Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення завданих збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди з відповідача [PERSON] , у розмірі 49 500грн. та судових витрат пов`язаних із розглядом справи. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Представник позивача заяву підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Не заперечувала, щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв на адресу суду не надходило. Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щодо задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] , 28.02.2019р. було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №RZ25103. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] . У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. У позивача виникла необхідність звернення до суду з даним позовом, у зв`язку із настанням страхового випадку, за участю автомобіля «Ford» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , а також автомобілем «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дані події мали місце 28.02.2019р. о 19 год 10хв. у місті Ірпінь по вулиці Центральна. Внаслідок вищевказаного ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 28.05.2019 року по справі № 367/2327/19, [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення/а.с. 16 та зворотна сторона/. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (ЦК України - далі по тексту) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт №UA2019022800048/L01/03 від 14.05.2019р. (а.с.56). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA 2019022800048/L01/03 розмір страхового відшкодування складає 49 500,00 грн./а.с. 56 зворотна сторона/. На підставі вище зазначеного страхового акту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30041 від 15.05.2019р. (а.с.57). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП відповідача не була застрахована. Отже, на підставі вищезазначеного, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП нанесеної потерпілому. Таким чином, в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем, проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу. Ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було, а відтак, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п.8 ч.2 ст.16). Розподіл судових витрат підлягає в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved