Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 02.07.2015р. в розмірі 58\~500,00 доларів США, з конвертацією вказаної суми в національну валюту за офіційним курсом Національного банку України станом на день здійснення платежу, три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 92223,83 грн.; спричинену моральну шкоду в розмірі 150\~000,00 грн.; понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 20\~200,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року задоволено частково заяву [PERSON] та забезпечено позов. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07 серпня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача, адвокат [PERSON], в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 липня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів за умовами якого, відповідач [PERSON] отримав у борг грошові кошти в розмірі 58 500,00 доларів США зі строком повернення до 10 травня 2016 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджено розпискою про отримання грошових коштів. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. В силу ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики від 02.07.2015р. строк грошові кошти не повернув. Згідно зі ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання і на підставі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вказано в ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові по справі № 6-284цс17 від 01.03.2017р., гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст вищевказаної норми ЦК України, правової позиції Верховного Суду України та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов до висновку про стягнення грошової суми в іноземній валюті із зазначенням в резолютивній частині рішення розміру суми, що підлягає стягненню у іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Стосовно моральних збитків, слід зазначити наступне. Відповідно до роз'яснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Згідно ч. 1, п.п. 1, 2, 3 ч. 2ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивачем не доведено, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. У відповідності до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 20200,00 грн. підлягає задоволенню. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, повязані з розглядом справи в розмірі 7664,70 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial