Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом (з врахуванням уточнених позовних вимог). Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником спірної квартири, а відповідачі там зареєстровані та проживають. В судових засіданнях позивач та його представники позов підтримали та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала, та просила його задовольнити. Представник інших відповідачів в минулих судових засіданнях проти задоволення позову заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що на час розгляду справи позивач є власником 3/4 та 1/4 частин квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач та її дитина зареєстровані в спірній квартирі, що підтверджується довідкою від 12.12.2014 № 599 виданою Комунальним підприємством «Комбінат комунальних підприємств міста Василькова». У сірній квартирі зареєстровані відповідачі, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств міста Василькова» від 10.12.2014 року № 557. За відповідачем [PERSON] в минулому було визнано Васильківським міськрайонним судом Київської області від 05.07.2001 року право власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON] та всі разом членами сім'ї колишнього власника спірної квартири, що підтверджується копією рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2001 року. Відповідачами та їх представником не було названо, або надано суду документів, які б підтверджували право відповідачів на проживання чи володіння спірною квартирою. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність ререєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. На підставі ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» з няття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»). У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки право власності колишнього власника спірної квартири припинено, то і у відповідачів припинилося право на проживання, як наслідок власник спірної квартири має право на усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, і вони мають бути зняті з реєстрації та виселені з спірної квартири. Оцінюючи зібрані по справі докази, які узгоджуються між собою, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів.

Outcome: approved