Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 31822,34 грн., посилаючись на те, що 19.05.2014 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання Банк виконав, а кредитор свої зобов'язання не виконує, в результаті чого заборгованість по кредитному договору станом на 30.04.2018 року становить 31822,34 грн., яка складається з самої суми заборгованості у розмірі 494,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 25336,25 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4000,00 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1491,54 грн.(процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, судовою повісткою про виклик, за адресою зареєстрованого місця проживання. Згідно до положення ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.05.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с. 6/ Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала. До договору кредиту згідно ст. 1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З наданого розрахунку, вбачається, що відповідач, станом на 30.04.2018 року має загальну заборгованість перед Банком в 31822,34 грн., яка складається з самої суми заборгованості у розмірі 494,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 25336,25 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 4000,00 грн., а також штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1491,54 грн.(процентна складова)/а.с. 5/. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що згідно до наданого банком розрахунку останнє порушення відповідачем обов'язків за умовами договору кредиту відбулося поза межами річного строку до звернення до суду з позовом, з урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, у даному випадку у стягненні штрафу необхідно відмовити за спливом річного строку позовної давності, а пеня, яка нараховується при триваючому правопорушенні щомісяця за останні 12 місяців до дня звернення до суду з позовом, з урахуванням відомостей з розрахунку заборгованості, до стягнення підлягає пеня у сумі 1100,00 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з порушенням позичальником строку платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Таким чином, позов банку є доведений на суму 25830,80+1100=26930,80 грн., а тому позов банку необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial