Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» та просив визнати його право на отримання однокімнатної квартири від ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС», площею 23 кв. м. в порядку спадкування після смерті [PERSON] (яка померла 09.06.2013 року). 24.03.2017 року під час судового засідання представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила: встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] (яка померла 09.06.2013 року) на час відкриття спадщини, за адресою: вул. Фонтанська дорога, 58 в місті Одеса; визнати право [PERSON] на отримання однокімнатної квартири від ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС», площею 23 кв. м. в порядку спадкування після смерті [PERSON] (яка померла 09.06.2013 року); зобовязати ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» (ідентифікаційний код юридичної особи 35696609) надати [PERSON] (реєстраційний номер облікової карти платника податків [NUMBER]) однокімнатну квартиру, площею 23 кв. м. в порядку спадкування після смерті [PERSON] (яка померла 09.06.2013 року). Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на задоволені позову. Представник відповідача проти позову заперечує з мотивів, викладених у заперечені на позовну заяву. Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. 09.06.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі 10.06.2013 року. Представник позивача зазначає, що [PERSON] є онуком [PERSON] та єдиним спадкоємцем, оскільки всі інші спадкоємці померли та більше ніхто не претендує на спадщину. Його дідусеві [PERSON], який був працівником санаторію «Фонтан», 01.08.1996 року був виданий ордер за № 2 на жилу площу в гуртожитку. Відповідно до ордеру на жилу площу в гуртожитку було надане право займати кімнату за № 2 по вулиці Фонтанська дорога, 58, площею 41,5 кв. м. та загальною 74,3 кв. м. пятьом особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Представник позивача вказує на те, що у подальшому було прийняте рішення про проведення реконструкції санаторію «Фонтан» за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58. Пунктом 2.4.2. Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року за № 1097 «Про надання дозволу ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» на реконструкцію санаторію «Фонтан» з розміщенням дитячого реабілітаційного медичного центру європейського типу за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, вул. Дмитрія Донського, 5», зобовязано ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» до початку будівництва здійснити відселення громадян, що проживають у гуртожитку, що підлягає знесенню, за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, відповідно до чинного законодавства, з наданням іншого благоустроєного житла, згідно з додатком 1. Під номером 2 у вказаному додатку вказано, що відселенню з гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 підлягають [PERSON] та [PERSON], які займали в гуртожитку площу 23 кв. м., з наданням іншого благоустроєного житла, а саме дві однокімнатні квартири. Однак квартири так і не були надані ні [PERSON], ні [PERSON]. Представник позивача вважає, що оскільки [PERSON] належало право на отримання однокімнатної квартири, площею 23 кв. м., на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року за № 1097, та дане право не було реалізовано, то дане право переходить до [PERSON] (її онуку, оскільки він є єдиним спадкоємцем). Крім того, для отримання квартири в порядку спадкування від ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року за № 1097, представник позивача просить встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини. Представник позивача стверджує, що за адресою: м. Одеса, Фантанська дорого, 58, [PERSON] проживав з дня свого народження і на момент відкриття спадщини. І тільки 07.04.2015 року він покинув місце проживання, оскільки він був закликаний до строкової військової служби у Національну гвардію України. На підтвердженням такого факту представник позивача посилається на наступні документи: 1.Ордер за № 2, виданий адміністрацією санаторію «Фонтан» 01.08.1996 року, відповідно до якого [PERSON] має проживати [INFO], разом зі своєю бабусею; 2.Довідка за № 61/0108 від 01.08.2015 року, видана органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «10-та станція Великого Фонтану» в м. Одесі, де зазначено, що [PERSON] з самого народження і на момент відкриття спадщини проживав [INFO]; 3.Книга розвитку, яка була заведена дільничним лікарем, де зазначено адресу [PERSON] Перекопської Дивізії, 58 (зараз Фонтанська дорога); 4.Свідоцтво про базову загальну середню освіту СК № 33599840 від 25.06.2008 року; 5.Показання свідків, які проживали на момент смерті по вул. Фонтанська дорога, 58 у м. Одесі, та були сусідами; 6.Довідка за № 1145 (форма за № 1) від 10.10.2015 року, видана органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «10-та станція Великого Фонтану» в м. Одесі. Представник ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» проти позову заперечує, посилаючись на те, що в обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на докази, які не містять наявних обставин, що підтверджують факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини. Крім того, представник відповідача зазначає, що відповідно до пункту 10 розділу 1 Положення про гуртожитки, жила площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток. [PERSON], на момент прийняття Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року за № 1097, в гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 у м. Одесі не був зареєстрований та не мав права на отримання в ньому житлової площі, оскільки згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, у [PERSON] виникло право власності на 4/5 частини квартири № 3 в будинку 29, корпус 1, по вулиці Космонавтів у м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу р. № - 4303 від 27.12.2000 року, де він і перебуває зареєстрованим з 12.03.2001 року. Представник відповідача зауважив, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року за № 1097 та додатком 1 до нього не передбачалося надання [PERSON] та [PERSON] двох однокімнатних квартир по 23 кв. м. В рішенні виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року за № 1097 та у додатку 1 до нього зазначено, що відселенню з гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 підлягають [PERSON] та [PERSON], які займали в гуртожитку площу 23 кв. м., з наданням іншого благоустроєного житла, а саме дві однокімнатні квартири. Крім того, Рішенням зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» здійснити відселення до початку будівництва, відповідно до чинного законодавства. Житлова площа у гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 була надана [PERSON] та [PERSON] для проживання, у звязку з тим, що вони були працівниками санаторію «Фонтан». Вказана житлова площа не належала їм на праві власності, а надавалася лише у користування. Відповідно до статті 114 ЖК Української РСР, надаване громадянам у звязку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Інші вимоги до житла, яке надається громадянам у звязку з відселенням, законодавством не встановлюються. Представник відповідача повідомив, що заходи щодо фактичного відселення громадян, з гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 у м. Одесі та надання їм інших житлових приміщень, Товариство з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» розпочало у 2014 році. У ході підготовки до проведення зазначених заходів було встановлено, що [PERSON] помер 04.12.2008 року, а [PERSON] померла 09.06.2013 року. Таким чином представник відповідача приходить до висновку, що у звязку зі смертю [PERSON] та [PERSON], значна частина їх прав та обовязків припинилися. Припинилося і право на їх відселення з гуртожитку та надання їм у звязку з цим іншого житла. У звязку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, на підставі норм чинного законодавства України, суд дійшов до такого висновку: Правовідносини між сторонами врегульовані ЦК України та ЖК Української РСР. Згідно\~статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши докази, на підставі яких представник позивача обґрунтовує позовну вимогу, щодо встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] (яка померла 09.06.2013 року) на час відкриття спадщини, за адресою: вул. Фонтанська дорога, 58 в місті Одеса, суд приходить до висновку, що вказані докази не містять наявних обставин, що підтверджують факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини. Так ордер № 2, виданий адміністрацією санаторію «Фонтан» 01.08.1996 року не може підтверджувати факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини, оскільки відповідно до статті 129 ЖК Української РСР, є лише підставою для вселення на надану жилплощу, після якого особа набуває право користування жилим приміщенням. Історія розвитку [PERSON] та його свідоцтво про базову загальну середню освіту СК № 33599840 від 25.06.2008 року не містять жодної інформації про те, що [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини. Із пояснень представника органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «10-та станція Великого Фонтану» в м. Одесі [PERSON], було встановлено, що довідка за № 61/0108 від 01.08.2015 року, була видана на підставі інформації, наданої громадянами, які проживали в гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, особи яких встановити не вдалося. [PERSON]Т пояснила, що представники ОСОН КМ «10-та станція Великого Фонтану» особисто не перевіряли інформацію про те, чи проживав [PERSON] у гуртожитку та будь-які документи, які б підтверджували факт його проживання у гуртожитку з [PERSON] на час відкриття спадщини, відсутні. Таким чином, інформація, яка міститься у довідках за № 61/0108 від 01.08.2015 року та за № 1145 (форма за № 1) від 10.10.2015 року, надана ОСОН КМ «10-та станція Великого Фонтану», а також інформація, яку надавали свідки у судовому засіданні, ґрунтується на припущеннях, тому не може вважатися належним доказом того, що [PERSON] постійно проживав з [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно \~до пункту 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно вимог статей 27,\~28,\~29,\~30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач та його представник не скористались своїми процесуальними правами та не надали до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Як вбачається з тексту позовної заяви, підставою звернення [PERSON] до суду стало те, що ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» не визнає його право на отримання однокімнатної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] (його бабусі). За матеріалами справи, рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.09.2008 року № [NUMBER] «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» надано дозвіл на реконструкцію санаторію «Фонтан» з розміщенням дитячого реабілітаційного медичного центру європейського типу за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, вул. Дмитрія Донського, 5, після оформлення документів на землекористування, згідно з чинним законодавством. Зобовязано ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» до початку будівництва здійснити відселення громадян, що проживають у гуртожитку, що підлягає знесенню, за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58, відповідно до чинного законодавства, з наданням іншого благоустроєного житла, згідно з додатком 1 (Список громадян, що підлягають відселенню з гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 відповідно до чинного законодавства, з наданням іншого благоустроєного житла). Під номером 2 у вказаному додатку вказано, що відселенню з гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 підлягають [PERSON] та [PERSON], які займали в гуртожитку площу 23 кв.м., з наданням іншого благоустроєного житла, а саме дві однокімнатні квартири. Житлова площа у гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 була надана [PERSON] та [PERSON] для проживання, у звязку з тим, що вони були працівниками санаторію «Фонтан». Вказана житлова площа не належала їм на праві власності, а надавалася лише у користування. Відповідно до статті 127 ЖК Української РСР та Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27.04.2015 року, гуртожиток це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Житлова площа в гуртожитку надається відповідно до статті 128 ЖК Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо. Згідно статті 129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Пунктом 10 Положення про гуртожиток передбачено, що жила площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток. Відповідно до статті 136 ЖК Української РСР, у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, осіб, які проживають у гуртожитку виселяють з наданням іншої жилої площі у гуртожитку або іншого жилого приміщення. Надаване громадянам у звязку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 ЖК Української РСР. Відповідно до статті 114 ЖК Української РСР, надаване громадянам у звязку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Судом встановлено, що [PERSON] померла 09.06.2013 року. Із змісту позовної заяви та з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до моменту смерті була зареєстрована та проживала у гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58. Також встановлено, що відселення громадян, з гуртожитку по вул. Фонтанська дорога, 58 у м. Одесі та надання їм інших житлових приміщень, ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» розпочало у 2014 році. Тобто після смерті [PERSON]. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218\~ЦК\~України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права. Відповідно до глави 21 ЦК України, до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи входить право фізичної особи на місце проживання (стаття 310 ЦК України). Таким чином, у звязку зі смертю [PERSON], значна частина її прав та обовязків припинилися. Припинилися права і обовязки публічного характеру, що не мали майнового змісту, припинилися майнові права та обовязки, що мали майновий зміст, але нерозривно повязані з особою померлої. У тому числі і її право на місце проживання (право на відселення її з гуртожитку та надання їй у звязку з цим іншого житла). Суд критично оцінює пропозицію позивача щодо можливості визнання права [PERSON] на отримання однокімнатної квартири від ТОВ «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» в порядку спадкування після смерті [PERSON] та, оскільки вказане немайнове право, відповідно до статті 1219 ЦУ України, не може увійти до складу спадщини, та перейти до [PERSON]. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. У звязку з вищевикладеним, на підставі повного, обєктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, зясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, зясувавши їх достатність і взаємний звязок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх недоведеність. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed