Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.08.1989 р. зареєстрував шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними погіршилося, оскільки у них різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний момент спільне господарство не ведеться. Разом з відповідачкою досягли згоди про те, що після розірвання шлюбу, дитина проживатиме разом з батьком, оскільки він здатний забезпечити доньку всім необхідним, має задовільний стан здоров'я, працює, дитина відвідує школу пору з місцем проживання. Питання спільної участі батьків у вихованні та утриманні доньки обговорені та визначені в договорі про виконання батьківських прав та обов'язків щодо виховання та утримання дитини. Майнового спору немає. На підставі вищезазначеного позивач просив розірвати шлюб, встановити режим окремого проживання для сторін по справі, витрати по розірванню шлюбу покласти на нього, визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON], 1998 р. народження, разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, відповідачка позов визнала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, подані сторонами заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між сторонами 05.08.1989 року зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане РАГС Московського РІК м. Києва, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №1236 /а.с.12/. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.13). Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їх сім'ї неможливе, у зв'язку з чим позивач та відповідач не бажають примирення. Тривалий час шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання сторін не надавати строку для примирення, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам дитини, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Відповідно ст. 119 СК України встановлюється режим окремого проживання для [PERSON] та [PERSON] Згідно договору про виконання батьківських прав та обов'язків щодо виховання та утримання дитини (а.с.14-15), сторони, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дійшли згоди, що після розірвання шлюбу дитина проживатиме з батьком, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Спору про поділ майна відсутній.

Outcome: approved