Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що у жовтні 2011 року вона позичила 20000,00 грн. відповідачу, який зобов'язався повернути вказану суму одразу як купить і продасть автомобіль. 20 червня 2013 року вона звернулась у Залізничний РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із приводу вчинення відповідачем щодо неї шахрайських дій. При допиті відповідача він визнав факт позики у неї 16000,00 грн., проте дане твердження є неправдивим. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 20000,00 грн. боргу та 6000,00 грн. моральної шкоди. В судове засідання представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що в жовтні 2011 року позивач [PERSON] позичила кошти у сумі 20000,00 грн. відповідачу [PERSON], які зобов'язався повернути після покупки автомобіля. /а.с. 9-11/ Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконує зобов'язання щодо повернення заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Враховуючи наведене, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] зазначених умов закону та договору, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 20000,00 грн. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу, внаслідок неповернення їй позики, завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях позивача через порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення установленого способу життя, нормальних умов життя пов'язаних з важким матеріальним становищем позивача, не можливістю утримувати сім'ю, а тому позовну вимогу про стягнення з відповідача 6000,00 грн. моральної шкоди, слід задовольнити частково в сумі 1000,00 грн., так як завдана позивачу моральна шкода за характером та тривалістю відповідає такому розміру. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial