Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач працювала на посаді начальника відділу кадрів ТОВ «Торговий дім ЕМ-Холдинг» за сумісництвом з 30.04.2004 року, була звільнена наказом від 30.05.2013 року. під час перевірки комісією, яка була визначена на підприємстві було встановлено, що відповідачу відбулося незаконне нарахування та отримання заробітної плати, оскільки нарахування заробітної плати не відповідає первинній документації, яка є на підприємстві. Зазначає, що відповідач безпідставно отримала грошові кошти у сумі 49253грн. 70коп. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що позивач зменшив суму коштів, з якої виключено сума податків, стягнутих з відповідача під час нарахування заробітної плати, просить стягнути з відповідача на корить позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 33515грн. 88 коп. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідно до перевірки встановлено, що за основу для нарахування всіх виплат по оплаті праці [PERSON], ставка якої становила 0,5 від окладу, бралися інші суми, які перевищували суму окладу, який зазначено в шатному розписі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Зазначили, що відповідно до ст. 1215 ЦК України дані виплати не підлягають поверненню, крім того відповідно до ст. 233 КЗпПУ пропущено строк звернення до суду. Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] в період з 30.04.2004 року по 30.05.2013 року працювала у відповідача. Так, з 30.04.2004 року - на посаді інспектора по кадрам, з 31.08.2005 року - начальника відділу кадрів за сумісництвом, що вбачається з особової картки, наказам про надання відпустки, призначення премії, що є в матеріалах даної справи. В Акті № 1 від 29.11.2013 року по результатам перевірки нарахування та виплати заробітної плати в період з 01.01.2010 року по 31.05.2013 року зазначено, що на думку комісії, склад якої було визначено рішенням засновників, в період з січня 2010 по травень 2013 року [PERSON] неправомірно й незаконно нарахована заробітна плата у розмірі 49253грн. 70 коп., а саме: оклад - 25310грн. 99коп.; премія - 8330грн. 96коп.; доплата - 3070грн., 00коп.; відпускні та грошова компенсація за невикористану відпустку - 12541грн. 75коп. Розрахунки зазначених сум, зроблені комісією, узгоджуються з документами первинної бухгалтерської документації за період з 01.01.32010 року по 30.05.2013 року, копії яких долучено до матеріалів даної справи: штатний розпис, із зазначенням суму окладів, та підтвердженням ставки к оплаті - 0,5; накази про відпустки, накази про преміювання. Відповідно до персоніфікації з пенсійного фонду відносно доходів [PERSON], із зазначених вище грошових сум відраховувались податки. Отримання зазначених коштів в якості заробітної плати відповідачем не заперечувалось. Вона також зазначила, що всі нарахування є законні, оскільки в жовтні 2009 року наказом їй було підвищено оклад, й відповідно до нього їй нараховувала оплату працю. Також зазначила, що підвищення окладу було обумовлено тим, що на неї було покладено ще трудові обов'язку по веденню кадрової документації по представництву організації по Цюрупинському району. Крім того зазначила, що відомості про зазначений вище наказ були внесені в книгу наказів за 2009 рік. Представник позивача пояснив, що наказу про підвищення окладу відповідачу від жовтня 2009 року в установі позивача не знайдено. Також зазначив, що не може надати суду на огляд книгу наказів за 2009 рік, оскільки в установі позивача дану книгу не знайшли, надав суду книгу наказів за 2011 рік. Відповідно до ст. 1212 ЦК України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно отримане майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Згідно із ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової посилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. В своїх поясненнях представник позивача не заперечував факту добровільної виплати позивачем заробітної плати відповідачу, факту відсутності недобросовісності з боку відповідача. Вважає, що відповідачу нараховувались кошти внаслідок рахункової помилки. Також пояснив, що нарахування заробітної плати відбувається за допомогою електронної бухгалтерської системи. Не надав суду детальних пояснень, яким чином в даній системі відмічалось номер та дату наказу для кожного нарахування (оклад, премія, відпускні, матеріальна допомога, тощо). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У п.п. 1 п. 24 Постанови № 13 від 24.12.1999 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. З наведеного вбачається, що не можуть вважатися лічильними (рахунковими) помилки, які не пов'язані безпосередньо з процесом обчислення. Так, лічильними помилками можуть бути: помилки в арифметичних діях; помилки через збій бухгалтерської програми; механічні помилки при введенні даних до бухгалтерської програми. Суд погоджується з тим фактом, що оклад [PERSON], зазначений у штатних розкладах в період з 01.01.2010 року по 30.05.2013 року не відповідає окладу, який нараховувався відповідачу у зазначений період та зазначений в розрахунково-платіжних відомостях заробітної плати [PERSON] за зазначений період, які є в матеріалах справи. Враховуючи визначення лічильної (рахункової) помилки, беручи до увагу оклад відповідача за штатним розкладом, оклад відповідача зазначений у розрахунково-платіжних відомостях заробітної плати досліджуємий період та тривалість досліджуваємого періоду, суд дійшов висновку, що при нарахування заробітної плати та нарахувань, які входить до заробітної плати відповідачу в період з 01.01.2010 року по 30.05.2013 року відсутня рахункова (лічильна) посилка. Таким чином, беручи до уваги наявність всіх умов, визначених ст. 1215 ЦК України, а саме: виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 233 КЗпПУ для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Враховуючи, що Акт № 1 складено 29.11.2013 року, то саме зазначену дату слід вважати днем, коли позивач дізнався про свої порушене право. Відповідно до вхідного штампу на позовній заяві, до суду звернувся 12.12.2013 року, тому строк звернення до суду не пропущено.

Outcome: dismissed