Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він здійснює свою адвокатську діяльність в Україні та має приміщення в [ADDRESS]. 03 жовтня 2016 року в Охтирському міськрайонному суді Сумської області в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.212 ч.3 КК України проходив допит свідка працівника Охтирської ОДПІ [PERSON], яка розповідала про подію, яка відбулася 16 березня 2016 року в приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми. Позивач, як захисник обвинуваченого [PERSON] задавав питання свідку для встановлення перебігу подій того дня. Під час допиту прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області [PERSON] в присутності головуючого судді, секретаря, свідка, обвинуваченого [PERSON] повідомив, що відносно захисника відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, яке відбулося 16 березня 2016 року. Вважає, що прокурором відносно нього, як адвоката розповсюджено недостовірну інформацію присутнім в судовому засіданні, чим принижено його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач зазначає, що дійсно слідчим управлінням ГУНП у Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному правопорушенні від 16 березня 2016 року за фактом вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст.342 ч.2 КК України, однак до даного часу йому не оголошено про підозру у вчиненні опору працівникові правоохоронних органів, не висунуто обвинувачення. Оголошення [PERSON] про наявність відносно позивача кримінального провадження завдало йому моральних страждань, підірвало авторитет перед клієнтом, що призвело до зясування з його підзахисним можливості захищати клієнкта [PERSON] в подальшому, у звязку з чим у [PERSON] погіршився стан здоровя, підвищився тиск, вважає, що йому завдано моральної шкоди Просив зобовязати прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області [PERSON] спростувати неправдиву інформацію, проголошену ним 03 жовтня 2016 року в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.212 ч.3 КК України під час допиту свідка працівника Охтирської ОДПІ [PERSON] шляхом письмового повідомлення того ж кола осіб, що були присутні 03 жовтня 2016 року у вказаному судовому засіданні, а саме суддя Охтирського міськрайонного суду Мовчан Наталія Володимирівна, вул. Незалежності,7 м.Охтирка, Сумської області, секретар Шаміладзе Вікторія Вікторівна, вул. Незалежності,7 м.Охтирка, Сумської області працівник Охтирської ОДПІ Левочка Ольга Валеріївна вул.Снайпера,3 м.Охтирка та [PERSON], вул. Підлісна,30 м.Тростянець, Сумській області про відсутність кримінального провадження відносно адвоката [PERSON] по інциденту, який мав місце в приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми 16 березня 2016 року та принести вибачення за наклеп в письмовому вигляді; стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 24 тис. грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. 12.12.2016 року [PERSON] подав позовну заяву, в якій збільшив свої вимоги та зазначив, що 29.09.2016 року в судовому засіданні в Охтирському міськрайсуді під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] прокурор Кригін В.В. відносно нього розповсюдив недостовірну інформацію, чим принизив його честь, гідність та ділову репутацію як адвоката. Просить зобовязати прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області [PERSON] або прокуратуру Сумської області спростувати недостовірну інформацію, проголошену прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області [PERSON] 29.09.2016 року в судовому засіданні Охтирського міськрайонного суду Сумської області при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.212 КК України під час допиту свідка працівника Охтирської ОДПІ [PERSON] стосовно наявності кримінального провадження відносно захисника [PERSON] по інциденту, який мав місце в приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми 16.03.2016 року шляхом усного повідомлення в судовому засіданні по даному кримінальному провадженні того ж кола осіб, що були присутні 29.09.2016 року у вказаному судовому засіданні, а саме: суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Мовчан Н.В. (вул. Незалежності,7 м.Охтирка, Сумської області), секретар Охтирського міськрайонного суду [PERSON] (вул. Незалежності,7 м.Охтирка, Сумської області), працівник Охтирської ОДПІ [PERSON] (вул.Снайпера,3 м.Охтирка, Сумської області), [PERSON] (вул. Підлісна,30 м.Тростянець, Сумської області) та адвоката [PERSON] ([ADDRESS]) в одному із судових засідань в Охтирському міськрайонному суді по обвинуваченню [PERSON] або в письмовому вигляді повідомити: про недостовірність інформації проголошеної прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області [PERSON] в судовому засіданні 29.09.2016 року про наявність кримінального провадження відносно адвоката [PERSON] по інциденту, який мав місце в приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми 16.03.2016 року, аналогічному колу осіб, а саме: суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Мовчан Н.В. (вул. Незалежності,7 м.Охтирка, Сумської області), секретар Охтирського міськрайонного суду [PERSON] (вул. Незалежності,7 м.Охтирка, Сумської області), працівник Охтирської ОДПІ [PERSON] (вул.Снайпера,3 м.Охтирка, Сумської області), [PERSON] (вул. Підлісна,30 м.Тростянець, Сумської області) та адвоката [PERSON] ([ADDRESS], Сумської області). В частині відшкодування моральної шкоди зменшив позовні вимоги та просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 7700 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що 03.10.2016 року в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.212 ч.3 КК України під час допиту свідка [PERSON] прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області [PERSON] в присутності головуючого судді Мовчан Н.В., секретаря Шаміладзе В.В., свідка [PERSON], обвинуваченого [PERSON] повідомив, що відносно захисника відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, яке відбулося 16 березня 2016 року. Вважає, що прокурором відносно нього розповсюджено недостовірну інформацію присутнім в судовому засіданні, чим принижено його честь, гідність та ділову репутацію як адвоката, тому просив зобовязати прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Сумської області [PERSON] спростувати неправдиву інформацію шляхом письмового повідомлення того ж кола осіб, які були присутні в судовому засіданні 3.10.2016 року по кримінальному провадженню відносно [PERSON] про відсутність кримінального провадження відносно адвоката [PERSON] по інциденту, який мав місце в приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми 16.03.2016 року та стягнути моральну шкоду із Державної казначейської служби України. 16 грудня 2016 року [PERSON] у судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Представник прокуратури Сумської області [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що в Охтирському міськрайонному суді в судовому засіданні 03.10.2016 року під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України допит свідка [PERSON] не здійснювався. Відповідно до журналу судового засідання вказаний свідок допитувався судом 29.09.2016 року. Згідно із звукозаписом фіксування судового розгляду під час допиту свідка [PERSON] захисник [PERSON] [PERSON] ставив свідку запитання, які явно виходили за межі обвинувачення. Беручи до уваги, що більшість із запитань захисника [PERSON] були навідними, не стосувалися предмету доказування та мали відношення до іншого кримінального провадження, державним обвинувачем Кригіним В.В. ініційовано перед судом зняття цих питань із обгрунтуванням, що захисник здобуває докази для іншого кримінального провадження, яке відносно нього розслідується. Вказана інформація, висловлена прокурором у судовому засіданні, в повному обсязі відповідає дійсності. Так, слідчим управлінням ГУНП у Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016200000000050 від 16.03.2016 року за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 1201600000000050, сформованого в автоматичному режимі в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, фабула кримінального правопорушення внесена із наступним формулюванням: «11.03.2016 року працівники Охтирської ОДПІ ГУ ДФС спільно із старшим оперуповноваженим з ОВС ОУ ГУ ДФС у Сумській області капітаном податкової міліції [PERSON] перебуваючи у приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми, що розташований за адресою м.Суми вул. Першотравнева, 12 предявили директору ТОВ «Укрбіоресурс» - [PERSON] наказ про проведення перевірки, останній у свою чергу відмовився ставити підпис про ознайомлення із наказом. Даний факт було зафіксовано старшим оперуповноваженим з особливо важливих справ ОУ ГУ ДФС в Сумській області капітаном податкової міліції [PERSON] У ході фіксації адвокат директора ТОВ «Укрбіоресурс» [PERSON] [PERSON] вдарив камеру, тим самим пошкодив запис, тобто вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обовязків». Відповідна інформація про розслідування даного кримінального провадження була викладена також у заяві про ініціювання дисциплінарного провадження щодо поведінки адвоката [PERSON], направленої 28.07.2016 року прокуратурою Сумської області до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області. Співвиконавцем при підготовці зазначеної заяви і був саме [PERSON], якому таким чином стала відома інформація про наявність кримінального провадження № 12016200000000050 від 16.03.2016 року. Крім того зазначив, що за заявою прокуратури області Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Полтавської області 02.09.2016 року прийнято рішення про порушення дисциплінарної справи. У вказаному рішенні викладені наведені у заяві факти, в тому числі й щодо кримінального провадження № 12016200000000050, а також зазначено, що в діях адвоката [PERSON] вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого ч.2 ст.34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а його дії порушують Правила адвокатської етики. Відповідна справа на даний час ще не розглянута. Наведені вище обставини дали [PERSON] підстави вважати, що дійсно стосовно [PERSON] розслідується кримінальне провадження. Водночас не можуть бути прийнятими доводи позивача, що обовязковою умовою вважати, що стосовно особи розслідується кримінальне провадження є повідомлення їй про підозру. Чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить конкретних вимог щодо сукупності обставин, за наявності яких можна вважати, що кримінальне провадження розслідується стосовно особи. Зокрема, ст. 214 КПК України, якою регламентований порядок початку досудового розслідування, не містить вимог щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення або відносно особи. При цьому, згідно з аудіозаписом судового засідання [PERSON] жодного разу не вказувалося про те, що «[PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину» або «[PERSON] вчинив злочин», а також не висловлювалися інші фрази, які дійсно повинні грунтуватися на певних юридичних фактах, та потребували прийняття відповідних процесуальних або судових рішень. Вказаний факт не мав місця. Посилаючись на п.15, п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» факт повідомлення [PERSON] в Охтирському міськрайонному суді в судовому засіданні з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] під час допиту свідка [PERSON] будь-якої інформації, яка стосувалася позивача та була недостовірною, не мав місця. Оскаржувана інформація була повідомлена прокурором Кригіним В.В. в ході розгляду іншої кримінальної справи, її оцінка буде здійснена судом при прийнятті рішення у відповідній кримінальній справі. У звязку з цим вважає, що позов [PERSON] не підлягає розгляду в рамках окремої цивільної справи. Посилаючись на ч.4 ст.277 ЦК України та п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, оскільки оскаржувана інформація була повідомлена під час виконання ним службових обовязків. Крім того, у відповідності до ч.7 ст.277 ЦК України, враховуючи, що оскаржувана інформація була висловлена [PERSON] в усній формі, вимога позивача щодо її спростування у письмовому вигляді є безпідставною. Вважає, що позивачем обраний спосіб захисту, що не передбачений законодавством, у звязку з чим вимога щодо зобовязання [PERSON] або прокуратури Сумської області принести вибачення в письмовому вигляді є також безпідставною. Посилаючись на п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вважає, що доводи позивача про те, що висловлення оскаржуваної інформації призвело до приниження його честі та гідності та моральних страждань , які полягали у «підірванні авторитету перед клієнтом» та погіршення стану здоровя, не доведені ним жодними належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Представник прокуратури Сумської області [PERSON] також у судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі. Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби [PERSON] в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій зазначив, що відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» він не є належним відповідачем у справі, оскільки, оскаржувана інформація була повідомлена ним під час виконання службових обовязків. Представник Державної казначейської служби в судове засідання не зявився, надіслав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215. Відповідно до п.2 вказаного Положення Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України. Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Оскільки, як випливає зі змісту позову, казначейство жодних прав та інтересів позивача, не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковими умовами для відшкодування моральної шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; наявність вини останнього в її заподіянні. Відсутність принаймні одного з вказаних елементів виключає можливість покладення відповідальності на конкретного суб'єкта (відповідача). Згідно із загальними нормами цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього. Під моральною шкодою розуміється шкода, що виражається у применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини. Крім того, зазначив, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому, факт неправомірності дій посадової особи органу прокуратури, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним судовим рішенням, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Посилаючись на п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважає, що позивачем не зазначено наявності моральної шкоди, в чому саме вона полягає, а також обгрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. На підставі викладеного просив в задоволенні позову відмовити та справу слухати у його відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в Охтирському міськрайонному суді під час розгляду кримінального провадження відносно нього по ст.212 ч.3 КК України при допиті свідка [PERSON], точної дати він не памятає, прокурор Кригін В.В. сказав про те, що відносно його захисника [PERSON] проводиться досудове розслідування по іншому кримінальному провадженню. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов є необгрунтованим, задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 29.09.2016 року під час розгляду кримінального провадження в Охтирському міськрайонному суді по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.212 ч.3 КК України в ході допиту свідка працівника Охтирської ОДПІ [PERSON], в той час коли [PERSON] як захисник обвинуваченого ставив запитання свідку, прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби [PERSON], який приймав участь у зазначеному кримінальному провадженні висловився, звернувшись до суду, що захисник здобуває доказову базу в рамках іншого кримінального провадження, яке стосовно нього розслідується, тим самим виказав свою думку про зняття тих питань, так як вони не стосувалися, на його думку, предмету доказування в рамках конкретного обвинувачення. Позивачем наданий в судовому засіданні витяг із відеозапису судового засідання по вказаному кримінальному провадженню, який виготовлено ним особисто та копію технічного запису судового засідання від 29.09.2016 року по кримінальному провадженню по обвинуваченню [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.212 ч.3 КК України, які були приєднані до матеріалів справи, досліджені в суді в частині висловлювання прокурором Кригіним В.В., про які вказує в позові [PERSON], якими також підтверджується вищевказана обставина, що прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби [PERSON], який підтримував державне обвинувачення в суді у вказаному кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] під час допиту свідка [PERSON], в той час коли захисник обвинуваченого [PERSON] ставив питання свідку, звернувся до суду про зняття тих запитань, вказавши, що «захисник здобуває доказову базу для іншого кримінального провадження, яке стосовно нього розслідується». Як встановлено судом 16.03.2016 року внесено відомості про кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією по ст.342 ч.2 КК України в тім, що 11.03.2016 року працівники Охтирської ОДПІ ГУ ДФС спільно із старшим оперуповноваженим з ОВС ОУ ГУ ДФС у Сумській області капітаном податкової міліції [PERSON] перебуваючи у приміщенні Ковпаківського районного суду м.Суми, що розташований за адресою м.Суми вул. Першотравнева, 12 предявили директору ТОВ «Укрбіоресурс» [PERSON] наказ про проведення перевірки, останній у свою чергу відмовився ставити підпис про ознайомлення із наказом. Даний факт було зафіксовано старшим оперуповноваженим з особливо важливих справ ОУ ГУ ДФС в Сумській області капітаном податкової міліції [PERSON] У ході фіксації адвокат директора ТОВ «Укрбіоресурс» [PERSON] [PERSON] вдарив камеру, тим самим пошкодив запис, тобто вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обовязків. Дана обставина підтверджується витягом з кримінального провадження № 1201600000000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.03.2016 року (а.с.57). В судовому засіданні представник прокуратури Сумської області визнав, що ця інформація була озвучена прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби [PERSON], а саме під час судового засідання і це повязано з тим, що [PERSON] ставлячи питання в рамках кримінального провадження про обвинувачення [PERSON], на думку прокурора, не стосувалося конкретного обвинувачення, а зняття цих питань грунтувалося на тому, що захисник здобуває докази для іншого кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В дійсності кримінальне провадження згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань має місце, у фабулі обвинувачення відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань міститься конкретне посилання про те, що адвокат директора ТОВ «Укрбіоресурс» [PERSON] [PERSON] вдарив камеру, тим самим пошкодив запис, тобто вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обовязків. Позивачем вказані обставини в установленому законом порядку не спростовані. При цьому суд враховує, що відповідач в установленому законом порядку надав суду належні докази про те, що оспорювана інформація є достовірною. Конституція України\~визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, ст. 28). Разом із цим,\~Конституцією України\~гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст.275 ч.1 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими\~главою 3\~цього Кодексу. Згідно ст. 277 ч.1 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За положеннями ст.