Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2372 від 25.02.2020 р. вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення з нього боргу у розмірі 10 159 грн. 90 коп. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 17.01.2017 р. між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» було укладено договір позики № 3187-А, за змістом якого сума позики становила 4 000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 1,33 % в день, строк повернення позики 2017-02-15. У липні 2020 р. йому стало відомо, що стосовно нього 03.03.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61429729 на підставі виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. виконавчого напису № 2372 від 25.02.2020 р. За виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 26.04.2018 р. по 20.01.2020 р. у розмірі 10 159,90 грн. за кредитним договором 3187-А від 17.01.2017 р. на користь ТОВ «Фінфорс» на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № 40071779-1 від 26.04.2018 р. Позивач вказує, що на його запит від 24.07.2020 р. до Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. стосовно документів, які були подані відповідачем для вчинення виконавчого напису відповіді надано не було. Позивач зазначає, що при ознайомленні з наявними матеріалами виконавчого провадження ВП № 61429729 встановлено, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості. Вказує, що на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису № 2372 від 25.02.2020 р. кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не входили до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, адже постанова КМУ про доповнення вказаного Переліку цим розділом була визнана незаконною та нечинною судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому відповідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису. Також нотаріус вчинив виконавчий напис без додатків до кредитного договору, що відповідно до п. 9.3 договору є невід`ємними його частинами, а саме без «Правил надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», які відповідач не надавав і йому. На думку позивача нотаріусу відповідачем не було надано доказів того, що саме ТОВ «Фінфорс» належало право вимоги до боржника за кредитним договором укладеним фізичною особою із ТОВ «СС Лоун», як новому кредитору, за відсутності ліцензії на здійснення діяльності із надання фінансових послуг, також за відсутності документів по сплаті ціни відступлення по договору факторингу, реєстру боржників, підписання сторонами акту прийому-передачі прав вимоги. Про укладення будь якого договору переуступки права вимоги від ТОВ «СС Лоун» до ТОВ «Фінфорс» позивачу не відомо, жодні письмові повідомлення на його адресу з цього приводу йому не надходили. Позивач вважає, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення відповідачем і отримання ним, як боржником, письмової вимоги про усунення порушень, також наявність факту безспірності заборгованості, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису. Позивач стверджує, що письмову вимогу (повідомлення) від відповідача у не менш ніж тридцяти денний строк, що є обов`язковою вимогою відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» він не отримував. Нотаріус не звернув уваги, що умови кредитного договору не відповідають нормам Закону України «Про захист прав споживачів», також що відповідачем пропущений строк позовної давності, а виписка з рахунку із зазначенням тільки суми заборгованості без розрахунку боргу не є належно оформленим документом, який підтверджує наявність заборгованості та її безспірність. Позивач вказує, що він постійно не погоджувався з нарахованим ТОВ «СС Лоун» боргом, з цього питання спілкувався з працівниками банку та листом від 14.06.2017 р. наголошував, що не визнає борг і намагався отримати від ТОВ «СС Лоун» письмову відповідь-виписку із нарахованою заборгованістю, проте відповіді не отримав. Розмір заборгованості, вказаний у виконавчому написі приватного нотаріуса, сума, яка підлягає до стягнення, є необгрунтованою та нічим не підтвердженою, кошти стягуються з пропущенням строку позовної давності. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за клопотанням позивача витребувано від приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. копії документів на підставі яких 25.02.2020 року було вчинено спірний виконавчий напис № 2372; роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06.10.2020 р. заяву позивача про забезпечення позову повернуто позивачу. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була отримана відповідачем ТОВ Фінфорс» 20.10.2020 р. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Поштова кореспонденція яка надсилалась на адресу Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. повернулась без вручення з довідкою Укрпошти за закінченням терміну зберігання. Вимоги ухвали суду за клопотанням позивача про витребування доказів приватним нотаріусом не виконано. Треті особи по справі своїх пояснень щодо позову ненадали. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 лютого 2020 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2372, за яким [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором 3187-А від 17.01.2017 р., укладеним з ТОВ «СС Лоун», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 40071779-1 від 26.04.2018 є ТОВ «Фінфорс», ідентифікаційний код юридичної особи 41717584, за період з 26 квітня 2018 року по 20 січня 2020 року у розмірі 10 159 грн. 90 коп., в тому числі: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 4 000 грн., прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1 599,90 грн., строкову заборгованість за штрафами і пенями - 4 560 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 753/787/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 199/3452/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 335/3462/16-ц та узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Судом встановлено, що 17.01.2017 року між [PERSON] та ТОВ «СС Лоун» було укладено договір позики № 3187-А, відповідно якого позивачу було надано кошти в сумі 4 000 грн. строком повернення позики 15.02.2017 р. зі сплатою процентів за користування позикою 1,33% в день. Відповідно пунктів 5.3, 5.4 договору позики, у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 3 % від суми позики за кожний день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня нараховується з першого до шістдесятого дня включено прострочення терміну платежу. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 03.03.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 61429729) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 10 159,90 грн. за спірним виконавчим написом № 2372 від 25.02.2020 р. виданим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. За правилами підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. За повідомленням позивача відповідач ТОВ «Фінфорс» не надсилав йому письмової вимоги про усунення порушення зобов`язань за договором позики. Суд приймає до уваги вказані пояснення [PERSON] , оскільки у їх спростування жодних доказів відповідачем не надано. При цьому позивач звертався до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. із заявою від 24.07.2020 року про надання довідки та копій документів матеріалів нотаріальної справи вчиненого виконавчого напису, від отримання цього листа приватний нотаріус відмовився, що підтверджується довідкою Укрпошти від 27.08.2020 р. про причини повернення рекомендованого відправлення. Також приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. не була виконана ухвала суду від 06.10.2020 року про витребування доказів за заявою позивача, ухвала суду повернута з довідкою Укрпошти від 16.10.2020 р. за закінченням терміну зберігання. Отже, відповідачем ТОВ «Фінфорс» суду не доведено факту, що виконавчий напис було вчинено після направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушення зобов`язань за договором позики та спливу тридцяти днів з моменту надіслання [PERSON] такої письмової вимоги. Разом з тим, посилання позивача про те, що відповідачем нотаріусу не було надано документів про відступлення прав вимоги за договором позики від ТОВ «СС Лоун» до ТОВ «Фінфорс», як нового кредитора, та неправомірності таких вимог останнього до позивача, як фізичної особи, не заслуговують на увагу, оскільки суду не доведено жодними доказами на підтвердження таких обставин, правочин про відступлення прав вимоги за кредитним договором у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір, суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною, виходячи з наступного. За умовами договору позики від 17.01.2017 р. визначено, що позивач зобов`язувався повернути кошти не пізніше 15.02.2017 року. Відповідно положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Пунктом 9.12 договору позики обумовлено, що доправовідносин за цим договором застосовується загальний строк позовної давності, визначений законодавством України тривалістю у 3 (три) роки. З урахуванням умов договору позики, порушення зобов`язань позивача перед позикодавцем виникло з дати 16.02.2017 р., натомість виконавчий напис вчинений 25.02.2020 року, тобто у строк, що перевищує три роки з дня виникнення права вимоги. Суд також враховує ті обставини, що позивач 19.06.2017 р. надсилав до ТОВ «СС Лоун» заяву від 14.06.2017 р. з проханням серед іншого надати детальну виписку (рух коштів) по його позичковому рахунку та довідку про розмір кредитної заборгованості та її складових, на яку відповідь не отримав. Отже, враховуючи вимоги закону щодо стягнення з фізичних осіб заборгованості за виконавчим написом період такого стягнення за спірним виконавчим написом має проводиться у межах трьох років та неустойки у межах одного року. При цьому у виконавчому написі зазначено про те, що заборгованість стягнута за період з 26.04.2018 року по 20.01.2020 року у розмірі 10 159 грн. 90 коп., в тому числі: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 4 000 грн., прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1 599,90 грн. та строкову заборгованість за штрафами і пенями - 4 560 грн. Разом з тим, нарахування за вказаний період неустойки перевищує річний строк позовної давності щодо такого стягнення, що визначено пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Також у період з 26.04.2018 року по 20.01.2020 року заборгованість за процентами нарахована безпідставно, оскільки строк кредитування був встановлений до 15.02.2017 року. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У такому разі права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Наведені обставини свідчать про відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається саме на особу, яка зверталася за виконавчим написом. За наведених вище обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved