Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який протягом судового розгляду уточнив, до Запорізького державного підприємства «Кремнійполімер» про стягнення заробітної плати, збитків та моральної шкоди. В уточненому позові (а. с. 40) зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 4 листопада 2011 року до 20 серпня 2012 року, працюючи апаратником синтезу. Наказом № 98 від 20.08.2012 року звільнений за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати, яку позивач не отримав за серпень-жовтень та грудень 2010 року, на час звільнення обчислювалась сумою в 4179 грн. 24 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім зазначеної суми, позивач просить стягнути з відповідача на його користь втрати від інфляції за період з 1 вересня 2012 року по 1 червня 2015 року у сумі 3187 грн. 50 коп., три відсотки річних у сумі 344 грн. 79 коп., а також 2000 грн. моральної шкоди. Моральну шкоду пояснює емоційними переживаннями через позбавлення його права на отримання заробітку за виконану роботу, які посилюються усвідомленням відповідальності за добробут сім'ї, неможливістю організувати нормальну життєдіяльність власну та своєї родини. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про його задоволення. Представник позивача підтримала вимоги свого довірителя. Вважає, що прохання про відшкодування витрат від інфляції за період, протягом якого позивач не може захистити своє право, а також про стягнення трьох відсотків річних є такими, що ґрунтуються на законі. У зв'язку з викладеним просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Представник відповідача позов визнала частково. Не заперечує проти існування у підприємства заборгованості по сплаті заробітної плати, яка обчислюється сумою, що зазначив позивач. Вимоги про стягнення витрат від інфляції, а також трьох відсотків річних не визнає, оскільки до правовідносин, що регулюються законодавством про працю, не можна застосовувати положення цивільного закону про відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» не передбачена індексація заробітної плати працівникові, що звільнився, оскільки індексація заробітної плати проводиться у період саме роботи працівника, під час нарахування йому заробітної плати, яка і підлягає індексації. Що стосується застосування індексу інфляції під час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, йому проводилася індексація заробітної плати і були виплачена у 2010 році у сумі 74 грн. 99 коп. В 2011 році позивачу нараховано індексацію заробітної плати у сумі 614 грн. 37 коп. Вимоги про відшкодування моральної шкоди знаходить такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів наявність цієї шкоди та її перебування у причинному зв'язку з винними діями відповідача, так як при звільненні позивача у серпні 2012 року з ним було проведено розрахунок, а заборгованість, про стягнення якої він просить, утворилася у серпні, вересні, жовтні та грудні 2010 року, а це ставить під сумнів наявність моральної шкоди у зв'язку з відсутністю грошових коштів саме під час звільнення. Твердження про перебування дружини позивача у відпустці з догляду за дітьми в період, до якого відносить звільнення позивача, вважає неспроможними, оскільки на час звільнення діти позивача досягли майже одинадцяти років, а доказів необхідності здійснення догляду за дітьми такого віку, який (догляд) може бути зумовлений лише хворобою дітей, суду не надано. У зв'язку з викладеним просить про часткове задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Запорізьким державним підприємством «Кремнійполімер» з 4 листопада 2011 року до 20 серпня 2012 року, працюючи апаратником синтезу. Наказом № 98 від 20.08.2012 року звільнений за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а. с. 4-5, 21). Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати на час звільнення обчислювалась сумою в 4179,24 грн. (а. с. 3). Згідно із ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення,. На думку суду, позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати підтверджені дослідженими доказами, а саме: відомостями, що містяться в трудовій книзі (а. с. 4-5), довідкою про заборгованість (а. с. 3). Перелічені докази є достовірними, допустимими, належними до предмету спору, такими, що дають підстави для задоволення позову. В силу ч. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року на підставі індексу інфляції проводиться, зокрема, нарахування індексації заробітної плати. Виходячи з наведених положень закону встановлений індекс інфляції враховується саме при нарахуванні заробітної плати, і, як випливає з наданих суду розрахункових листків позивача за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року (а. с. 28-29) позивачу нараховано як індексацію заробітної плати, так і доплату за затримку виплати заробітної плати. Такі самі листки за 2011 рік, протягом якого величина індексу споживчих цін перевищила поріг інфляції в розмірі 101 відсотка в березні (101,4 %) і квітні (101,3 %), містять відомості про нарахування індексації заробітної плати в січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні (а. с. 30-32), що свідчить про виконання вимог закону роботодавцем, хоча ці відомості і є неналежними до предмету спору, оскільки заборгованості з заробітної плати за 2011 рік у відповідача немає. З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами представника відповідача про безпідставність вимог позову про притягнення до відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, після припинення трудових відносин між сторонами, оскільки, як вже зазначено спірні правовідносини врегульовані законодавством про працю України, і нарахування індексації заробітної плати провадиться лише щодо працюючих осіб. З тих самих міркувань виходить суд і при залишенні без задоволення вимоги про стягнення трьох відсотків річних. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає їх ґрунтовними, оскільки в силу ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Емоційні переживання позивача, який має родину, де виховуються дві малолітні дитини, організація нормальної життєдіяльності яких потребує значних видатків, перебувають у прямому причинному зв'язку з діями відповідача, проте суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 грн. є домірною компенсацією психологічних страждань позивача і відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості. Судовий збур, пільги щодо сплати яких має позивач, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства при ухваленні рішення мають бути стягнутими з відповідача.

Outcome: partial