Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 20.03.2014 року, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.03.2013 року він дав в борг [PERSON] грошові кошти у сумі 56 400, 00 грн. та 4 800 доларів США, що по курсу НБУ станом на 21.03.2013 року становила 38 880, 00 грн., в підтвердження даного факту, відповідач надав розписку. Оскільки строк повернення відповідачем грошових коштів не встановлений, він має право вимагати їх повернення у будь-який час. Таким чином, 19.12.2013 року на адресу відповідача було направлено лист-претензію з проханням повернути борг у розмірі 56 400, 00 грн. та 4 800 доларів США. На теперішній час відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, від виконання зобов'язань ухиляється. Сума заборгованості складає 56 400, 00 грн. та 4 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2014 року складає 44 880, 00 грн., всього 101 280, 00 грн. Крім того, оскільки відповідач не приступив до виконання зобов'язання передбаченого законом (з моменту отримання листа - претензії) та враховуючи те, що розпискою не було передбачено розмір належних до сплати відсотків, вважає, що розмір відсотків слід розраховувати за період користування грошима з 06.01.2014 року по 07.03.2014 року яка становить 1082, 00 грн., також вважає, що відповідач повинен сплатити йому за вказаний період три відсотки річних в розмірі 499, 00 грн. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення який складає 455,00 грн. Тому, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 101 280,00 грн., суму відсотків за користування чужими грошима у розмірі 1082, 00 грн., 3% річних від простроченої суми за період прострочення в розмірі 499,00 грн., суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 455,00 грн. та судовий збір у розмірі 1034,00 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив суд відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки гроші у розмірі 56 400, 00 грн. та 4 800, 00 доларів США 21.03.2013 року він отримав у позивача [PERSON] для придбання та доставлення продукції позивачу на виконання його доручення 29.03.2013 року. Продукцію було доставлено позивачу 29.03.2013 року на підставі акту прийому-передачі, копію якого він надав суду (а.с. 32, 33-34). Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики), а згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України в підтвердження договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 21.03.2013 року взяв в борг у позивача [PERSON] гроші в сумі 56 400, 00 грн. та 4 800 доларів США, про що надав розписку (а.с. 36). Вказана розписка підтверджує факт передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] та обов'язок повернення позичальником грошей. Відповідачем на підтвердження того, що грошові кошти він отримав у позивача для придбання і доставку йому товару на виконання його доручення, надана копія акту прийому-передачі від 29.03.2013 року (а.с. 33-34). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази, які подаються сторонами повинні бути належними та допустимими, відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України. З урахуванням зазначених вище положень законодавства, суд не може прийняти до уваги надану відповідачем копію акту прийому-передачі від 29.03.2013 року, оскільки вона не завірена належним чином, складається з двох сторінок, в тексті якого великий розрив, тобто неможливо встановити справжність зазначеного акту, крім того зазначений акт не спростовує факту отримання грошових коштів відповідачем від позивача. Тому суд вважає, що вищевказана розписка від 21.03.2013 року має силу письмового договору позики в силу ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається, 19.12.2013 року на адресу [PERSON] була направлена претензія -вимога про повернення боргу у розмірі 56 400, 00 грн. та 4 800 доларів США, згідно розписки від 21.03.2014 року (а.с. 14), яку відповідач отримав особисто 06.01.2014 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 15). Суд встановив, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики від 21.03.2013 року, оскільки у визначений законом строк (тридцять днів з моменту отримання листа - претензії) не повернув суму боргу. Заборгованість станом на 26.02.2014 року складає 56 400, 00 грн. та 4 800, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2014 року складає 45 264 грн. (100 доларів США становить 942,6900 грн.) (а.с. 37). Оскільки суд, при розгляді справи не може вийти за межі заявлених вимог(ст. 11 ЦПК України), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 56 400, 00 грн. та 44 880,00 грн., яку позивач визначив в позові як еквівалент 4800,00 доларів США, а всього 101 280, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи те, що розпискою не було передбачено розмір та порядок сплати відсотків та те, що відповідач не приступив до виконання зобов'язання передбаченого законом, а саме: з моменту отримання листа - претензії 06.01.2014 року, тобто не повернув позивачу взяті у борг грошові кошти протягом тридцяти днів від дня пред'явлення останнім вимоги про це, розмір відсотків слід розраховувати за період користування грошима з 06.02.2014 року по 07.03.2014 року яка становить 523, 04 грн. з розрахунку 101 280,00 грн. (загальна сума заборгованості) х 6,5% (облікова ставка НБУ за період з 06.02.2014 року по 07.03.2014 року) : 356 днів (кількість днів у році) х 29 днів (кількість днів прострочення зобов'язань) = 523,04 грн. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки, відповідач кошти у встановлені строки не повернув, тому зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, тобто за період з 06.02.2014 року по 07.03.2014 року. Розрахунок 3% річних від суми боргу проводиться за наступною формулою: 3% річних = сума боргу х 3% річних / кількість днів у році (365) х кількість днів прострочення. В нашому випадку 3% річних = 101 280, 00 грн. х 3% / 365 х 29 = 241, 40 грн. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного договором у гривні. А тому, з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції у розмірі 112,80 грн. з розрахунку: 56 400 грн. (сума боргу, отримана в національній валюті) х 100,2% (процент інфляції) - 56 400 грн. ( сума боргу) = 112,80 грн. Отже сума боргу за договором позики від 21.03.2014 року складається з: - основного боргу в розмірі 101 280,00 грн.; - відсотків за користування грошима в розмірі 523,04 грн.: - 3% річних від простроченої суми в розмірі 241, 40 грн.; - суми боргу з урахуванням інфляційних витрат в розмірі 112, 80 грн., а всього 102 157, 24 грн. В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не було виконано умови договору позики та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 102 157, 24 грн. Оскільки рішення постановляється на користь позивача, а позовні вимоги задоволені частково, то згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 1021, 60 грн.. На підставі ст. ст. 509, 533, 610, 625, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial