Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суму процентів у розмірі 4 882 186, 40 грн. та суму трьох відсотків річних у розмірі 2 838 391,36 грн. за прострочення невиконання грошового зобовязання відповідачем щодо повернення боргу за договором позики. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2005 року встановлено, що 04.05.2005 року сторони уклали договір позики, згідно з умовами якого відповідач, отримані у борг 80000 доларів США та суму прибутку 24000 доларів США зобовязався повернути в найближчий час, але до теперішнього часу борг не повернуто, що підтверджується постановою Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві від 10.06.2005 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] [PERSON] за ст.. 190 ч. 4 КК України, в якій зазначено про визнання останнім боргових перед [PERSON] [PERSON] в сумі 104000 доларів США, з пояснень відповідача від 06.06.2005 р., які він давав оперуповноваженому ВДСБЕЗ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві також вбачається, що відповідач від своїх зобовязань перед позивачем не відмовляється і має намір повернути борг в повному обсязі. 30 січня 2018 року постановою головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] відкрито виконавче провадження № 55666346 за виконавчим листом № 2-1919-1/05 виданого Печерським районним судом м. Києва від 24.01.2018 р.. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта сформованої від 02.02.2018 р. за частковим спів падінням постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] накладено арешт на в все нерухоме та рухоме майно. Згідно розрахунку втрат від інфляції позивач оцінює суму заборгованості за період з листопада 2005 року по грудень 2017 року, яка складає 4 882 186,40 грн. Згідно розрахунку трьох відсотків річних наданого позивачем, за період з 26.10.2005 по 21.12.2017 року складає 2 838 391,36 грн. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 висловив правові позиції та вказав на те, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Перевіривши зроблений та наданий суду позивачем розрахунок суми нарахованих трьох відсотків річних, а також суми втрат від інфляції, суд вважає його належним і допустимим доказом у справі, оскільки є достовірним та ґрунтується на матеріалах справи. (а.с. 4-11). Виходячи з викладеного, а також те, що відповідач суму позики позивачу не повернув, безпідставно продовжує користуватися чужими грошима, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення на його користь із відповідача 3% річних та витрат від інфляції у розмірі 7720577,76 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою суду від 27.03.2018 року сплату судового збору було відстрочено до винесення рішення суду по справі. З огляду на зазначене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8810 грн.. На підставі ст. ст. 22, 623, 625, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved