Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати укладені між сторонами договори фінансового лізингу від 25.06.2015 року №№505025, 505026 недійсними, стягнути з відповідача на його користь сплачені ним 109000,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. Позов обґрунтовує наступним. 25.06.2015 року між сторонами укладені договори майнового лізингу №№ 505025 і 505026. Перед підписанням договорів за реквізитами, наданими представником відповідача, ним було сплачено по 54000 грн. за обома договорами відповідно, а разом 108000 грн. на рахунок ТОВ «АвтоМоторсГруп» з призначенням платежу: оплата вартості фінансування згідно договорів №№ 505025 і 505026 від 25.06.2015р.. У розділі договорів 18 «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» лізингодавцем зазначено Лізингова компанія ТОВ «АМГ», надалі - код ЄДРПОУ, банківські реквізити, адреса та телефон, підпис представника та печатка ТОВ «АМГ». Як вбачається із даних ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, доступ до якого є загальнодоступним на сайті Міністерства юстиції України за кодом ЄДРПОУ 14089073, який значиться у договорі та на печатці, якою він завірений, а також за адресою - м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, значиться ТОВ «АвтоМоторсГруп» (ТОВ «АМГ»). Таким чином, відповідачем по справі є саме ТОВ «АвтоМоторсГруп», скорочено ТОВ «АМГ», а не Лізингова компанія ТОВ «АМГ», під виглядом якої відповідач уклав з позивачем договір. У преамбулі договорів зазначено: «Лізингова компанія ТОВ «АМГ», далі за текстом «Лізингодавець» в особі [PERSON], що діє на підставі довіреності № 60 від 27 березня 2015 року та [PERSON] (далі за текстом «Лізингоодержувач»), іменовані разом «Сторони» та кожна окремо «Сторона», уклали даний Договір фінансового лізингу (надалі за текстом «Договір») на наступних умовах...». Отже, договір, який підписано сторонами, є договором фінансового лізингу. Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Крім того, п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Отже правовідносини між сторонами договору регулюються також і цим законом. Водночас, відповідно до п.п.3, 17, 19, 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, відповідач, надаючи зазначений вид послуги, порушив норми ЦК України та законодавства про фінансові послуги, а також права відповідача як споживача, уклавши з ним договір внаслідок нечесної підприємницької практики, що полягає у наступному: Перш за все, відповідач у договорі зазначив про себе неправдиві відомості, назвавшись лізинговою компанією, що не відповідає дійсності. По-друге, уклав з позивачем договір фінансового лізингу за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є необхідною умовою для чинності правочину, згідно з ч.2 ст.203, 227 ЦК України та ввів позивача в оману щодо свого права на укладання договору без відповідного дозволу (ліцензії). Для набуття права на здійснення послуг фінансового лізингу, у т.ч. укладання договорів фінансового лізингу із своїми контрагентами, юридична особа має виконати ряд умов та отримати у Нацкомфінпослуг довідку про взяття її на облік, що по суті є дозвільним документом, який обумовлює правомірність здійснення юридичною особою цієї фінансової послуги. Натомість у Реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги (фактично це є реєстр лізингових компаній, на якому зазначено дати надання довідок та рішення Нацкомфінпослуг про внесення їх до реєстру) відомості про внесення до реєстру та видачу довідки ТОВ «АМГ» відсутні. Таким чином, відповідач здійснює свою діяльність та уклав договори без відповідного дозволу - Довідки Нацкомфінпослуг про взяття на облік юридичної особи, що має право надавати послуги фінансового лізингу. Водночас, укладання з позивачем договорів за наведених обставин було здійснено внаслідок здійснення ТОВ «АМГ» нечесної підприємницької практики (перелік видів якої не є вичерпним). Наведені обставини свідчать про незаконність діяльності відповідача, та про порушення прав споживача як відповідача, що передбачені п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Таке порушення права споживача відповідачем полягає у приховуванні останнім інформації про відсутність у нього довідки, що надає дозвіл для укладення з ним договорів з надання послуг фінансового лізингу та за відсутності законних підстав для укладання таких договорів із споживачами. Якби позивач володів цією інформацією, то не уклав би договори з відповідачем. Зазначене порушення права споживача також визначається законом як прояв нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману. На виконання договорів позивачем було сплачено на користь відповідача 108000 грн. та комісійній сбір банку - 1000 грн., а разом 109000грн., які підлягають поверненню. Крім того, що позивач поніс витрати при укладенні та виконанні зобов'язань за спірними договорами, він позбавлений можливості користуватися та вільно розпоряджатися своїми коштами внаслідок неправомірних дій відповідача, чим порушується його право власності. Все це призводить його до постійного хвилювання, глибокого обурення і відчуття несправедливості від збагнення того, що його використали обманним шляхом. Від цього він переживає глибокі душевні страждання, які почалися від дня укладання договорів та тривають до теперішнього часу. Спричинену відповідачем моральну шкоду оцінює в розмірі 10000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи. За таких обставин, суд ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 25.06.2015 року між позивачем та Лізинговою компанією ТОВ «АМГ» в особі [PERSON] укладений договір майнового лізингу №505025. Відповідно до п.2.1,3.1 договору лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування трактор МТЗ 1025 Беларус, а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Вартість предмету лізингу становить 270000,00 грн., авансовий платіж розбитий на 12 платежів в сумі 11250,00 грн. кожний і становить 135000,00 грн., який, вартість фінансування (20%) 54000,00 грн., комісія за передачу (3%) 8100,00 грн., що підтверджується додатком №2 до договору. В подальшому, залишкова вартість предмету лізингу в сумі 135000,00 грн., відсотки (8%) та комісія (5%) розбиті на 60 платежів по 3071,66 грн. кожний, що підтверджується додатком №3 до договору. В цей же день позивач сплатив вартість фінансування за договором в сумі 54000,00 грн., що підтверджується квитанцією №13 від 25.06.2015 року. 25.06.2015 року між позивачем та Лізинговою компанією ТОВ «АМГ» в особі [PERSON] укладений договір майнового лізингу №505026 з ідентичноми попередньому договору умовами. В цей же день позивач сплатив вартість фінансування за договором в сумі 54000,00 грн., що підтверджується квитанцією №15 від 25.06.2015 року. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Послуги з фінансового лізингу регулюються спеціальним законом - Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, правовідносини з фінансового лізингу регулюються лише Законом України «Про фінансовий лізинг» та ст.ст. 655-697, 712, 759-786, 798-809 ЦК України. В звязку з вище вказаним, посилання позивача на те, що фінансовий лізинг є фінансовою послугою, яка потребує окремого дозвільного документу, відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положення про надання фінансових послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 22.01.2004 №21, є безпідставним, адже дія зазначених нормативно-правових актів не розповсюджується на спірні правовідносини. Позивач просив визнати недійсними спірні договори лише з підстави відсутності у відповідача дозвільного документу на здійснення послуг з фінансового лізингу, в звязку з чим зазначена вимога задоволенню не підлягає. Вимоги про стягнення коштів та моральної шкоди є похідними від попередньої вимоги та наслідками недійсності договору, тому задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed