Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому вказує, що 05.11.2011 померла його прабабуся [PERSON], після смерті якої спадкоємцями першої черги були: відповідач [PERSON], [PERSON], яка померла 20.05.1995 року. Спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] була її дочка і мати позивача [PERSON], яка померла 16.02.2001 року. У 2013 році позивачу випадково стало відомо, що наче б то [PERSON] зробила заповідальне розпорядження на грошовий вклад у банківській установі на його користь, разом з тим будь-які документи про це були відсутні. Він намагався звернутися до суду за захистом порушеного права, але у звязку з неправильним визначенням відповідача його позов було залишено без розгляду. Позивач просить суд визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вважає, що пропустив його з поважних причин, т.я. йому невідомо було про наявність заповідального розпорядження на грошовий вклад. Позивач та його адвокат заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач та його адвокат проти заявленого позову заперечували, вважають, що [PERSON] пропустив строк на прийняття спадщини без поважних причин, т.я. йому було відомо про наявність заповідального розпорядження відразу після смерті [PERSON], тобто у 2011 році, але він не скористався своїм правом та не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На думку адвоката відповідача повторне звернення до суду з аналогічним позовом не допускається, а тому у задоволенні позову [PERSON] має бути відмовлено. Представник Другої [PERSON] держноконтори у судове засідання не зявився, просив суд розглядати справу у його відсутність. . Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, думку адвокатів, дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом установлено, що 05.11.2011 померла [PERSON], після смерті якої, відповідно до приписів ст1261 ЦК України спадкоємцями першої черги стали [PERSON] - відповідач та [PERSON], яка померла 20.05.1995 року. Спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] була її дочка і мати позивача [PERSON], яка померла 16.02.2001 року. Таким чином, позивач - [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за правом представлення, відповідно до положень ст. 1266 ЦК України. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] №75/2012 ( а.с.25-33) спадщину після останньої прийняв лише [PERSON], у заяві про прийняття спадщини повідомив, що інших спадкоємців першої черги або за правом представлення не має, і фактично приховав від нотаріуса наявність спадкоємця за правом представлення. [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у 6-ти місячний строк не звертався, чого і сам не заперечував у судовому засіданні, будучи допитаним у якості свідка, оскільки не вважав себе спадкоємцем першої черги. 20.10.2015 року [PERSON] звернувся до Другої [PERSON] держноконтори з заявою про прийняття спадщини у вигляді грошового вкладу в ПАТ «КБ «Приватбанк», і після отримання нотаріусом відповіді 19.11.2015 року стало відомо про наявність заповідального розпорядження від імені [PERSON] на користь [PERSON] Після чого [PERSON] був призваний до спадкування, але станом на 04.12.2015 року вже сплив строк для прийняття спадщини, установлений ст. 1270 ЦК України. Оскільки [PERSON] не проживав зі спадкодавцем за однією адресою, то й не вважався таким, що прийняв спадщину. Таким чином, саме з 19.11.2015 року, коли стало відомо по наявність заповідального розпорядження від імені [PERSON] на користь [PERSON], у останнього виникло право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З огляду на таке, суд критично ставиться до показів свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] щодо моменту повідомлення [PERSON] про наявність заповідального розпорядження на грошовий вклад, оскільки пояснення вказаних свідків не узгоджуються між собою щодо строків, не доведені іншими обєктивними доказами, а крім того, спростовуються матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] №75/2012 ( а.с.25-33) . Щодо поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, то суд вважає, що такий було пропущено з поважних причин, які повязані з обєктивними, непереборними труднощами, т.я. спадкоємцем [PERSON] було приховано наявність спадкоємця за правом представлення і той не був призваний до спадкування. Згідно ст. 207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Судом установлено, що після повідомлення про наявність заповідального розпорядження на його користь, 09.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після [PERSON] і визначив відповідачем [PERSON] - чоловіка померлої, який як було зяcовано пізніше помер 07.11.1985 року (а.с. 50), а тому позов за заявою [PERSON] було залишено без розгляду (матеріали цивільної справи №2/334/768/2016 Ленінського районного суду м. Запоріжжя), а з даним позовом він звернувся до суду 21.03.2016 року ( а.с.2-3 даної справи). Отже, даний позов подано до суду з інших підстав, і позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини судом не визначався. Тому доводи адвоката відповідача і самого відповідача, що повторне звернення до суду з аналогічним позовом з тих самих підстав і повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законом не передбачено, суд вважає хибними і до уваги не приймає. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Так, адвокат відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову посилається на правовий висновок у справі Верховного Суду України за № 6-1215цс16 від 14.09.2016 року, про те, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Але цей висновок не може бути застосований при вирішені даного спору з тих підстав, що його прийнято у справі за позовом, підставою якого було відсутність у спадкоємця інформації про смерть спадкодавця. Підставою позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є наявність обєктивних причин - він не був своєчасно повідомлений про наявність у нього права спадкувати, і такі причини визнані судом поважними. Звернення [PERSON] до суду з позовом 09.12.2015 року, а пізніше і з даним позовом, свідчать про його наміри захистити порушене право у визначений законом спосіб, а тому суд приходить до висновку, що позовні вмитого є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає, що достатнім для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 05.10.2011 року буде строк протягом одного місяця після набрання законної сили даним рішенням.

Outcome: approved