Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 17.12.2015 року в м. Ужгороді відбулась дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якого з вини [PERSON] [PERSON] зазнав матеріальних шкоди. Відповідач зобовязувався відшкодувати витрати позивачу у сумі 130,00 дол. США, про що було складено відповідну розписку. Однак, взяті на себе зобов'язання з виплати грошових коштів відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно, наявної в матеріалів справи, боргової розписки від 03.01.2015 року, відповідач взяв на себе зобовязання по відшкодуванню майнової шкоди завданої ним [PERSON] в наслідок ДТП у сумі 130 дол. США. У ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконує. Положеннями ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України регламентовано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, у тому числі повязана з використанням транспортних засобів, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Із змісту розписки від 03.01.2015 року встановлено, що вину [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду, визнав, з огляду на що, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 130 дол. США, що еквівалентно 2804,10 грн., підлягає задоволенню. Оцінюючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг захисника, суд вважає, що така підлягає частковому задоволенню, а саме у обсязі 400,00 грн., виходячи із положень статей 79, 84 ЦПК України. Аналізуючи доводи позивача щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача суми моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки у ході розгляду справи судом достовірно встановлено наявність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди, суд вважає, що з врахуванням характеру та розміру заподіяних позивачу моральних збитків, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме, у обсязі 500,00 грн., так як на переконання суду саме такий розмір компенсації буде відповідати заподіяним позивачу моральним стражданням. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial