Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами про зняття арешту та заборони відчуження з майна, а саме житлового будинку під [ADDRESS], який був придбаний ним 10 листопада 2001 року на підставі договору купівлі-продажу, проте під час державної реєстрації вказаного нерухомого майна в 2017 році було виявлено, що на підставі ухвали Васильківського міського суду Київської області від 2.06.2001 року на вказане нерухоме майно накладено арешт та внесений 07.09.2004 року реєстратором - Васильківською міською державною нотаріальною конторою Київської області до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1283376. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надіслав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, подавши до суду письмові заяви про слухання справи у їх відсутності, вимоги позову визнають в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з положень ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок зняття арешту з майна або його звільнення з-під арешту у цивільному процесі визначений положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року. З огляду матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Васильківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстровано в реєстрі за №2179, позивач набув права власності на житловий будинок під [ADDRESS]. Ухвалою Васильківського міського суду Київської області від 2 червня 2001 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення боргу, було накладено арешт житловий будинок під [ADDRESS]. У відповідності до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 14.02.2017 року, на підставі реєстраційного запису № 1283376, здійсненого Васильківською міською державною нотаріальною конторою Київської області від 7 вересня 2004 року на підставі вище вказаної ухвали суду, вчинена заборона стосовно будинку під [ADDRESS]. Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для подальшого здійснення заборони на відчуження майна після переходу права власності від особи-боржника до позивача не має, а тому, з метою недопущення порушення майнових прав позивача, заборона щодо нерухомості підлягає скасуванню. На підставі наведеного та

Outcome: approved