Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить позбавити батьківських прав [PERSON]., у відношенні її доньки [PERSON], [INFO] та стягувати з відповідача на його користь на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини з усіх видів її доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21.04.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого народилася донька [PERSON], [INFO]. 04.07.2013 року шлюб між ними розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин сторони по справі проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач не цікавиться життям доньки, не виявляє бажання з ним спілкуватись, не приймає участі у її вихованні та утриманні. Враховуючи, що мати дитини не приймає участі її житті, вихованні та утриманні, звернувся до суду з цим позовом. Позивач надав суду заяву, в якій позов підтримує, просить справу розглянути без його участі. Від представника третьої особи в судове засідання надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, яка позовні вимоги підтримала, вважаючи доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно її дитини. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розряду справи не зверталась. Статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 21.04.2007 року між сторонами по справі укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого Бабушкінським ВРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 21.04.2007 року. [INFO] від шлюбу сторін народилася донька - [PERSON], про що Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис №1074 від 11.09.2007 року, свідоцтво про народження [NUMBER]. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.07.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Спільна дитина сторін проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідно до довідки від 23.06.2017 року №316, виданою КЗО «Середня загальноосвітня школа №37» ДМР, [PERSON] навчається у 5-Б класі СЗШ №37. Характеристикою навчального закладу від 23.06.2017 року №317 підтверджується факт ухилення відповідача від участі у вихованні дитини. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 14.08.2017 року №08/21-834, у квартирі, де проживає [PERSON] є всі необхідні речі для її розвитку, квартира обладнана меблями, є місце для її навчання. 09.10.2017 року Шевченківською районною у м.Дніпрі радою надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO]. відносно її доньки [PERSON], [INFO]. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліментів) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Кодексу. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що мати дитини не опікується її фізичним та духовним розвитком, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, проживає окремо від дитини, самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, суд вважає, що обставини, викладені позивачем у позові віднайшли своє повне підтвердження, у зв'язку з чим, за обґрунтованістю позовних вимог, позов належить задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 21.07.2017 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 640 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved