Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами до Відповідача, в яких просить стягнути в примусовому порядку на його користь грошові кошти за Договорами-заявами про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/53321/5-14 від 12.09.2014 та № 300937/48905/7-14 від 18.08.2014 в загальному розмірі залишку вкладів - 34858,16 грн. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що в порушення умов договору та норм чинного законодавства відповідачем ігноруються вимоги позивача про повернення грошових коштів. Крім того, позивач ставить питання про стягнення з Відповідача упущену вигоду в розмірі 565,07 грн., що обґрунтовує неотриманням доходу від розміщення коштів в іншому банку за умови вчасного повернення Відповідачем коштів. В ході судового розгляду Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, в яких зазначив, що залишок коштів на рахунку позивача становить 34858,16 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди зазначив, що вони задоволенню не підлягають в зв'язку недоведеність даних позовних вимог. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, надані сторонами, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 18.08.2014 між Сторонами укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/48905/7-14, за умовами якого Відповідач прийняв від Позивача грошові кошти в сумі 17853,84 грн. на строк до 18.032015 та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 23% річних. Внесення позивачем коштів на рахунок підтверджується копією меморіального ордеру № 184660347 від 18.08.2014 р. 12.09.2014 між Сторонами також укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/53321/5-14, за умовами якого Відповідач прийняв від Позивача грошові кошти в сумі 21504,32 грн. на строк до 12.02.2015 та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 23% річних. Внесення позивачем коштів на рахунок підтверджується копією меморіального ордеру № 188042789 від 12.09.2014 р. В зв'язку з настанням строку повернення банком депозиту, позивач звернувся до Відповідача з заявами про повернення суми вкладу та нарахованими процентами, які останнім проігноровані. Згідно довідки Відповідача станом на 05.05.2015 залишок коштів на рахунках Позивача становить 34858,16 грн. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Станом на день розгляду справи Відповідачем не виконано обов'язок щодо повернення сум Вкладів. Таким чином, своїми діями Відповідач порушує положення ст.ст. 526, 1058 ЦК України. Оскільки, судовим розглядом встановлено, що відповідач в порушення вищевказаних норм закону та умов, укладених між сторонами депозитних договорів , після закінчення їх строку дії та на вимоги позивача депозитні вклади та нараховані по них проценти за час фактичного користування депозитними вкладами на загальну суму 34858,16 грн. позивачу не повернув, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми упущеної вигоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, зокрема, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Так, при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Проте, належних та допустимих доказів того, що відповідачем позивачу було завдано збитків, позивачем в ході судового розгляду справи не надано. Позивачем не доведено, що він дійсно мав намір розмістити належні йому кошти в іншому банку за умови їх вчасного повернення, не надано доказів укладення з будь-якою банківською установою відповідного договору, який не виконувався саме з вини відповідача, що спричинило позивачу збитки і не дало можливості отримати дохід, на який позивач розраховував і який би отримав за звичайних обставин. В зв'язку з наведеним, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. За правилом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог, але не менше розміру встановленого Законом України «Про судовий збір», та на час розгляду справи становить 348,58 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial