Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкоди в користуванні власністю та визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі №272 будинку №21 по бул. Краматорському в м. Краматорську, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому згідно договору дарування від 25.12.2003 року належить квартира №272 у будинку №21 по бул. Краматорському у м. Краматорську. В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі. Відповідач не проживає у даному приміщенні з 2004р., його речей там немає. Він не може сплачувати за нього комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просить усунути перешкоду в користуванні його власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №272 у будинку №21 по бул. Краматорському у м. Краматорську. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, на заявлених вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково по наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 Житлового кодексу України (далі за текстом - ЖК України), ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно договору дарування від 25.12.2003 року [PERSON] є власником квартири №272 у будинку №21 по бул. Краматорському у м. Краматорську. Згідно довідки ОСББ «Промінь» від 22.05.2015р., відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: м. Краматорськ бул. Краматорський, 21-272, за даною адресою не проживає з 2004 року, його особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує. Тобто судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований у спірному приміщенні за згодою власника, але без поважних причин там не проживає. При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю та втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №272 у будинку №21 по бул. Краматорському у м. Краматорську. Позов у частині зобовязання третьої особи - Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області зняти з реєстраційного обліку відповідача у квартирі №272 будинку №21 по бул. Краматорському у м. Краматорську не підлягає задоволенню, як такий, що не ґрунтується на законі, бо діюче законодавство України не містить положень, відповідно до яких суд може зобовязати третю особу вчинити певні дії.

Outcome: partial