Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що він є власником житлового будинку №7-А по вул. Гайова в с.Житні Гори Рокитнянського району Київської області, що підтверджується договором дарування, посвідченого 17.05.2002 приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1699. Зазначає, що у вказаному будинку є зареєстрованими він та відповідачі у справі - колишня його дружина [PERSON] та її повнолітній син [PERSON]. Разом з тим, останні у будинку не проживають, тоді як перешкод у користуванні жилим будинком він їм не чинив і не чинить. Місце проживання чи місце перебування відповідачів йому не відоме. Просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку №7-А по вул. Гайова в с.Житні Гори Рокитнянського району Київської області та зобовязати [PERSON] сільську раду зняти їх з реєстрації. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу\~ у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~ Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;\~ чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;\~ які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;\~ яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;\~ чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;\~ як розподілити між сторонами судові витрати;\~ чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;\~ чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку\~ №7-А по вул. Гайова в с.Житні Гори Рокитнянського району Київської області, що підтверджується посвідченого 17.05.2002 приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1699. У вказаному будинку є зареєстрованими окрім позивача його колишня дружина [PERSON], їх спільна дочка [PERSON] та син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON]. Членами сімї позивача відповідачі з травня 2017 не являються, у вказаному житловому будинку не проживають та не приймають участі у його утриманні, тоді як перешкод у користуванні ними жилим будинком позивач не чинив і не чинить. Точне місце проживання чи перебування відповідчів залишається бути не відомим. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17.05.2017 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, [PERSON] сільської ради Рокитнянського району Київської області від 02.02.2018, 28.03.2018, 23.04.2018 та від 29.05.2018, та побічно характеристикою з місця навчання [PERSON]. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна\~ особа\~ має право на захист свого цивільного права у\~ разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого\~ особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.\~ Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ Відповідно до положень статті\~ 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із житлових правовідносин та\~ мають регулюватися положеннями\~ ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, на положення яких в обгрутування правових підстав своєї вимоги посилається позивач. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які \~мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб,\~\~ мають\~\~ право розпоряджатися\~ цією\~ власністю на\~ свій\~\~ розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Членом сімї позивача відповідачі, як встановлено судом, не являються з травня 2017 і не намагалися спростувати таку обставину. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 7-А по вул. Гайова в с.Житні Гори Рокитнянського району Київської області. На разі, вимога про примусове їх зняття з реєстрації у вказаному будинку не підлягає судом задоволенню, оскільки така дія є похідною від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а судове рішення у даній справі слугуватиме підставою для вчинення такої дії відповідним уповноваженим на те органом. При цьому суд враховує наступне. Відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню. Понесені позивачем у справі судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704.80 грн. у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved