Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.12.2010 р. позичив відповідачу 2 000 доларів США, що становило еквівалент 16 000 грн., які останній повинен був повернути 22 січня 2011 р., на підтвердження чого дав розписку. Оскільки [PERSON] кошти не повернув, [PERSON] просить стягнути з нього заборгованість у сумі 18 944, 24 грн., яка утворилась на 11.01.2014 р., а саме: 16 600 грн. - боргу за договором позики,863,20 грн. - інфляційні збитки, 2 664, 54 грн. - три проценти річних від простроченої суми за 1141 день, а також понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору. 24.06.2014 р. під час судового розгляду справи [PERSON] було збільшено розмір позовних вимог - просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 32 419, 54 грн., яка утворилась станом на 14.04.2014 р., з яких: 27 500 грн. - заборгованість за договором позики, 2 255 грн. - інфляційні втрати за період 2011 -2013 р. та з 01 січня по березень 2014 р., 2 664, 54 грн. - три проценти річних від простроченої суми за 1 141 день, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 324,54 грн. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги повністю підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце повідомлений належними чином. Причини неявки суду не повідомив. Оскільки причини неявки суду не повідомив, суд визнає їх неповажними та на підставі ч. 1 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. В попередньому засіданні позов не визнавав, суду пояснив, що він розписки позивачу не писав. Крім того зазначив, що від нього [PERSON] отримував товар, за який гроші до цього часу останнім не повернуті. В послідуючому відповідач в судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів, а саме - таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом встановлено, що згідно з розпискою [PERSON] від 23.12.2010 року, оригінал якої представив суду [PERSON], відповідач отримав від нього 2 000 доларів США, що становило еквівалент 16 000 грн. Відповідно до зазначеної розписки, відповідач зобов'язався повернути позивачу 2 000 доларів США до 22 січня 2011 року в еквіваленті до гривні на момент повернення. Останній не виконав своїх зобов'язань за договором позики від 23.12.2010 р. і не повернув суму позики у встановлений у договорі строк. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов договору позики від 23.12.2010 р. та вчасного неповернення суми позики, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем, а саме: сума позики, які підлягають поверненню відповідачем позивачеві, становить 2 000 доларів США, що згідно офіційного курсу, встановленим Національним банком України станом на 24.06.2014 р. (день подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог) у гривневому еквіваленті становить 23 780 грн. (1 дол. США = 11,88 грн.). Оспорюючи наявність розписки та належність підписів у ній, відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України належних і допустимих доказів суду, які б підтверджували вказані ним обставини, не надав. Крім того у зв'язку з тим, що в ході судового розгляду відповідач у справі заперечував проти складання та підписання ним розписки про отримання коштів в сумі 2 000 доларів США, представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про призначення судом судом-почеркознавчої експертизи для ідентифікації підпису, виконаного від імені [PERSON] на розписці від 23.12.2010 року. 24 червня 2014 року Чорнухинський районний суд Полтавської області клопотання представника відповідача задовольнив та призначено судово-почеркознавчу експертизу. При цьому сторонам роз'яснювались правові наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.ст. 146, 86 ЦПК України. Згідно з вимогами ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Вимогу судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса щодо надання зразків підписів та проведення оплати вартості робіт по проведенню експертизи [PERSON] не виконав. У зв'язку з цим ухвалою Чорнухинського районного суду від 03.10.2014 р. вищевказана ухвала про призначення експертизи від 16.07.2014 р. була скасована. За таких обставин суд вважає, що судово-почеркознавча експертиза не проведена з вини відповідача у справі [PERSON], а також доведеним факт передачі позивачем грошей відповідачу у відповідності до написаної останнім розписки від 23.12.2010 р., у зв'язку з чим [PERSON] має заборгованість за договором позики у сумі 23 780 грн., яка підлягає стягненню з нього у примусовому порядку. Доводи відповідача про наявність у позивача заборгованості перед ним за наданий товар, судом не бере до уваги, оскільки дане питання не є предметом цього судового розгляду. Що стосується стягнення сум інфляційних збитків та трьох процентів річних, то суд зазначає наступне. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частини перша та третя ст. 1049 ЦК України передбачають, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, який згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Таким чином, оскільки між сторонами склалися правовідносини на підставі договору позики і є грошовим зобов'язанням, визначеному у гривневому еквіваленті, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання в частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних. Виходячи з положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом встановлено, що боржник порушив зобов'язання за договором позики, а тому у позивача нього виникло право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат від несплаченої суми боргу. Доводів позивача з цього приводу належними доказами відповідачем не спростовано. Таким чином є підстави для застосування до невиплати боргу ст. 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат до заборгованості, визначеної у гривневому еквіваленті, та 3% річних. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Сума боргу з врахуванням індексу інфляції за період з 22.01.2011 р. по 31.03.2014 р. (період, визначений позивачем щодо врахування індексу інфляції) складе: 23 780х1,046 (індекс інфляції за 2011 р.)х1,005 (індекс інфляції за 2013 р.)х1,002х1,006х 1,022 (індекси інфляції за січень-березень 2014 р.) = 25 752,90 грн. У 2012 році індекс інфляції становив менше 100%. Сума інфляційних втрат від несвоєчасної сплати боргу складає 25 752,90 грн. - 23 780 грн.= 1 972,90 грн. 3% річних за період з 22.01.2011 р. по 24.06.2014 р. складе: -з 22.01.2011 р. по 31.12.2011 р.: 23 780 х 100% х 3% : 365 днів х 344 дні = 672,36 грн.; -за 2012-2013 роки: 23 780 х 100% х 3% х 2 (за два роки) = 1 426,8 грн. -з 01.01.2014 р. по 24.06..2014 р. (дата, визначена в позові як кінцева дата нарахування 3% річних): 23 780 х100% х 3% : 365 днів х 175 днів = 342,04 грн. Всього 3% річних за період з 22.01.2011 р. по 24.06.2014 р. складає 2 441,20 грн. (672,36+1 426,8+342,04) Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить 28 194 грн. 10 коп. (23 780 грн.+1 972,90 грн.+2 441,20 грн.) Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у гривневому еквіваленті у сумі 28 194 грн. 10 коп. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог У зв'язку з частковим задоволенням позову (86,5%) судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 280,43 грн. (324,20х86,5%). На підставі викладеного,

Outcome: partial