Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, указуючи, він є сином [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], відповідач у справі, є його сестрою та донькою [PERSON] та [PERSON] Позивач зазначив, що його батьки проживали у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], котре належало [PERSON] на підставі договору про право забудови, посвідченого 23.10.1959 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-8832, зареєстрованого 27.09.1977 року Дніпропетровським МБТІ в реєстровій книзі № 340 за реєстровим № 147. [INFO] його батько, [PERSON], помер. Спадщину у вигляді зазначеного домоволодіння після його смерті прийняла його, позивача, мати [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. За час життя [PERSON] склала заповіт на його, позивача, ім'я, котрий був посвідчений приватним нотаріусом Грищенко В.І. 13.08.2005 року за реєстровим № 4435. Через деякий час після смерті матері він звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 12.07.2017 року. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини вказаного домоволодіння йому стало відомо про те, що до нотаріальної контори звернулася і його сестра, відповідач у справі, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач зазначив, що оскільки відповідач є непрацездатною особою, то відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на обов'язкову частку спадку після смерті матері. Також позивач зазначив, що 21.04.2006 року під час первинного огляду СЕК його матері [PERSON] було встановлено І групу інвалідності з 10.04.2006 року безстроково та відповідно до виписки з акту огляду МСЕК № 507575 від 21.04.2006 року остання потребувала стороннього догляду. Починаючи з 2006 року по день смерті [PERSON] була інвалідом І групи, її здоров'я із року в рік погіршувалося, виникав ряд інших захворювань, ускладнення від захворювань, що змушувало по декілька разів на рік перебувати на стаціонарному лікуванні у лікарні. Він, позивач, постійно доглядав за матір*ю і звертався до інших людей про допомогу у догляді за [PERSON]; самостійно ніс витрати на утримання своєї матері, доглядаючи за нею. Натомість, її донька, відповідач, за весь час, починаючи з 2004 року по день смерті матері, жодного разу не запропонувала своєї допомоги, не надавала грошових коштів на утримання та лікування матері, жодного разу не відвідувала матір та не телефонувала щоб поцікавитися станом її здоров'я. Навіть після смерті матері відповідач не надавала жодної матеріальної допомоги та не приймала участі у її похованні та спорудженні надгробного пам'ятника. У зв'язку з викладеним, позивач просив суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її повідомлення про час і місце судового розгляду справи здійснювалося відповідно до укладеної 22.01.1993 року в місті Мінську Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, у зв'язку з тим, що остання проживає у Російській Федерації. Відповідно до наданого Головним управлінням Міністерства юстиції Російської Федерації по Хабаровському краю і Єврейській автономній області підтвердження про вручення документів, доручення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про вручення документів не виконано у зв'язку з тим, що [PERSON] за адресою, вказаною в дорученні, не проживає (а.с. 118, 119-129). Представник третьої особи, Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 134). Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є дітьми [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 10,29,62,63,65). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Останнє належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2004 року, виданого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М. (а.с. 35). Судом встановлено, що за час життя [PERSON] склала заповіт на ім'я позивача, котрий був посвідчений приватним нотаріусом Грищенко В.І. 13.08.2005 року за реєстровим № 4435 (а.с. 36). Відповідно до наданої Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], спадкоємцями після смерті останньої є її діти, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Як встановлено судом, позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав і 12.07.2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 100). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що за оформленням спадкових прав до нотаріальної контори звернулася і [PERSON] (а.с. 59, 60). Судом встановлено, що за час життя [PERSON] було встановлено І групу інвалідності з 10.04.2006 року безстроково та відповідно до виписки з акту огляду МСЕК № 507575 від 21.04.2006 року остання потребувала стороннього догляду (а.с. 31, 32). Як встановлено судом та підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивач самостійно доглядав матір, піклувався та утримував її, забезпечував необхідне їй лікування. Після смерті останньої позивач організовував та ніс витрати на поховання матері. Натомість відповідач за час хвороби матері не приймала участі у її матеріальному забезпеченні, не доглядала за нею, не цікавилася станом її здоров'я, не відвідувала її, хоча їй було відомо про хворобливий стан матері і потребу у сторонньому догляді. Відповідно до положень частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно з частинами п'ятою та шостою цієї статті за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. В абзаці першому пункту шостого постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно із нормами Сімейного кодексу України. При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. За встановлених судом обставин, суд вважає доведеним ту обставину, що [PERSON], тяжко захворівши та будучи інвалідом І групи, була у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду та утримання. Відповідач згідно з вимогами статей 202-203 Сімейного кодексу України зобов'язана була взяти на себе обов'язки по її утриманню разом з позивачем. Проте відповідач свідомо ухилилась від утримання матері, хоча мала таку можливість. З огляду на встановлене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до статті 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень

Outcome: partial