Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Однак, оформити спадщину на частину домоволодіння у нотаріуса не може через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. У судове засідання позивач не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер дід позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 січня 2019 року. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Указане підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 04 січня 1996 року, видане виконавчим комітетом Черкаської районної ради народних депутатів Черкаської області, згідно з яким [PERSON] належить 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Також даний факт підтверджується довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 3180 о від 10 червня 2019 року, відповідно до якої станом на 01 січня 2013 року право власності на домоволодіння [ADDRESS] по 1/2 частині зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки Червонослобідської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області № 189 від 21 січня 2019 року [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований по [ADDRESS] . На день смерті мав такий склад сім`ї: дружина - [PERSON] . Згідно з інформацією, наданою Черкаською районною державною нотаріальною конторою № 2302/02-14 від 09 жовтня 2019 року після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач, частково оформив на себе спадкове майно в вигляді земельної ділянки площею 0,0625, кадастровий № 7124989000:02:004:0580, по [ADDRESS] . Баба позивача від прийняття спадщини після померлого [PERSON] відмовилася. У зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на будинок позивач не зміг одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 3180 о від 10 червня 2019 року вбачається наявність у житловому будинку по [ADDRESS] , самочинного будівництва під літ. «а3» площею 3,7 кв.м. Вказана споруда побудована без отримання належних дозволів та не була узаконена за життя спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 ст. 376 ЦК України статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз`яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28 січня 2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки за указаною адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 серпня 2019 року, при цьому позивачу не було відмовлено компетентним органом у сфері містобудування у прийнятті до експлуатації самочинних забудов у вказаному домоволодінні, а тому відсутні підстави для визнання права власності на самочинно побудоване нерухоме майно в судовому порядку. Крім того, відсутні підстави для оформлення на самочинно збудовану прибудову спадкових прав позивача в порядку спадкування після смерті [PERSON] , оскільки спадкодавець не набув у встановленому порядку права власності на неї, отже самочинна забудова не входить до складу спадщини. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на самочинно збудовану споруду. Отже, враховуючи викладене та те, що відповідач не заперечив проти визнання позовних вимог, інший спадкоємець відмовився від прийняття спадщини, а також те, що спадкодавець не набув у встановленому порядку права власності на самочинну споруду, суд вважає за можливе частково задовольнити позов. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 376, 1268 ЦК України,

Outcome: partial