Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 10.01.2014 року відповідач взяв в борг у нього двісті тисяч грн., які зобов'язався повернути до 01.02.2014 року, про що надав позивачу розписку. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав. Просив суд постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача двісті тисяч грн. боргу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов визнав повністю. Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 10.01.2014 року між сторонами був укладений договір позики, який оформлений згідно з вимогами ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу двісті тисяч грн., а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути борг до 10.01.2014 року. Позивачем зобов'язання за вказаним договором виконані своєчасно та в повному обсязі, а відповідачем не виконані до теперішнього часу, що підтверджується поясненнями позивача, розпискою відповідача про отримання коштів за договором. Факт неповернення коштів після 10.01.2014 року представник відповідача не спростовував в судовому засіданні. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, в силу умов договору позики та ст. 1049 ЦК України, вимоги позивача про повернення суму боргу за договором позики є законними і обґрунтованими й підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики суду не надано, а наявність письмової розписки відповідача у позивача підтверджує факт неповернення боргу. Розмір позики підтверджений письмовим доказом як вимагає ст.1047 ЦК України, іншими засобами доказування згідно ст. 59 ЦПК України зазначений факт не може бути підтверджений, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 1051 ЦК України у разі коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості чи під впливом тяжкої обставини, чого представником відповідача в судовому засіданні не доведено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з на його користь з відповідача суми боргу є обґрунтованими та в силу ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України підлягають задоволенню, оскільки позивач виконав всі вимоги ст. 60 ЦПК України, надавши суду необхідні докази в підтвердження обґрунтованості позовних вимог, що підтверджується матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved