Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що 27.04.2018 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 160295 гривень на строк до 01.06.2018 року з умовою - сплати винагороди у розмірі 3 % від суми боргу за кожен день прострочення. В зазначений термін відповідач повернула лише 98195 грн., залишок неповернутих коштів становить 62100 грн. Позивач у зв`язку з частковим поверненням позики розрахував винагороду за 1092 днів в розмірі 0,1% за кожен день прострочення. Внаслідок цього станом на 26.05.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 27.04.2018 року становить 129913,20 гривень, із яких 62100 грн. залишок боргу, 67813,20 грн. винагорода за несвоєчасне погашення боргу. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору займу від 27.04.2018 року; копію паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] ; копію паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] ) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. В ході судового розгляду судом встановлено, що 27 квітня 2018 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики на суму 160295 гривень. Вказаним договором позики було обумовлене зобов`язання [PERSON] повернути суму позики 01.06.2018 року. За несвоєчасне погашення боргу позичальник зобов`язалась виплатити позикодавцю винагороду у розмірі 3% від суми позики за кожен день прострочення. У визначений договором термін відповідач гроші в повному обсязі не повернула. Внаслідок чого, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 11.06.2018 року становить 62100 гривень. \~ \~ \~ \~Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526 ч. 1, 1046; 1047; 1049 ЦК України, із змісту яких слідує, що зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства.За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (гроші кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. При цьому, судом встановлено, що позичальник [PERSON] не в повному обсязі повернула позикодавцеві [PERSON] отримані нею грошові кошти за договором позики від 27.04.2018 року, що свідчить про неналежне виконання нею зобов`язання за вказаним договором та вказує на необхідність стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої суми боргу, яка становить 62100 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача розрахованої ним суми винагороди в розмірі 0,1% від суми позики, то суд приходить до наступних висновків. Із тексту договору позики від 27.04.2018 року слідує, що визначена його умовами винагорода у розмірі 3 % від суми позики нараховується в разі порушення строку виконання зобов`язання позичальником, тому за своєю правовою природою, підставами виникнення та принципами нарахування є видом забезпечення виконання відповідачем умов вказаного договору позики, тобто є неустойкою (пенею) в розумінні положень ст. 549 ЦК України, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Із проведеного позивачем розрахунку вбачається, що розмір неустойки за вказаним договором розрахований ним в сумі 67813,20 грн. за 1092 дні, тобто після закінчення визначеного договором строку повернення позики (01.06.2018 року). Зі змісту договору позики від 27.04.2018 року слідує, що вся сума позики мала бути сплачена позичальником не пізніше 01.06.2018 року. Підстави нарахування пені (винагороди за текстом договору) за договором позики від 27.04.2018 року визначені п. 2, відповідно до якого така пеня підлягає нарахуванню за прострочення позичальником обов`язку по поверненню позики. При цьому, вказаний договір позики 27.04.2018 року не передбачав обов`язку позичальника погашати позику частинами або регулярними платежами, тобто за умовами даного договору простроченням платежу слід визнавати несплату визначеної договором повної суми позики станом на граничну дату повернення позики. Отже за умовами договору позики від 27.04.2018 року зі строком повернення позики до 01.06.2018 року позивач мав передбачені договором підстави нараховувати пеню з 01.06.2018 року. Але відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року №202/4494/16-ц провадження №14-318цс18 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~З позовної заяви слідує, що весь розмір пені в сумі 67813,20 грн. нарахований позивачем за період з 01.06.2018 року по 26.05.2021 року, тобто після закінчення строку позики. За такого, нарахування неустойки після закінчення строку позики є таким, що суперечить процитованим вище правовим висновкам Верховного Суду, а тому суд не має права стягувати таку неустойку. В даному випадку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування, при цьому, позивач в позові просить лише про стягнення пені (винагороди за текстом договору) та відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, і згідно з ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У зв`язку з наведеним вище в задоволенні позовних вимог про стягнення пені належить відмовити в повному обсязі. Таким чином, на підставі встановлених судом обставин справи суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 27.04.2018 року в сумі 62100 грн., що становить залишок неповернутої суми позики. В задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача пені повністю належить відмовити. У зв`язку з цим позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає частковому задоволенню, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову, при цьому позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1299,20 грн. Оскільки позов стосувався стягнення заборгованості в розмірі 129 913,20 грн., а до стягнення підлягає 62 100 грн., що становить 48% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 623,62 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (1299,2 грн. х 48%). На підставі викладеного та

Outcome: partial