\~297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під поширенням інформації слід розуміти викладення її в заявах, листах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч.5 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки, нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Пунктом 18 вказаної Постанови визначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України, статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п. 26 вказаної Постанови відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Разом із тим не суперечить закону визнання судом мирової угоди, за умовами якої сторони як спосіб захисту гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачають вибачення перед потерпілим. Примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації взагалі не передбачено у ст.\~16,ст.\~277 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 11 ЦПК України суд\~розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач заявив позов до прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби [PERSON], однак, відповідно до ч.4 ст.277 ЦК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» він не є належним відповідачем у справі, оскільки оскаржувана інформація була повідомлена ним під час виконання службових обовязків. Вирішуючи даний позов в межах заявлених вимог, з огляду на викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову як в частині про спростування інформації так і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки, прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби [PERSON] не було поширено недостовірної інформації відносно [PERSON], а озвучена ним інформація щодо розслідування кримінального провадження в ході розгляду іншого кримінального провадження не вважається в даному випадку тим поширенням в розумінні ст. 277 ЦК України, так як вона відповідає дійсності і відповідачем в обгрунтування своїх заперечень надано про це відповідні письмові докази. Не можуть бути прийняті до уваги судом доводи [PERSON] про те, що йому не вручено повідомлення про підозру, а тому, на його думку, відносно нього відсутнє кримінальне провадження, так як в дійсності кримінальне провадження згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань має місце, відомості містять конкретне посилання про адвоката [PERSON] Крім того, позивач, вважаючи, що принижена його честь та гідність в своїх вимогах просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 7700 грн., при цьому не вказуючи в чому саме полягає його моральна шкода, з яких міркувань він визначив її розмір та якими доказами вона підтверджується. Відповідно до п.4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування\~\~моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З огляду на те, що судом факт приниження честі та гідності позивача, шляхом поширення інформації, озвученої прокурором в судовому засіданні відносно нього не встановлено, а отже не має підстав для відшкодування моральної шкоди, доказів завдання якої та в чому вона виразилася позивачем не було надано. Враховуючи викладене, суд не вбачає законних підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки, позивачем не надано про це належних, допустимих та переконливих доказів, а також не було поширено відносно позивача недостовірної інформації, про яку він зазначає в позові. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не надано суду в установленому законом порядку в розумінні ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних, допустимих, переконливих доказів у обгрунтування своїх позовних вимог, доводи позивача не заслуговують на увагу, порушення його прав не встановлено,а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення позову. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що службовими особами прокуратури Сумської області не було поширено недостовірну інформацію, висловлена прокурором в судовому засіданні інформація в повному обсязі відповідає дійсності, так як в дійсності кримінальне провадження розслідується, відомості внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань містять конкретне посилання про те, що адвокат директора ТОВ «Укрбіоресурс» [PERSON] [PERSON] вдарив камеру, тим самим пошкодив запис, тобто вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обовязків, а прокурор Кригін В.В. як державний обвинувач, під час судового засідання «заперечував проти питань, які ставив адвокат [PERSON] під час допиту свідка [PERSON] в суді, вказавши, що захисник здобуває докази для іншого кримінального провадження, яке відносно нього розслідується. Такий факт має місце і відповідає дійсності. А доводи позивача про те, що йому нібито не вручена підозра в даному випадку не заслуговують на увагу, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed