Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, відповідно до якого просить розірвати з ПАТ «ІМЕКСБАНК» договір банківського вкладу (депозиту) № 1030002785 та стягнути на його користь суму вкладу за цим договором у розмірі 195 000,00 грн.; розірвати договір № 999-00166614 про відкриття та обслуговування поточного рахунку та стягнути на його користь грошові кошти ( проценти) за цим договором у розмірі 7378,99 грн.; розірвати договір № 999-00166617 про відкриття та обслуговування поточного рахунку та стягнути на його користь грошові кошти у розмірі 3 942, 32 долари США, крім того, стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.08.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1030002785 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. вклад «Постійний клієнт» 6 міс. Відповідно до умов договору позивач перерахував на вкладний рахунок у ПАТ «ІМЕКСБАНК»195 000,00 грн., строком на 184 дня ( до 05.02.2015 року). Згідно з приміткою до вищевказаного договору проценти по даному вкладу нараховуються на особовий рахунок договір № 99-00166614 від 05.09.2014 року. Також 05.09.2014 року між сторонами було укладено договір № 999-00166617 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичних осіб. Відповідно до п. 5.1. договору № 999-00166617 клієнт має право розірвати договір з попереднім повідомленням Банку за 7 днів, 26.12.2014 року позивачем було подано заяву до банку про розірвання договорів та поверненням коштів, однак до теперішнього часу відповідь від відповідача не отримав. В судове засідання представник позивача не з'явилась - надала суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, вказаних у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди представника позивача на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу із спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до договору № 1030002785 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. вклад «Постійний клієнт» 6 міс, укладеного між сторонами 05.08.2014 року, Банк приймає від Вкладника грошові кошти в сумі, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума вкладу за наведеним договором складає 195 000,00грн., процентна ставка 25%. Дату внесення вкладу зазначено 05.08.2014 року, дату повернення -05.02.2015 року, строк зберігання - 184 календарних днів (а.с.17). Згідно з приміткою до вищевказаного договору проценти по даному вкладу нараховувались на особовий рахунок за договором № 999-00166614 від 05.09.2014 року (а.с.5-7). Відповідно до виписки по контракту № 999-00166614 від 05.09.2014 року за період з 23.09.2014р. по 23.01.2015р. сума нарахованих та несплачених банком позивачу процентів складає 7 378,99 грн.(а.с.4). 05.09.2014 року між сторонами було укладено договір № 999-00166617 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичних осіб (а.с.11-13). Відповідно до виписки по контракту № 999-00166617 від 05.09.2014 року з період з 23.09.2014 року по 23.01.2015 року заборгованість по рахунку складає 3 942,32 доларів США (а.с.14). Відповідно до п.7.2. Публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) та п.5.1. договору № 999-00166617 позивачем було написано заяву до відповідача з проханням в строк закінчення дії договору його розірвати та відмовою його пролонгації (а.с.15-16). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК України (глава 72) обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти, згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів за даними договорами. Відповідно до ст.1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з ПАТ «ІМЕКСБАНК» на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у цій частині. Відповідно ст. 23 ч.2 п.1,2 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 5 частини 1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», який діє в новій редакції на підставі Закону України № 3390-VI від 19.05.2011р. «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. В розумінні п.6 ст.1 Закону України №3390-VI від 19.05.2011р. «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. В даному конкретному випадку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, прямо передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з тим, що позивач мав душевні хвилювання з приводу неправомірної поведінки відповідача, погіршення стану його здоров'я тощо. Курс долару США станом на 13.03.2015 року складає 21,616 грн., таким чином на користь позивача підлягає стягненню загальна сума у розмірі 195000,00 грн. + 7378,99 грн. +85217,20 грн. = 287596,19 грн., таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1% від загальної суми, що дорівнює 2875,96 грн. На підставі ст. ст. 23, 526, 626, 1058, 1074, 1167 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial