Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 04 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобовязаний був повертати кредит, комісію та відсотки за його користування щомісячними платежами. Однак, в порушення умов договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобовязання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 21 вересня 2017 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням несплачених відсотків, пені та штрафних санкцій на загальну суму 18198,09 грн. (5869,42 грн. тіло кредиту, 4692,24 грн. відсотки за користування кредитом, 6293,66 грн. пеня, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 842,77 грн. штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявилась, представила заяву в якій повністю підтримує свої позовні вимоги, а справу просить розглядати без її участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відсутній за зареєстрованою у встановленому порядку адресою проживання. У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи дані обставини та зважаючи на положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 04 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобовязаний був повертати кредит, комісію та відсотки за його користування щомісячними платежами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідач належно не виконував взятого зобовязання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 21 вересня 2017 року він має заборгованість за кредитним договором з урахуванням несплачених відсотків, пені та штрафних санкцій на загальну суму 18198,09 грн. (5869,42 грн. тіло кредиту, 4692,24 грн. відсотки за користування кредитом, 6293,66 грн. пеня, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 842,77 грн. штраф (процентна складова). Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Поряд з цим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованими, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, вищевказаними Умовами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який суд враховує у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідача штрафів. Таким чином, виходячи із вимог вищевказаних Законів суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в загальній сумі 16855,32 грн. Також, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши його в сумі 1481,92 грн.

Outcome: partial