Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 03 серпня 2013 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб від якого сторони мають малолітню доньку Анастасію. За час перебування у шлюбі не вдалося створити міцну сім'ю, сторони мають різні погляди на життя та несумісні характери. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливе, та суперечить їхнім інтересам. Просив шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. До суду направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Просить залишити їй прізвище «Сущук». Згідно\~ ч.ч. 3. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами\~ підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього кодексу. За\~ ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 03 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 148236. Від шлюбу мають малолітню доньку Анастасію, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 260269. Сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння та різні життєві погляди. Протягом тривалого часу шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати шлюб не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини їх життя, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між ними має бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved