Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що він, [PERSON] з початку 2015 року проживав однією сім»єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], весь період спільного проживання супроводжувався теплими стосунками, вони вели спільне господарство, були повязані спільним побутом та мали єдиний сімейний бюджет. Такі стосунки у них тривали до 20.03.2016 року. Позивач вказує, що згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивач вказує, що 15 лютого 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі іпотечного договору, зареєстрованому в реєстрі 07 грудня 2015 року під № 2614 здійснила реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою від 29.02.2016. Таким чином в період їх з [PERSON] проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки, останньою було набуто у власність квартиру, яку він вважає спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до технічного паспорту загальна площа спірної квартири становить 105,9 кв. м., він претендує на приміщення, які на поверховому плані зазначені під номерами 9 (30,2 кв. м.), 10 ( 2.3 кв. м.), 11 (2,65 кв. м.) . Від загальної площі квартири названі ним приміщення становлять 1/32 частину (33,9 розділити на 105,9). В звязку із викладеними обставинами позивач просив визнати факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ним, [PERSON] та [PERSON]; визнати право спільної сумісної власності між ним, [PERSON] та [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]; припинити право спільної сумісної власності та виділити йому в натурі 1/32 квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], а саме приміщення зображені на поверховому плані технічного паспорту під номерами 9 (30,2 кв. м.), 10 (2,3 кв. м.), 11 (2,65 кв. м.). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, відповідачка [PERSON] також надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що щодо визнання факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в даній частині позову вона не заперечує та підтверджує, що дійсно з 2015 року вона проживала з [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу. В період їх спільного проживання нею набуто у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Фактично їх стосунки припинилися наприкінці березня 2016 року. Однак вважає, що позовні вимоги позивача в частині виділу в натурі 1/32 частини квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], а саме приміщення зображені на поверховому плані технічного паспорту під номерами 9 (30,2 кв. м.), 10 (2,3 кв. м.), 11 (2,65 кв. м.) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно висновку експерта № 01/08/16 від 10.08.2016 року за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження встановлено, що виділ в натурі приміщень другого поверху, а саме холу (9) площею 30,8 кв. м., ванної кімнати (10) 2,3 кв. м., кладової (11) 1,7 кв. м. квартири № 37 за адресою Київська область, м. Буча, бульвар Богдана Хмельницького, будинок 4 не вбачається можливим. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що з початку березня 2015 року до 20.03.2016 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали однією сім»єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Дані обставини визнаються відповідачем [PERSON] та її представником, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. У відповідності до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є передбачені законом підстави для встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та для задоволення даних вимог. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] під час спільного проживання з позивачем [PERSON] набула у власність квартиру за адресою [ADDRESS], що також визнається відповідачем. Встановлено, що згідно висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 10.08.2016 року № 01/08/16, виконаного судовим експертом [PERSON] за заявою [PERSON] від 03.08.2016 року про проведення експертного будівельно-технічного дослідження, на вирішення експертного будівельно-технічного дослідження поставлене питання: «Чи можливо провести виділ в натурі приміщень другого поверху, а саме: холу (9) площею 30,8 кв.м., ванної кімнати (10) 2,3 кв.м., кладової (11) 1,7 кв.м. квартири № 37 за адресою Київська область, м. Буча, бульв. Хмельницького Богдана, будинок 4?» та експертом надано висновок про те, що виділ в натурі приміщень другого поверху, а саме холу (9) площею 30,8 кв.м., ванної кімнати (10) 2,3 кв.м., кладової (11) 1,7 кв.м. квартири № 37 за адресою Київська область, м. Буча, бульв. Хмельницького Богдана, будинок 4 не вбачається можливим. Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], матеріалами справи. У відповідності до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, суд, вважає, що оскільки квартира, розташована за адресою [ADDRESS] набута у власність відповідачкою [PERSON] під час спільного проживання з позивачем [PERSON], що визнається відповідачем, слід визнати право спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] на дану квартиру, задовольнивши позовні вимоги позивача в цій частині. Що стосується вимог позивача про припинення права спільної сумісної власності та виділення йому в натурі 1/32 квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], а саме приміщення зображені на поверховому плані технічного паспорту під номерами 9 (30,2 кв. м.), 10 (2,3 кв. м.), 11 (2,65 кв. м.), суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 10.08.2016 року № 01/08/16, виконаного судовим експертом [PERSON] за заявою [PERSON] від 03.08.2016 року про проведення експертного будівельно-технічного дослідження, на вирішення експертного будівельно-технічного дослідження поставлене питання: «Чи можливо провести виділ в натурі приміщень другого поверху, а сааме: холу (9) площею 30,8 кв.м., ванної кімнати (10) 2,3 кв.м., кладової (11) 1,7 кв.м. квартири № 37 за адресою Київська область, м. Буча, бульв. Хмельницького Богдана, будинок 4?» та експертом надано висновок про те, що виділ в натурі приміщень другого поверху, а саме холу (9) площею 30,8 кв.м., ванної кімнати (10) 2,3 кв.м., кладової (11) 1,7 кв.м. квартири № 37 за адресою Київська область, м. Буча, бульв. Хмельницького Богдана, будинок 4 не вбачається можливим. За таких обставин суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, вважає, що відсутні передбачені законом підстави для виділення позивачу в натурі 1/32 квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], а саме приміщення зображені на поверховому плані технічного паспорту під номерами 9 (30,2 кв. м.), 10 (2,3 кв. м.), 11 (2,65 кв. м.) та припинення у звязку із цим права спільної сумісної власності на дану квартиру. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було. Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача частково. На підставі ст. ст. 3, 60, 70, 74 СК України, ст. ст. 364, 368, 370, 372 ЦК України,

Outcome: partial