-ц, виданим Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення з ПрАТ СК «Провідна» в користь [PERSON] боргу в сумі 68215,67 грн. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач обґрунтовує свої вимоги невиконанням ПрАТ СК «Провідна» грошового зобовязання, що виникло на підставі судового рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості. Вказане, на думку суду, є підставою для стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України. Грошові зобовязання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Відповідно до частини першої статті\~509\~ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Отже, у звязку зі стягненням на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2016 року з ПрАТ СК «Провідна» на користь [PERSON] грошових коштів, між сторонами виникли грошові зобовязання. Відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобовязання виникають наслідки, передбачені цієї статтею. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №459/3560/15-ц. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак відповідач несе відповідальність, передбачену ст.625 ЦК України. Нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є мірою відповідальності за прострочення грошового зобовязання та способом захисту, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів через інфляційні процеси та отриманні компенсації за користування грошовими коштами, належними до сплати позивачу. Поряд з тим, позивач зазначає, що фактично відповідачем виконано зобовязання 15.05.2018 шляхом перерахування на рахунок [PERSON] заборгованості в сумі 68500,67 грн. А тому, на переконання позивача, зобовязання відповідачем не виконувалось починаючи з 25.10.2016 по 15.05.2018, у звязку з чим просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних за вказаний період. Проте, з платіжного доручення №0016639 вбачається, що відповідачем [PERSON] «СК «Провідна» 06.04.2018 сплачено 68500,67 грн. на рахунок Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ; призначення платежу: оплата страхового відшкодування, сплата боргу в добровільному порядку по ВП №53239384 від 13.01.2017. Отже, відповідач фактично 16.04.2018 виконав своє зобовязання, яке виникло відповідно до рішення суду від 11.05.2016. Таким чином, з відповідача слід стягнути в користь позивача втрати від інфляції та 3% річних за період невиконання зобовязання - з 25.10.2016 по 06.04.2018. Виходячи із суми грошового зобовязання за рішенням суду від 11.05.2016, що становить 67582,44 грн. (50000 грн. + 14431 грн. 98 коп. + 2000 грн. + 1150 грн. 46 коп.), інфляційні збитки становлять 13381,32 грн. (сукупний індекс інфляції з листопада 2016 року по березень 2018 року 119,8 %; 67582,44 грн. х 119,8% = 80963,76 грн.; 80963,76 грн. - 67582,44 грн. = 13381,32 грн.) та 3% річних в сумі 2938,45 грн. (67582,44 грн. х 3% річних : 365 х 529 днів = 2938,45 грн.). Крім цього, позивач просить стягнути в його користь витрати, повязані з правничою допомогою, в розмірі 10000 грн. На підтвердження вказаних вимог представником позивача надано додаток до договору про представництво інтересів та надання правової допомоги від 06.08.2018, акт виконання робіт та квитанцію від 07.03.2019 про переведення коштів. Положеннями статті\~137\~ЦПК України\~визначено,\~що витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~повязану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, розяснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та субєкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими субєктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та розяснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, який просить стягнути позивач, розрахований від кількості витраченого адвокатом часу, що становить 22 год, та вартості за надані послуги. Проте, щодо співмірності такого розміру з (визначеними у ч.4 ст.137 ЦПК України) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України до малозначних справ відносяться справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зважаючи на положення ч.4 ст.274 ЦПК України, дана справа, не зважаючи на її розгляд в порядку загального провадження, не входить до числа таких, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Відтак, дана справа є незначної складності. На вказане, в свою чергу, звертається увага і відповідача, як на доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, суд дійшов висновку про недотримання у повному обсязі стороною позивача вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, що є наслідком застосування положень ч.5 ст.137 цього Кодексу щодо зменшення розмір витрат на правничу допомогу. А тому, на переконання суду, заяву позивача слід задоволити частково, стягнувши з відповідача судові витрати за правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved