Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований 19.05.1985 року відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №472. Від шлюбу неповнолітніх дітей - не мають. Посилаючись на припинення шлюбних відносин з відповідачем через несумісність характерів, просив суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилася, будучи повідомленою про місце та час розгляду справи у встановленому законом порядку, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Фіксування судового засідання не здійснювалося, що не суперечить положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою позивача суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалює заочне рішення в порядку, що передбачено ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.05.1985 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим повторно Нікольським відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області від 25.10.2017 року, актовий запис №472 від 19.05.1985 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розп алася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя, крім того, неявка відповідачки до судового засідання, не надання нею заперечень до позову свідчить про байдужість щодо збереження шлюбу, тому суд вважає, що його розірвання не буде суперечити закону та не порушить законних прав та свобод осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved