Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказує, що відповідно до укладеного договору №ZPRWAK00010003 від 29.08.2005р. [PERSON] отримав кредит в розмірі 58842,00 грн. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] 29.08.2005р. був укладений договір застави автотранспорту, а саме автомобіля ГАЗ-31105, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24.02.2014р. звернуто стягнення на вказаний предмет застави, рішення набрало законної сили. В процесі підготовки документів щодо реалізації предмету застави на підставі інформації з бази даних АІС «Автомобіль» було встановлено, що: 05.05.2011р. на підставі листа ВДВС Бердянського МРУЮ за вих. №18735 було накладено арешт на вказаний автомобіль; 08.02.2011р. на підставі листа ВДВС Бердянського МРУЮ за вих. №3737 згідно виконавчого провадження ВП 25701929 було накладено арешт на вказаний автомобіль; 17.06.2015р. на підставі листа ВДВС Бердянського МРУЮ за вих. №28452 згідно виконавчого провадження ВП 45118660 було накладено арешт на вказаний автомобіль. Позивач вважає вказані дії відповідача незаконними і тому в своєму позові просить звільнити вказане заставлене майно з-під арештів, накладених відповідачем, а також вилучити записи про вказані арешти з відповідних реєстраційних баз, доручивши це третім особам по справі, стягнути з відповідача судові витрати. До судового засідання позивач надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі його представника, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Інші учасники судового розгляду справи до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що відповідно до укладеного договору №ZPRWAK00010003 від 29.08.2005р. [PERSON] отримав кредит в розмірі 58842,00 грн. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] 29.08.2005р. був укладений договір застави автотранспорту, а саме автомобіля ГАЗ-31105, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24.02.2014р. звернуто стягнення на вказаний предмет застави, рішення набрало законної сили. Згідно бази даних АІС «Автомобіль» було встановлено, що: 05.05.2011р. на підставі листа ВДВС Бердянського МРУЮ за вих. №18735 було накладено арешт на вказаний автомобіль; 08.02.2011р. на підставі листа ВДВС Бердянського МРУЮ за вих. №3737 згідно виконавчого провадження ВП 25701929 було накладено арешт на вказаний автомобіль; 17.06.2015р. на підставі листа ВДВС Бердянського МРУЮ за вих. №28452 згідно виконавчого провадження ВП 45118660 було накладено арешт на вказаний автомобіль. Відповідно до ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. До суду не надано жодного доказу того, що в даному випадку в наявності хоча б одна з підстав, яка б давала можливість виконавчій служби здійснювати звернення стягнення на заставлене майно - автомобіль ГАЗ-31105, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації… Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст.15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжував (продавець) рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше. За таких обставин позовні вимоги в частині звільнення заставленого майна з-під арешту підлягають задоволенню. При цьому, на підставі наявних доказів суд не має можливості встановити, на підставі яких передбачених законом документів та скільки разів було накладено арешт на спірне майно. Є очевидним, що згідно діючого законодавства при цьому повинні були бути винесені відповідні постанови (або постанова) державного виконавця, які (яка) в матеріалах справи відсутні, оскільки не надані учасниками судового розгляду, клопотання про їх витребування також не надходило. Накладення арешту на підставі листів ВДВС, як це вказано в позовній заяві, є неможливим. Але ця обставина не заважає вирішенню справи по суті, оскільки незалежно від цього, у будь-якому випадку вказане у позові заставлене майно підлягає звільненню з-під арешту. При цьому зазначення в резолютивній частині рішення щодо накладення арештів відповідними листами ВДВС є неприпустимим, суд вважає за доцільне зазначити в своєму рішенні лише достовірно встановлений проміжок часу накладення вказаних арештів з моменту після реєстрації договору застави спірного майно до винесення судового рішення по справі. В той же час не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині вилучення записів про арешти заставленого майна з відповідних реєстраційних баз з дорученням це зробити третім особам по справі на підставі наступного. Судове рішення щодо звільнення майна з-під арешту вже є підставою для внесення відповідних змін до відповідних реєстраційних баз і тому додаткового судового рішення щодо цього не потребується, спір щодо цього на час розгляду справи відсутній. Крім того, можливість заявлення позовних вимог до третіх осіб по цивільній справі не передбачено діючим законодавством. Не передбачено законом і такий спосіб захисту порушеного права, як доручення певним особам здійснити певні дії. На підставі викладеного,

Outcome: partial