Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 18.02.2002р. його мати, [PERSON] подарувала йому житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором дарування Після чого, зазначене домоволодіння було зареєстроване у Вишгородському бюро технічної інвентаризації. З 19.12.1988р. зі згоди матері, [PERSON], яка на той час була власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Починаючи з 1990 року, відповідачі у зазначеному вище житловому будинку не проживають, на неодноразові звернення з проханням добровільно зняття з реєстраційного обліку, відповідачі не реагують, тому позивач вимушений звернутися до суду та просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судові засідання не з'являлися, про дату слухання справи були повідомлені належним чином, крім того про дату та час розгляду справи відповідачів було повідомлено через оголошення у газеті «Час Київщини» № 14 (206) від 08.04.2016р., заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 18.02.2002р. посвідченого державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори [PERSON], домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS], [PERSON] подарувала в [PERSON] (а. с. 4). Згідно з витягом із по господарської книги, [PERSON] є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], з 18.02.2002р., та окрім нього у вказаному житловому будинку, з 1988 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-7). Відповідно до акту обстеження житлових умов від 17.02.2016р. складеного депутатом Вищедубечанської сільської ради та затвердженого головою Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району, Київської області, [PERSON] проживає зі своєю рожиною за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON], не проживають у зазначеному будинку з 1990 року (а. с. 8). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача, за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. При відсутності понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідачі з 1990 року не проживають у [ADDRESS], не виконують обов'язки по утриманню будинку, не сплачують поточні комунальні платежі, суд вважає встановленим, що відповідачі понад 6 місяців не проживають у вказаному будинку без поважних причин, у зв'язку із чим є такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, у зв'язку із чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. .88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 551,20 гривень

Outcome: approved