Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ТОВ «НІМФАН» про захист гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем до правоохоронних органів та державних установ, в т.ч. до державного органу в якому працює позивач, були направлені заяви/листи з інформацією, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Серед іншого, поширювана неправдива інформація складалась із необґрунтованих тверджень відповідача про незаконні, протиправні, свавільні дії інспектора ДФС [PERSON], які направлені на спричинення проблем підприємству з метою отримання грошових коштів від останнього. Крім цього, відповідачем також була поширена інформація про те, що інспектор ДФС [PERSON] бере участь у корупційних схемах, які мають на меті отримання хабара від підприємств, а дії інспектора можливо кваліфікувати за ст. 364 КК України, що передбачає зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди, інше. Вказане поширення відносно позивача неправдивої інформації спричинило для останнього негативні наслідки у погіршенні ділової репутації серед колег та друзів, душевного хвилювання, морального страждання, витраченого на відповіді та численні пояснення часу, погіршення загального стану здоровя. ТОВ «Німфан» звернулось до суду з уточненим зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що інспектором ДФС [PERSON], у складеному ним акті про відмову від допущення до проведення перевірки ТОВ «Німфан» від 01.11.2014 року за № 87/15-32-16-02, поширено неправдиві відомості стосовно недопущення посадових осіб контролюючого органу [PERSON] та [PERSON] до проведення позапланової виїзної документальної перевірки та відмови у підписанні направлення на перевірку. Вказаними неправомірними діями директору ТОВ «Німфан» [PERSON] завдано моральну шкоду, яка виразилась у моральних переживаннях, порушенні душевної рівноваги, відкриття стосовно нього кримінального провадження, обшуках та вилученні речей. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Проти задоволення уточненої зустрічної позовної заяви заперечував у повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом просив у задоволенні первісного уточненого позову відмовити у повному обсязі, уточнену зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що відповідно до вимог пп. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України ГУ Міндоходів в Одеській області було видано наказ від 24.10.2014 року №1417 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Німфан», за період з 01.10.2011 року по 30.09.2014 року з метою перевірки фінансово-майнових операцій з метою запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом та були видані направлення на перевірку від 29.10.2014 року № 64/16-02, № 63/16-02. 03.11.2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу аналізу сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ Міндоходів в Одеській області [PERSON] та начальником відділу аналізу сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ Міндоходів в Одеській області [PERSON] було здійснено виїзд на податкову адресу підприємства ТОВ «Німфан» для початку проведення перевірки. Посадові особи ТОВ «Німфан», після ознайомлення з наказом №1417 від 24.10.2014 року, відмовились проставити свої підписи у направленнях на перевірку №63/16-02 та №64/16-02 від 29.10.2014 року та не допустили посадових осіб контролюючого органу до проведення позапланової виїзної документальної перевірки, про що складено акт від 01.11.2014 року за № 87/15-32-16-02 «Про відмову від допущення до проведення перевірки посадовими особами ТОВ «Німфан». У звязку із недопущенням ТОВ «Німфан» до проведення перевірки посадових осіб, за процедурою, яка передбачена ст. 94 ПК України та згідно з вимогами наказу Міністерства доходів і зборів України №568 від 10.10.2013 року «Про затвердження Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків», зареєстрованого в Мінюсті за № 1839/24371 від 31.10.2013 року ГУ Міндоходів в Одеській області на адресу ДПІ У Приморському районі м. Одеси було надіслано лист № 145/7/15-32-16-02-05 від 04.11.2014 року з доданням акту «Про відмову від допущення до проведення перевірки посадовими особами ТОВ «Німфан», №87/15-32-16-02 від 03.11.2014 року для застосування адміністративного арешту майна ТОВ «Німфан». Вказані обставини вже були предметом судової справи №815/6275/14, по якій 03.06.2015 року Одеським апеляційним адміністративним судом було постановлено: скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ТОВ «Німфан» до ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій залишити без задоволення. Відповідно до ч.5 ст. 254 КАС України вказана постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. 16.03.2015 року на адресу ГУ ДФС в Одеській області надійшла заява директора ТОВ «Німфан» [PERSON] «Про незаконні, протиправні, свавільні дії інспектора ДФС [PERSON]В.», згідно змісту якої зазначено, що дії інспектора ДФС [PERSON], повязані з перевіркою, направлені на здійснення неправомірних дій стосовно арешту активів товариства та спричинення інших проблем підприємству з метою отримання грошових коштів від останнього. А також, щодо участі інспектора у корупційних схемах, які мають на меті отримання хабара від підприємств, а дії інспектора можливо кваліфікувати за ст. 364 КК України. Подібні заяви (листи) були направлені також і до інших державних установ. Судом також встановлено, що інформація, викладена у вказаних заявах (листах) відповідача не знайшла свого підтвердження, а лише спричинила негативні наслідки для позивача у порушенні його честі, гідності та ділової репутації. При цьому честь, гідність і ділова репутація громадянина та державного службовця, мають дуже велике значення як для ефективного здійснення останнім своїх обов'язків перед державою, так і впливає на ймовірні заохочення, підвищення кваліфікації, просування по карєрній ланці посадової особи, що окрім іншого, позитивно впливає на моральний та матеріальний рівень громадянина. Відповідно до положень статей 21, 28, 32 Конституції України, статей 270, 275, 297, 299 ЦК України, особа має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із заявою до суду. Відповідно до ст.269 ЦК України, особа не може бути позбавлена цих прав або відмовитися від них. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~зазначається, що зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірної інформації про себе, а також право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. Враховуючи те, що Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» є частиною національного законодавства, згідно ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім того, згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та ст.23 ЦК України розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в границях заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин (характеру й тривалості страждань, стану здоров'я потерпілого, ваги заподіяної травми, наслідків тілесних ушкоджень, істотність змушених змін у його життєвих і виробничих відносин, намірів з якими діяла особа, що спричинила шкоду). Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, суд, застосовує принцип справедливості та співмірності і вважає, що позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000 гривень Відмовляючи у задоволенні уточненої зустрічної позовної заяви суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що посилання ТОВ «Німфан» на поширення інспектором ДФС [PERSON] неправдивих відомостей стосовно недопущення посадових осіб контролюючого органу [PERSON] та [PERSON] до проведення позапланової виїзної документальної перевірки та відмови у підписанні направлення на перевірку, викладених в акті про відмову від допущення до перевірки ТОВ «Німфан» від 01.11.2014 року за № 87/15-32-16-02, які спричинили ТОВ «Німфан» і особисто директору [PERSON] порушення честі, гідності, ділової репутації, завдано моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, оскільки базуються лише на припущеннях, не підтверджених належними доказами, а також базуються на встановлених судом обставинах по скасованому судовому рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2014 року по справі № 815/6275/14 (скасоване постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 року). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього, суд дійшов висновку, про необґрунтованість зустрічної позовної вимоги ТОВ «Німфан» щодо зобовязання [PERSON] відкликати акт про відмову від допущення до проведення позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «НІМФАН» від 01.11.2014 року за № 87/15-32-16-02, оскільки вказана вимога, крім іншого, протирічить вимогам ст. 123 ЦПК України, ст. 277 ЦК України та постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». З урахуванням вищенаведеного, заявлена моральна шкода також не підлягає задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: partial