Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 17.07.2007 року з відповідачем [PERSON] укладено договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту щомісяця згідно встановленого графіку погашення. Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 18.01.2016 року заборгованість відповідача за Кредитним договором №б/н від 17.07.2007 року становить 14674,26 гривень. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутності представника Банку, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме судовими повістками за адресою місця реєстрації, проте вони неодноразово поверталися до суду за закінченням терміну зберігання, що дає підстави вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2007 року з відповідачем [PERSON] укладено договір №б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту щомісяця згідно встановленого графіку погашення. Однак відповідачем не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 18.01.2016 року заборгованість відповідача за Кредитним договором №б/н від 17.07.2007 року становить 14674,26 гривень, яка складається із: - 1500,00 гривень - заборгованості за кредитом; - 7812,39 гривень - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 4425,00 гривень заборгованості за пенею та комісією; - 250,00 гривень штраф (фіксована частина); - 686,87 гривень штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст.ст.60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Відповідно до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти. Відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе договором зобовязання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. З урахуванням викладеного суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з цим, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору, згідно платіжного доручення №PROM5B3PMQ від 25.01.2016 року в сумі 1378,00 гривень, є обґрунтованими за розміром, та підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р.

Outcome: approved