Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 18 січня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/122365/3158/74, відповідно до якого банк надав позивальнику кредит у розмірі 34 000 доларів США строком до 18 січня 2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 січня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 014/122357/74/285, предметом якого є квартира [ADDRESS], що належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу. Відомості щодо обтяження нерухомого майна були внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В квітні 2014 року [PERSON] повідомив банк про арешт нерухомого майна, в тому числі і предмету іпотеки, що був накладений на підставі постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області. Державним виконавцем не було повідомлено заставодержателя про накладення арешту. На сьогоднішній день позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 469 077, 31 грн. Тому позивач просить суд звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 28 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Саване С.М. заставлене майно, а саме квартиру № 237, яка належить [PERSON] та є предметом іпотечного договору № 014/122357/74/285 від 18 січня 2007 року; стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі . Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що в зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором сам звернувся до банку з пропозицією реалізації майна. Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, 18 січня 2007 року між ВАТ «Раййфайзен Банк Аваль», яке в подальшому змінило своє найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/122365/3158/74, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 34 0000 доларів США строком до 18 січня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,50 % річних /а.с.5-8/. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 січня 2007 року між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір № 014/122357/3158/285, предметом якого є квартира [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] /а.с.9-10/ Відомості щодо обтяження нерухомого майна були внесені до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 18 січня 2007 року /а.с. 12/. Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про заставу» застава є способом забезпечення дійсної та реальної вимоги та має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Стаття 17 Закону України «Про заставу» надає право заставодавцю розпоряджатись заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. При цьому заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. 28 жовтня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Саване С.М. було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження /а.с.12/. В зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором № 014/122365/3158/74 від 18 січня 2007 року виникла заборгованість в розмірі 469 077, 31 грн. /а.с.14-16/, що значно перевищує вартість майна, що згідно висновку про вартість майна складає 266 000 грн /а.с. 17/. Статтею 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Наведене кореспондується і з положеннями ст. 18 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна; для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Статтею 26 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Наявність арешту обмежує право банку звернути стягнення на квартиру, що належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved