Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що свої обов'язки, як батько, щодо забезпечення [PERSON] він виконував належним чином та відповідно до рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 12 січня 2011 року, за яким з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до повноліття дитини. 14 березня 2014 року він одружився вдруге на [PERSON] [INFO] у них народилась спільна дитина - [PERSON]. Дочка перебуває на обліку у кардіолога та ортопеда, у зв'язку з чим потребує значних коштів на своє утримання. Дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з [INFO] по [INFO] Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13.05.2016 року по справі №477/729/16-ц вирішено стягнути з нього на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11.05.2016 року вирішено стягнути з нього на користь дружини [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 08.04.2016 року, і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Враховуючи викладене, посилаючись на ст.192 Сімейного кодексу України, позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на сина - [PERSON], [INFO], з 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини, на 1/6 частку всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги, викладені в позові, підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Додатково у надісланих суду письмових поясненнях зазначає, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, встановленому рішенням Кролевецького районного суду від 12 січня 2011 року і через ті обставини, що він та його дружина перебувають на медичному обліку через захворювання шлунково-кишечного тракту і вимушені постійно приймати ліки та проходити лікування декілька разів на рік. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, надавши письмові заперечення (а.с.24-26), які підтримала в судовому засіданні. Заперечуючи проти позовних вимог, вона посилається на ті обставини, що вона не працює, оскільки її двоє дітей часто хворіють і потребують догляду. Син [PERSON] часто хворіє на ГРВІ та ЛОР захворювання, перебуває на «Д» обліку в Кролевецькій дитячій консультації та потребує санаторно-курортного лікування. Також він перебуває на «Д» обліку в лікаря-офтальмолога в СОДКЛ і потребує лікування кожні три місяці в офтальмологічному відділенні СОДКЛ та в Центрі зору «Оптика 1.0» (лікування платне). Вона як і позивач має другу дитину від другого шлюбу. Син [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-офтальмолога та лікаря-пульмонолога СОДКЛ і потребує лікування. Вона отримує аліменти від позивача і на другу дитину [PERSON] щомісячну одноразову допомогу при народженні у розмірі 955,21 грн. Майже всі кошти йдуть на лікування дітей. Її чоловік стабільного заробітку не має. Вони проживають у винайманій квартирі, за яку щомісячно сплачують 1000 грн. і додатково оплачують комунальні послуги. Зменшення розміру аліментів порушить права та законні інтереси її сина і поставить його в нерівні умови з другою дитиною позивача, на яку він сплачує аліменти у розмірі 1/4 його доходів. Також вона зазначила, що з часу винесення рішення про стягнення аліментів на сина [PERSON] відповідач працює, отримує стабільну заробітну плату, що вбачається з розміру отримуваних аліментів. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 12 січня 2011 року з [PERSON] було стягнуто на користь відповідачки аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, якими врегульовано обов'язок батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленого цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на ті обставини, що він одружився, має від другого шлюбу дитину, яка страждає на захворювання, за рішеннями Жовтневого районного суду Миколаївської області з нього стягнуті аліменти на дитину і на дружину, незадовільний стан здоров'я його та дружини. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 травня 2016 року з [PERSON] стягнуті аліменти на дружину [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною [PERSON] трьох років (а.с.15). [PERSON] не брав участі в судових засіданнях у вказаних справах, однак надав суду письмову згоду на стягнення з нього аліментів у таких розмірах при тому, що на момент ухвалення цих рішень мав аліментні зобов'язання стосовно сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходів, що відповідно до ст.182 Сімейного кодексу повинно було враховуватися судом при визначенні розміру аліментів на дочку [PERSON] і дружину [PERSON], так як і стан його здоров'я і майновий стан. Поряд з цим [PERSON] не була залучена до участі у цих справах як третя особа. За таких обставин, сама по собі наявність судових рішень щодо стягнення аліментів на другу дитину [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, та на дружину [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно не доводить наявність підстав для зменшення розміру аліментів на сина [PERSON], виходячи зі змісту ст.192 СК України. В даному випадку наявні факти зміни сімейного стану позивача, але зі змісту зазначених судових рішень вбачається, що позивач надав згоду на сплату аліментів на дочку і дружину у вказаному розмірі, що фактично підтверджує можливість для нього, виходячи з його матеріального становища, сплачувати аліменти в такому розмірі. Наявність у позивача і його дружини хронічних захворювань не є достатньою підставою для висновку про погіршення майнового стану позивача. Отже суд вважає, що відповідачем вимоги, щодо зменшення аліментів на сина [PERSON] не обґрунтовані та ним не надані достатні докази зміни його матеріального становища в бік його погіршення. При цьому суд враховує, що за наведених обставин перша дитина позивача [PERSON], за наявності вад здоров'я, потреби у лікуванні, з врахуванням матеріального становища відповідачки, яка утримує його, у разі зменшення аліментів буде знаходитися в нерівних умовах з його другою дитиною [PERSON]. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлений прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років, розмір якого становить: з 01 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня 2016 року - 1531 грн., з 1 грудня 2016 року - 1637 грн. З рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року у справі №579/1986/15-ц, пров.2/579/40/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, яким [PERSON] у задоволенні позову відмовлено, вбачається, що розмір аліментів становив 1027,74 грн. щомісяця, що є меншим від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини від 6 до 18 років (а.с.38-39). При цьому суд враховує, що відповідачка не працює, оскільки здійснює догляд за двома дітьми, які часто хворіють і перебувають на диспансерному обліку (а.с.29-34). Отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 955,21 грн. (а.с.40). Син позивача [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-педіатра і лікаря-офтальмолога (а.с.61). Таким чином, зменшення розміру аліментів значно погіршить матеріальне забезпечення малолітнього [PERSON] та унеможливить забезпечення йому належного рівня життя, необхідного для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин, беручи до уваги положення ст.182 СК України, враховуючи, що позивач не навів жодних доказів, які б могли бути підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих з нього на сина [PERSON], з метою захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed