Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до Маріупольської міської ради, про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді: квартири [ADDRESS] (Леніна) у місті Маріуполі Донецької області; 140 простих іменних акцій ВАТ по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»; земельної ділянки [NUMBER] у садовому товаристві «Огоньок» та грошових вкладів у ПАТ «Державний ощадний банк України». Інших спадкоємців окрім позивача немає. З метою захисту спадкових прав, він звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, однак 28 серпня 2015 року постановою державного нотаріуса Першої Маріупольської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З огляду на викладене, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на вказане спадкове майно, додатково заявив вимоги про визнання права власності на недоодержану пенсію спадкодавця у розмірі 1135 гривень 97 копійок, яка зберігається на рахунку в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представникb третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ознайомившись із матеріалами справи та наданими сторонами доказами суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження позивача - [PERSON], [INFO], (серії [NUMBER] від 22 листопада 1960 року), його матір'ю є [PERSON]. [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК «Азовець» №9 від 05 жовтня 1983 року належить кооперативна квартира, розташована за адресою: місто Маріуполь, проспект Миру (Леніна), 117-16, що підтверджується реєстраційним посвідченням Маріупольського бюро інвентаризації (запис вчинено до реєстраційної книги №164 за реєстровим №36215 від 15.11.1991 року). Як зазначено у свідоцтві про смерть Серії [NUMBER] від 08 січня 2015 року, [PERSON] померла [INFO] року у місті Маріуполі Донецької області, про що вчинено актовий запис №26 від 08 січня 2015 року Жовтневим відділом державної РАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] звернувся з заявою про отримання спадщини після смерті своєї матері [PERSON] Заяви про прийняття або про відмову від прийняття спадщини від інших спадкоємців в матеріалах спадкових справ відсутні. Відповідно до вимог п.23, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді даних справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 серпня 2015 року №1820/02-31 державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №16 у будинку №117 по проспекту Леніна у місті Маріуполі після померлої [INFO] року [PERSON] Відповідно до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] [PERSON] належить 14/1000 частина будинку на підставі довідки ЖБК «Азовець», реєстраційне посвідчення від 15 листопада 1991 року. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 2 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч.4 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Тобто такі права мають підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, а право власності бути зареєстрованим належним чином, відповідно до закону, оскільки такою реєстрацією держава визнає наявність цих прав і гарантує їх достовірність. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі входить до складу спадщини. Таким чином, спірна квартира після померлої [PERSON] входить до складу спадщини. Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності померлої матері в органах реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно, суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати за ним в судовому порядку право власності на нерухоме майно, яке відкрилось після смерті [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення недоотриманої суми пенсійного забезпечення спадкодавця суд виходить з вимог ст.1227 ЦК України, відповідно до якої суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Так, листом №23965/04 від 15 вересня 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя повідомило, що недоодержана пенсія за життя [PERSON] складає 1135 гривень 97 копійок. Згідно з частинами 1, 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини. Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя. За таких обставин суд вважає, що позивач, як спадкоємець померлої [PERSON], має право на суми пенсії, які недоотримані спадкодавцем за життя. Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] встановлено, що на підставі рішення Новоазовської районної Ради народних депутатів від 16 грудня 1998 року №ХХІІІ\\5-77 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0624га в межах згідно з планом, розташовану на території Новоазовської районної Ради, садового товариства «Огоньок». За інформацією відділу Держгеокадастру у Волноваському районі Донецької області №33/2/198 від 12 лютого 2016 року за вказаною земельною ділянкою зарезервовано кадастровий номер: [NUMBER] Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) . Згідно ст.125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;свідоцтвом про право на спадщину). Таким чином, судом встановлено, що спірна земельна ділянка, розміром 0,0624га, розташована у садовому товаристві «Огоньок» на землях Волноваської (Новоазовської) районної ради Донецької області, дійсно належала на праві приватної власності [PERSON], а тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача та визнати за ним право власності на вказану вище земельну ділянку. Відповідно до сертифікату Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» серії [NUMBER] від 24.08.2001 року (код випуску цінного паперу [NUMBER]) /Серія [NUMBER]/ [PERSON] є власником іменних акцій у кількості 140 штук на загальну номінальну вартість 35 гривень. Також листом №2152 від 28 вересня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №1004/0497 філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» було повідомлено, що на ім'я [PERSON] наявні наступні рахунки: [NUMBER] (залишок 429,85 гривень); [NUMBER] (залишок 1183,35 гривень). У відповідності до ч.2 ст.1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. З огляду на викладене, оскільки позивачем строк для прийняття спадщини не було пропущено, він є спадкоємцем першої черги за законом, суд визнає за ним право власності на іменні акції та грошові заощадження після смерті матері. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним захистити права позивача та задовольнити позов в повному обсязі. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved