Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 85637,00 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, витрати з визначення вартості матеріального збитку в сумі 1100,00 грн., та судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 16.10.2014 р. на вул. Мечнікова, 18-А у м. Києві, з вини Відповідача, який керував автомобілем «Лексус» д.н.з. [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль «Мерседес», д.н.з. [NUMBER]. Згідно зі звітом про оцінку автомобіля від 21.10.2014 р., вартість проведення якого коштувала позивачу 1100,00 грн., вартість відновлювального ремонту автомобілю позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 54257,98 грн. Відповідні рахунки-фактури з урахуванням поступового подорожчання запасних частин направлялися ТОВ «Юніком-Авто» платнику, вказаному Відповідачем, проте, так і не були оплачені в добровільному порядку. Не дочекавшись адекватних дій Відповідача з усунення спричиненої Позивачу шкоди, виходячи з необхідності користуванням справним транспортним засобом, Позивач здійснив ремонт автомобіля за власний кошт, що підтверджується рахунком-фактурою № 32 від 01.10.2015 р. та Актом виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту автомобіля № 32 від 01.10.2015 р., укладеним між Позивачем та ФОП [PERSON] Вартість відновлювального ремонту склала 85637,00 грн., які Позивач в порядку ст.ст. 22, 1192 ЦК України просить стягнути на його користь з Відповідача в примусовому порядку. Також позивач вказує, що внаслідок винних та неправомірних дій Відповідача йому заподіяно моральної шкоди, що полягає в порушенні його права власності. Так, внаслідок пошкодження належного йому на праві власності автомобіля позивач зазнав переживань та страждань, оскільки винний у ДТП Відповідач в добровільному порядку відмовився поновити порушене право позивача та відшкодувати понесені ним збитки. Хвилювання та думки позивача щодо відновлення його транспортного засобу тримали Позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі. Фактична втрата можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом призвела до зміни звичайного укладу життя позивача, спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, що спричинило ряд негативних наслідків, моральних втрат і страждань для позивача. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000,00 грн., яку в порядку ч. 3 ст. 23 ЦК України Позивач просить стягнути на його користь з Відповідача. В судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на час вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що підтверджується договором (полісом) № АІ/0712944 від 14.08.2014 р. обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак, транспортний засіб Відповідача був забезпеченим згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і обов'язок по відшкодуванню шкоди внаслідок ДТП лежить на ПрАТ «Страхова компанія «Україна». Про дані обставини Позивачу було достовірно відомо, однак, доказів звернення до Страховика з метою отримання відшкодування Позивач не надає, так само як і відмови в його виплаті та/або яку суму відшкодування ним отримано від Страховика. Таким чином, Відповідач є неналежним. Крім того, сума заявленої Позивачем шкоди в належний спосіб ним не доведена. Вартість сплаченого Позивачем ремонту автомобіля значно перевищує вартість, вказану у звіті про оцінку автомобіля № 757. При цьому, Позивач не долучає ні нового звіту про оцінку, ні інших належних доказів, які б підтверджували заявлений розмір шкоди. Всупереч положень чинної Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, проведення огляду пошкодженого автомобіля Позивача здійснено у відсутність Відповідача, без його належного повідомлення про огляд, що позбавило його можливості заперечувати факти причетності окремих елементів пошкоджень транспортного засобу Позивача в результаті ДТП від 16.10.2014 р. Факт проведення оплати ремонту транспортного засобу Позивача також в належний спосіб ним не підтверджено, оскільки долучений Позивачем прибутковий касовий ордер не може вважатися розрахунковим документом та підтверджувати проведення платіжних операцій, а долучений акт виконаних робіт з технічного обслуговування і ремонту автомобіля № 32 не містить підпису замовника - Позивача у справі. Також Позивачем не доведено розмір заявленого морального відшкодування та причинно-наслідкового зв'язку між діями Відповідача та спричиненими на думку Позивача йому моральними стражданнями. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» про день, час, місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Причини неявки представника третьої особи суду не відомі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16.10.2014 р. на вул. Мечнікова, 18-А у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного на праві власності Відповідачу автомобіля «Лексус» д.н.з. [NUMBER], та належного Позивачу на праві власності, автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], у результаті якої останній отримав механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2014 р. у вчиненні вказаного ДТП визнано винним [PERSON] та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. На час вчинення ДТП цивільно-правової відповідальність Відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Україна», що підтверджується договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0712944 від 14.08.2014 р. Згідно зі звітом про оцінку автомобіля від 21.10.2014 р., складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобілю Позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 54257,98 грн. Згідно доводів Позивача, які Відповідачем в належний спосіб не спростовані, останньому достеменно було відомо про вимоги Позивача щодо відшкодування заподіяної шкоди в добровільному порядку, однак, такі вимоги Відповідачем проігноровані. Також згідно доводів Позивача, не дочекавшись адекватних дій Відповідача з усунення спричиненої Позивачу шкоди, виходячи з необхідності користуванням справним транспортним засобом, Позивач здійснив ремонт автомобіля за власний кошт, що підтверджується рахунком-фактурою № 32 від 01.10.2015 р. та Актом виконаних робіт з технічного обслуговування та ремонту автомобіля № 32 від 01.10.2015 р., укладеним між Позивачем та ФОП [PERSON] Вартість відновлювального ремонту склала 85637,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання шкоди майну фізичної особи, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З урахуванням вищевикладеного заперечення Відповідача, що він не є належним Відповідачем у справі є безпідставними, а тому з нього на користь Позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту в розмірі 85637,00 грн. При цьому, Відповідач не позбавлений права порушити питання про захист його майнового інтересу як страхувальника, оспорювати повноту виконання Страховиком ПрАТ «Страхова компанія «Україна» своїх обов'язків страховика в частині визначення розміру страхового відшкодування за страховим випадком - ДТП, що сталася 16.10.2014 р., внаслідок якої з вини Відповідача було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так в ході розгляду справи Відповідачем не заявлялось клопотань про витребування у Страховика страхової справи щодо страхового випадку, що стався 16.10.2014 р. за участю сторін, а тому, його заперечення, що Позивач можливо отримав від Страховика страхове відшкодування, ґрунтуються виключно на його припущеннях. Також Відповідачем в належний спосіб не спростований розмір заявленого позивачем відновлювального ремонту, зокрема клопотань про проведення відповідної експертизи з визначення вартості відновлювального ремонту на час розгляду справи, не заявлялося. Згідно доводів позивача різниця вартості відновлювального ремонту між звітом експерта та Актом виконаних робіт обґрунтовується виключно подорожчанням вартості запасних частин іноземного виробництва до автомобіля в зв'язку з підвищенням курсу національної валюти. При цьому Відповідачем не заперечувався обсяг виконаних робіт в зв'язку з проведеними ремонтними роботами та обсяг замінених деталей. При цьому виклик винної особи під час проведення огляду пошкодженого ним транспортного засобу визначається за потребою експерта. Крім того, як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу № 757 від 21.10.2014 р. огляд автомобіля позивача проведено за участю представника страховика ПрАТ «Страхова компанія «Україна», від якого будь-яких заперечень щодо фактів причетності окремих елементів пошкоджень транспортного засобу Позивача в результаті ДТП від 16.10.2014 р. не надходило. Також суд не погоджується з доводами Відповідача, що Позивачем в належний спосіб не підтверджено факт проведення оплати ремонту транспортного засобу, оскільки, недоліки, допущені Виконавцем при оформленні бухгалтерської документації, не несуть наслідків визнання такого документу нікчемним. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з Відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 3000 грн. 00 коп. в узагальненому вигляді моральних страждань, оскільки в судовому засіданні встановлено, що внаслідок неправомірних дій Відповідача Позивач зазнав вимушені зміни в своїх життєвих стосунках. Доказів та розрахунків в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов частково. Щодо вимог Позивача про стягнення судових витрат, пов'язаних із залученням спеціаліста та судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно квитанції прибуткового касового ордеру № 757 від 28.10.2014 р. позивачем на користь оцінювача [PERSON] за складання звіту про оцінку автомобіля від 21.10.2014 р. № 757 сплачено 1100,00 грн., яка підлягає стягненню з Відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України Позивачу за рахунок Відповідача підлягає відшкодуванню понесені ним витрати на сплату судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог в сумі 1032,73 грн. При цьому, Позивачу підлягає поверненню надмірно сплачена сума судового збору в розмірі 827,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial