Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.06.2020 р. вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, яким запропоновано стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 07-397/06-А від 02.10.2006 року, Договору про відступлення права вимоги, укладеного 17.10.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Фінанси та кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Хаус» з відповідними додатками, боржником за яким є [PERSON] ; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 840,80 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420 грн. 40 коп. та витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.10.2006 р. між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір № 07-397/06-А, відповідно до умов якого банк надав кредитні ресурси в сумі 31 605 дол. США з оплатою процентної ставки 10 % річних для придбання автомобіля строком повернення коштів до 02.10.2012 р. В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором є застава автомобіля Хонда Акорд, 2006 року випуску. Позивач зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2011 року по справі № 2-3782/11 був задоволений позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 07-397/06-А від 02.10.2006 року в сумі 371 762,86 грн. На виконання рішення суду державним виконавцем реалізовано на електронних торгах автомобіль Хонда Акорд, грошові кошти у розмірі 93 045,45 грн. перераховано стягувачу в рахунок погашення заборгованості, постановою від 26.07.2017 р. повернуто виконавчий лист стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Позивач вказує, що 15.06.2020 р. приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинив виконавчий напис, яким було запропоновано стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 07-397/06-А від 02.10.2006 року, Договору про відступлення права вимоги, укладеного 17.10.2019 року між ПАТ «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» з відповідними додатками, боржником за яким є [PERSON] . У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 17.10.2019 р. по 25.05.2020 р., заборгованість складається: за тілом кредиту - 364 112,24 грн., за відсотками - 430 011,07 грн., за комісією - 26 575,35 грн., плата за вчинення виконавчого напису - 300 грн., загальна сума заборгованості становить 820 998,66 грн. Позивач зазначає, що відповідно кредитного договору розмір кредитних ресурсів складав 31 605 дол. США, у виконавчому написі вказана сума 364 112,24 грн. без зазначення за яким курсом було здійснено перерахунок заборгованості у національну валюту та виходячи з якої суми тіла кредиту. Розмір відсотків у виконавчому написі є значно більшим, аніж сума тіла кредиту. Виконавчий напис не містить зазначення того, за що стягується комісія та виходячи з яких розрахунків розрахований її розмір. Також стягнення заборгованості проводиться з 17.10.2019 р. по 25.05.2020 р., однак термін дії кредитного договору становив 02.10.2012 року. Він вносив платежі за кредитним договором, проте через існування заборгованості, що утворилася значно пізніше, первісний кредитор ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» у 2011 р. реалізував своє право на стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором від 02.10.2006 р. в судовому порядку шляхом дострокового стягнення боргу за кредитом, отримавши 16.02.2011 року судове рішення на свою користь. Отже, кредитор мав право нараховувати відсотки до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, судовим рішенням визначена заборгованість за кредитом, після даної події кредитор не має права нараховувати відсотки за кредитним договором, дія якого припинилась. Звернувшись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості по кредиту, банк змінив строки повернення кредиту, тому припинились договірні відносини між кредитором та позичальником та виникли відносини між стягувачем та боржником в межах виконання судового рішення. Державною виконавчою службою рішення суду виконувалось та стягнута певна сума, що свідчить про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню та безспірності характеру правовідносин сторін, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач стверджує, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 15.06.2020 р. на підставі кредитного договору від 02.10.2006 року, який припинив свою дію, є незаконним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.10.2020 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 27.11.2020 р., роз`яснено позивачу, відповідачу та третім особам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 24, 25). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 29.10.2020 р. заяву позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення по виконавчому провадженні № 62939863 за виконавчим написом від 15.06.2020 р. виданим приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрованим в реєстрі за № 1282, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ярошенка К.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості (а.с. 26, 27). В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача [PERSON] суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі її та позивача, в заяві вказала, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була отримана відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» 06.11.2020 року. