Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі - Відповідач) на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 72173 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 3000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13620 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.01.2021 року, о 07 год. 05 хв., в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по вул. Миколи Світальського, біля електроопори №277, від`єдналось контактне з`єднання дротів тролейбусної лінії, яке в подальшому впало в межах проїжджої частини на автомобіль марки «Toyota Rav-4», р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача та який належить йому на праві приватної власності, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки. Вказані факти та обставини підтверджуються постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2021 року по справі про адміністративне правопорушення №214/1218/21, яка набрала законної сили 09.03.2021 року та якою винним у даній ДТП визнано посадову особуКомунального підприємства «Міський тролейбус» - начальника дільниці контактної мережі - [PERSON], котрий своїми діями порушив вимоги п.1.5 ПДР України та п. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух», через що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП. Так, згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, виконаного судовим експертом [PERSON], №73/21 від 06.05.2021 року, розмір матеріального збитку завданого в результаті ДТП власнику автомобіля марки «Toyota Rav-4», реєстраційний номер [NUMBER] , склав 72173 грн., який позивач і просить стягнути з Відповідача на свою користь. Разом з тим, позивач також просить стягнути з Відповідача завдану йому моральну шкоду, що полягає в негативній зміні його життєвого устрою, пережитому страху під час ДТП, необхідності витрачання часу на пошук адвоката, організації проведення експертного дослідження автомобіля, який до ДТП був фактично новим та перебував на гарантії, звернення до суду, тощо. Всі вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність в його житті негативних явищ та зниження якості його життя, що пов`язано з пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок невиконання працівником Відповідача своїх обов`язків. Так, завдану позивачу моральну шкоду він оцінює у 30000 грн. Також, позивач просив стягнути з Відповідача на його користь понесені ним витрати на проведення експертного дослідження в сумі 3000 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 13620 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не подавав. Представник позивача, адвокат Сагайдак Д.С., надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Так, у наданому відзиві зазначено, що Відповідач не спростовує факту ДТП, яка сталась 18.01.2021 року та внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб зазнав пошкоджень. Між тим, зазначено, що позивач обґрунтовує розмір позовних вимог виключно на підставі наданого висновку експертного автотоварознавчого дослідження, але доказів понесення таких витрат не надає, у зв`язку з чим розмір завданих йому збитків є недоведеним. Що стосується вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, то Відповідач вважає заявлений розмір не співмірним з доводами та обставинами, викладеними у позові. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2021 року, яка 09.03.2021 року набрала законної сили, 18.01.2021 року, о 07 год. 05 хв., в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по вул. Миколи Світальського, біля електроопори №277, [PERSON] , будучи посадовою особою, а саме начальником дільниці контактної мережі КП «Міський тролейбус», не забезпечив її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, своєчасно не вижив заходів з її обслуговування, чим порушив вимоги п.1.5 ПДР України та п. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух», внаслідок чого на вищевказаному відрізку вулиці від`єдналось контактне з`єднання дротів тролейбусної лінії, яке в подальшому впало в межах проїжджої частини на автомобіль марки «Toyota Rav-4», р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки, через що [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП (а.с.9). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року по справі №234/16272/15-ц, зроблено висновок про те, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. […] При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування». Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач є власником автомобіля марки «Toyota Rav-4», р.н. [NUMBER] (а.с.25 зі зворот.боку). Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №73/21 від 06.05.2021 року, виконаного на замовлення позивача судовим експертом [PERSON], за проведення якого позивачем було сплачено 3000 грн., розмір матеріального збитку завданого в результаті ДТП власнику автомобіля марки «Toyota Rav-4», р.н. [NUMBER] , складає 72173 грн. (а.с.10-28). У відповідності зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1172 ЦК України передбачено, що відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про міський електричний транспорт», міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів. Об`єкти міського електричного транспорту - рухомий склад, контактні мережі, тягові підстанції, колії трамвайні та метрополітену, а також споруди, призначені для забезпечення надання транспортних послуг. За приписами ст. 15 вказаного Закону, до складу міського електричного транспорту входять підприємства, що надають транспортні послуги, об`єкти міського електричного транспорту, системи електропостачання та зв`язку, будівлі та службові приміщення. Так, підприємства, які здійснюють діяльність з надання послуг із перевезення електротранспортом та утримують відповідні об`єкти міського електротранспорту є володільцями джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії яких (джерел підвищеної небезпеки) може бути завдана шкода майну фізичної або юридичної особи. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право; договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, з огляду на вищезазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з Відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 72173 грн., яку було завдано в результаті ДТП, що відбулась з вини начальника дільниці контактної мережі КП «Міський тролейбус», [PERSON] , який не забезпечив її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, своєчасно не вижив заходів з її обслуговування. Також підлягають стягненню з Відповідача на користь позивача витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок ДТП, у розмірі 3000 грн. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування спричинення моральної шкоди позивач посилався на ті обставини, що внаслідок неналежного виконання працівником Відповідача своїх обов`язків, сталась ДТП, під час якої він пережив страх та в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль, який до ДТП був фактично новим та перебував на гарантії, що негативно змінило його життєвий устрій, у зв`язку з необхідністю витрачання часу на пошук адвоката, організації проведення експертного дослідження автомобіля, звернення до суду, тощо, що завдало йому додаткових незручностей. Так, суд погоджується із зазначеними вище доводами позивача, позаяк вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність в його житті негативних явищ та зниження якості його життя, що пов`язано з пошкодженням належного йому майна, однак разом з тим приходить до висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 30000 грн. до 3000 грн., який вважає, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості та не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його збагачення та при встановлених обставинах становитиме достатньо справедливу сатисфакцію. Таким чином, зважаючи на вище викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях №13-рп/2000 від 16.11.2000 року, №23-рп/2009 від 30.09.2009 року. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Аналіз доказів наданих позивачем на підтвердження факту сплати ним послуг за надання правничої допомоги, зокрема договору про надання професійної правничої допомоги від 17.05.2021 року та детального опису робіт (наданих послуг) за надану правничу допомогу від 24.05.2021 року із розрахунком вартості послуг, наводить суд на висновок про те, що такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 10896 грн. Так, суд зазначає, що за змістом детального опису робіт (наданих послуг) за надану правничу допомогу передбачено витрати щодо авансування прийняття участі адвокатом у судових засіданнях у цій справі на суму 2724 грн. Однак, у зв`язку із тим, що розгляд цієї справи відбувався без участі сторін, на підставі наданих ними заяв та відзиву на позов, відповідно в цій частині такі витрати стягненню не підлягають. Окрім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи той факт, що згідно п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір, у розмірі 781 грн. 73 коп., відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог, підлягає стягненню з Відповідача в дохід держави.

Outcome: partial