Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з 09 жовтня 2004 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO] Шлюбних відносин з відповідачем не підтримують з квітня 2015 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини. Позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно, майновий спір та спір про місце проживання дитини між сторонами відсутній, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Гриценюк». Позивач в судове засідання не з'явився, його представником [PERSON] надано заяву, в якій він просить цивільну справу розглянути за відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач також надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. В зв'язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 09 жовтня 2004 року, який зареєстрований Першотравневою сільською радою Долинського району Кіровоградської області, актовий запис №5, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують з квітня 2015 року, проживають окремо, єдиного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини, а тому збереження шлюбу суперечить його інтересам та є порушенням права дружини та чоловіка на свободу та особисту недотарканість. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Майновий спір між сторонами відсутній, про що вказував у позові позивач, а відповідач доказів протилежного суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, розлад у сім'ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved