Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 05 вересня 2011 року, находячись на території автомийки «Віанор», розміщеної за адресою: м. Кривий Ріг, м-р Сонячний 7Г, відповідачі незаконно заволоділи транспортним засобом [PERSON], спричинивши останньому матеріальну шкоду в розмірі 107 623,37 грн. Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2013 року відповідачів визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілого [PERSON] до цивільного відповідача - ТОВ «Вінмаль» про стягнення шкоди. 28 травня 2013 року апеляційним судом Дніпропетровської області у зазначеній кримінальній справі було винесено ухвалу, якою скасовано вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову, ухвалено про стягнення з ТОВ «Вінмаль» на користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 77 573 грн. 37 коп. та 15 000 грн. моральної шкоди. Постановою Саксаганського ВДС Криворізького МУЮ ВП № 38938187 від 19.07.2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №435/335, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі 92 573,37 грн., а 21 серпня 2013 року позивачем зазначену суму було сплачено на депозитний рахунок Саксаганського ВДС Криворізького МУЮ кошти в повному розмірі. Таким чином, оскільки ним було відшкодовано завдану відповідачами внаслідок вчинення злочину шкоду, він, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до відповідачів, а відтак просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь Стягнути з солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку регресу 92573 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов визнали лише в частині стягнення з них матеріальної шкоди, однак пояснили, що платити будуть. Інші відповідачі, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явились. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 05 вересня 2011 року, відповідачі, будучи працівниками автомийки ТОВ «Вінмаль», знаходячись на території автомийки, незаконно заволоділи транспортним засобом потерпілого [PERSON], спричинивши останньому матеріальну шкоду в розмірі 107 623,37 грн. Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2013 року відповідачів визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілого [PERSON] до цивільного відповідача - ТОВ «Вінмаль» (далі - Позивач) про стягнення шкоди (а.с.6-10). 28 травня 2013 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області скасовано вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову, ухвалено про стягнення з Позивача на користь потерпілого [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 77 573 грн. 37 коп. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн. (а.с.11-13). 21 серпня 2013 року Позивачем було сплачено на депозитний рахунок Саксаганського ВДС Криворізького МУЮ, який виконував судове рішення, 92573 грн. 37 коп. (а.с.14-16). У відповідності до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, причому у сенсі ст. 130 КЗпП України до матеріальної шкоди, завданої кримінально караними діями працівника під час виконання трудових обов'язків, відносять, зокрема, і суми зайво сплачених грошових виплат на відшкодування шкоди третім особам. До такого ж висновку приходить й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в рішенні від 14 вересня 2011 року (повний текст рішення знаходиться за адресою http://reyestr.court.gov.ua/Review/18397730). До того ж, як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст. 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку та/або шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. Як кримінальна складова діянь відповідачів, так і та обставина, що злочин було вчинено ними у нетверезому стані, встановлені судовими рішеннями, що додаються до цієї позовними заявами. У судовому засіданні встановлено, що Позивачем було відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, завдану потерпілому [PERSON] злочинними діями відповідачів. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, Позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідачів. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз'яснено, що солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об'єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій. Спільність злочинних намірів та дій відповідачів встановлена судовим рішенням (вироком), що додається до цієї позовної заяви. Таким чином, вимоги Позивача про солідарне стягнення в порядку регресу з відповідачів на його користь 92573 грн. 37 коп. є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно з вимогами статті 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в рівних частках по 22 грн. з кожного окремо та в дохід держави недоплачений Позивачем судовий збір у рівних частках по 185 грн. з кожного окремо. На підставі викладеного,

Outcome: approved