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Треті особи по справі своїх пояснень щодо позову не надали. Згідно норми частини 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно норми частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 червня 2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франкіської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1282, за яким з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» стягнута заборгованість, що виникла по Кредитному договору № 07-397/06-А від 02.10.2006 року, Договору про відступлення права вимоги, укладеного 17.10.2019 року між ПАТ «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «ІнвестХаус» з відповідними додатками, боржником за яким є [PERSON] , за період з 17 жовтня 2019 р. по 25 травня 2020 р., заборгованість складається з: тіла кредиту - 364 112,24 грн., за відсотками - 430 011,07 грн., за комісією - 26 575,35 грн., плата за вчинення виконавчого напису - 300 грн., загальна сума заборгованості становить 820 998 грн. 66 коп. (а.с. 16). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 753/787/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 199/3452/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 335/3462/16-ц та узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Судом встановлено, що 02 жовтня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 07-397/06-А, відповідно якого позивачу було надано кошти в сумі 31 605 дол. США зі сплатою процентів за користування позикою 10 % річних строком повернення коштів до 2 жовтня 2012 року (а. с. 12-15). Відповідно пункту 6.1 кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенком К.Ю. 16.09.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № 62939863) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості в розмірі 820 998,66 грн. за спірним виконавчим написом № 1282 виданим 15.06.2020 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. (а.с. 17). За правилами підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Відповідачем не надано доказів про надсилання позивачу письмової вимоги про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та вчинення виконавчого напису після спливу тридцяти днів з моменту надіслання [PERSON] такої письмової вимоги. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір, суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, виходячи з наступного. За умовами кредитного договору від 02.10.2006 р. визначено, що позивач зобов`язувався повернути кошти не пізніше 02 жовтня 2012 року. Відповідно положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). З урахуванням умов кредитного договору, порушення зобов`язань позивача перед позикодавцем виникло з дати 03.10.2012 р., натомість виконавчий напис вчинений 15.06.2020 року, тобто у строк, що перевищує три роки з дня виникнення права вимоги. Отже, враховуючи вимоги закону щодо стягнення з фізичних осіб заборгованості за виконавчим написом період такого стягнення за спірним виконавчим написом має проводиться у межах трьох років та неустойки у межах одного року. При цьому у виконавчому написі зазначено про те, що заборгованість стягнута за період з 17.10.2019 року по 25.05.2020 року у розмірі 820 998 грн. 66 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту -364 112,24 грн.,за відсотками - 430 011,07 грн., за комісією - 26 575,35 грн., плата за вчинення виконавчого напису - 300 грн. Натомість за вказаний період з 17.10.2019 року по 25.05.2020 року заборгованість за процентами нарахована безпідставно, оскільки, як зазначено вище, строк кредитування був встановлений до 02 жовтня 2012 року. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У такому разі права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Разом з тим суд також враховує наступні обставини. Первісний кредитор ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» у 2011 р. реалізував своє право на стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 07-397/06-Авід 02.10.2006 р. в судовому порядку. При цьому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2011 року по справі № 2-3781/11 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитом в сумі 371 762,86 грн. та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн., а всього 373 582,86 грн. (а.с. 19, 19 зв.). З матеріалів справи убачається, що виконавчий лист № 2-3781/11 виданий 24.01.2013 р. Апеляційним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості знаходився на примусовому виконанні в Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (ВП № 36814035) та був повернутий стягувачу відповідно постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.07.2017 р. (а.с. 20). Зі змісту вказаної постанови державного виконавця убачається, що в ході проведення виконавчих дій було реалізовано на електронних торгах (протокол № 264778 від 19.06.2017) транспортний засіб боржника, в рахунок погашення заборгованості перераховано стягувачу грошові кошти у розмірі 93 045,45 грн., стягнуто виконавчий збір у розмірі 9 304,55 грн. Наведені обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості боржника [PERSON] перед стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається саме на особу, яка зверталася за виконавчим написом. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 1 261 грн. 20 коп., що включає судовий збір за подання позову у розмірі 840,80 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн. (а.с. 9, 10). В частині заявлених вимог про стягнення судових витрат у розмірі 15 000 грн. на правничу допомогу слід відмовити, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження понесення позивачем таких судових витрат.

Outcome: approved