Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, згідно якого просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 10.07.1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Жмеринка, актовий запис №148, між ним та відповідачем - [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, однак у позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позовних вимог позивача та прохання розглянути справу за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як вбачається з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 10.07.1994 року за номером актового запису 148, про що відділом реєстрації актів громадянського стану м. Жмеринка видано відповідне свідоцтво про шлюб (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, протилежності поглядів на сімейні відносини, втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає подальше сумісне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливим. Шлюбні відносини остаточно припинені в червні 2019 року, спільне господарство не ведеться. Спорів щодо поділу спільно набутого майна немає. Відповідач, згідно наданої заяви, визнає позов [PERSON] про розірвання шлюбу в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Outcome: approved