Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» [PERSON] національного технічного університету на користь [PERSON]: заборгованості по заробітній платі в сумі 1442,95 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 846,26 грн.; 5000,00 грн. моральної шкоди; середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме: з 31.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення; компенсацію втрати частини заробітної плати, повязаної з інфляцією в розмірі 87,87 грн. та індексацію заробітної плати в сумі 54,33 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2015 року прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 163), згідно якої позивачем заявлено до стягнення з Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» [PERSON] національного технічного університету вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 1442,95 грн. Згідно заяви (вх. № 22486 від 02.07.2015 року) остаточні позовні вимоги викладені наступним чином: стягнути з [PERSON] національного технічного університету на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 1442,95 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 846,26 грн.; 5000,00 грн. моральної шкоди; середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме: з 31.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення; компенсацію втрати частини заробітної плати, повязаної з інфляцією в розмірі 87,87 грн., індексацію заробітної плати в сумі 54,33 грн. та вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 1442,95 грн. (а.с. 171-175). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з серпня 2002 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Санаторій-профілакторій» [PERSON] національного технічного університету» на посаді медичної сестри по масажу. Наказом ректора [PERSON] національного технічного університету відокремлений підрозділ ліквідовано. Проте, позивачу не виплачено заробітної плати з а січень 2015 року в сумі 1442,95 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 846,26 грн., що є порушенням норм трудового законодавства. Також, з відповідача, [PERSON] національного технічного університету підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: з 31.01.2015 року по дату ухвалення судового рішення. Крім того, в даному випадку є обґрунтованим стягнення суми компенсації частини заробітної плати, повязаної з інфляцією в розмірі 87,87 грн. та індексації заробітної плати в сумі 54,33 грн. в звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати [PERSON] спричинено моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. оскільки через невиплату заробітної плати останньому доводилося докладати додаткових зусиль для організації свого життя, позивач змушений був пояснювати дружині та родичам, чому він не отримує заробітну плату та не може утримувати сімю, позичати кошти у друзів та знайомих. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні 22.05.2015 року та 25.06.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. В судове засідання, призначене на 23.03.2015 року, 20.04.2015 року, 17.06.2015 року, 11.08.2015 року, 30.09.2015 року та 06.10.2015 року позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17, 213) та розписка про наступний розгляд справи (а.с. 24, 76, 80, 165, 219). Причини неявки суду не повідомив, подав до суду заяви (вх. № 9822 від 23.03.2015 року; вх. № 9800 від 23.03.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 19, 20). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.04.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] національний технічний університет (а.с. 37). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2015 року змінено процесуальний статус [PERSON] національного технічного університету у даній справі та залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] національний технічний університет та Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від імені якого діє виконавча дирекція (а.с. 78). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.09.2015 року позовну заяву в частині предявлення позовних вимог до відповідача, Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій» [PERSON] національного технічного університету, залишено без розгляду. В судовому засіданні 25.06.2015 року та 11.08.2015 року представник відповідача, [PERSON] національного технічного університету проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову, про що надав суду відповідні письмові заперечення (а.с. 107-114, 192-197). В обґрунтування заперечень зазначено, що відсутні правові підстави в задоволенні позову, оскільки Відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету» у відповідності у відповідності до чинного законодавства України був створений як відокремлений підрозділ [PERSON] національного технічного університету без статуту юридичної особи і діяв на підставі Положення про Відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету». За рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності передбачались витрати на оплату праці медичних працівників, адміністративного обслуговування персоналу, працівників блоку харчування, лікування осіб, які навчаються і університеті з денної формою навчання тощо. На [PERSON] національний технічний університет покладався обовязок за рахунок власних коштів забезпечити фінансування санаторію-пофілакторію а саме: здійснювати витрати на його господарське утримання, ремонт приміщення та обладнання, поліпшення матеріально-технічної бази, благоустрій території тощо. Як правило в кінці поточного року, або на початку нового року, укладався трьохсторонній договір, сторонами якого виступали: Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON] національний технічний університет та Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету. Проте, відмова від фінансування Санаторію з боку Фонду унеможливила виконання працівниками Санаторію своїх трудових обовязків. З метою вирішення питання щодо подальшого функціонування Санаторію, адміністрацією університету були виконані певні дії. Університет не мав права впливати на трудові правовідносини працівників Санаторію на тій підставі, що кожен працівник укладав трудову угоду безпосередньо з Санаторієм в особі головного лікаря, університет не виплачував заробітну плату. При обчисленні заробітної плати працівникам Санаторію застосовувались умови оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення. У штатному розписі працівників університету відсутні посади працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення. Санаторій мав особисту кадрову бухгалтерію та бухгалтерську службу, щодо виконання визначених законодавством функцій, направлених на лікування та оздоровлення студентів, санаторій був підзвітний та підконтрольний Фонду. В судове засідання, призначене на 17.06.2015 року, 30.09.2015 року та 06.10.2015 року представник відповідача, [PERSON] національного технічного університету не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 80, 206, 219). Представником подано до суду заяву (вх. № 32578 від 06.10.2015 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 221). Представник відповідача, [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від імені якого діє виконавча дирекція в судовому засіданні 25.06.2015 року та 17.06.2015 року проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні, про що надано суду відповідне письмове заперечення (вх. № 20249 від 16.06.2015 року). В обґрунтування заперечень зазначено, що Фонд не є належним відповідачем у дані справі. Відповідно до Положення про відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій», затвердженого ректором [PERSON] національного технічного університету 14.05.2011 року, власником санаторію є [PERSON] національний технічний університет. Санаторій-профілакторій очолює головний лікар, який призначається на посаду та звільняється з посади адміністрацією університету і діє на підставі виданої ним довіреності. Головний лікар має право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників. До 01.01.2015 року за рахунок коштів Фонду здійснювалось часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв. Крім того, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», яким не передбачено використання коштів Фонду на часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів. У звязку з відсутністю асигнувань на часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв, виконавча дирекція [PERSON] обласного відділення Фонду не погоджувала кошторис санаторію-профілакторію [PERSON] національного технічного університету на 2015 рік і не укладала договір з власником на часткове фінансування санаторію-профілакторію. Про припинення частково фінансування за рахунок Фонду повідомлено університет 13.01.2015 року. В звязку з чим, наказом університету від 30.01.2015 року ліквідовано відокремлений підрозділ та зобовязано головного лікаря вирішити питання щодо звільнення працівників санаторію-профілакторію. Враховуючи вищевикладене, всі дії вчинені керівництвом відокремленого підрозділу, вважаються вчиненими від імені юридичної особи і спричиняють правові наслідки безпосередньо для неї. Юридична особа відповідає за усіма зобовязаннями, що виникли в діяльності підрозділу (а.с. 85-87). В судове засідання, призначене на 11.08.2015 року, 30.09.2015 року та 06.10.2015 року представник Фонду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про наступний розгляд справи (а.с. 165, 219) та повідомлення по вручення поштового відправлення (а.с. 212). Подав до суду клопотання (вх. № 23324 від 08.07.2015 року; вх. № 32577 від 06.10.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні (а.с. 176, 222). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. [PERSON] з 01.01.2009 року по 30.01.2015 року працював на посаді медичної сестри з лікарського масажу у Відокремленому підрозділі «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету», про що свідчить запис № 47 та № 50 в трудовій книжці позивача (а.с. 9) та не заперечується представником відповідача, [PERSON] національного технічного університету. Позивача 30.01.2015 року звільнено відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, в звязку з ліквідацією відокремленого підрозділу, на підставі наказу від 30.01.2015 року. За довідкою № 2 від 30.01.2015 року Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету» станом на 30.01.2015 року відокремлений підрозділ перед позивачем має заборгованість по заробітній платі в сумі 1442,95 грн. (а.с. 22). Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На даний час відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій» КНТУ ліквідовано, про що свідчить наказ № 4-01 від 30.01.2015 року «Про ліквідацію відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету» (а.с. 6), витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданий Державною реєстраційною службою України (а.с. 33-34) та відомості з Єдиного реєстру підприємств та організацій України, надані Головним управлінням статистики у Кіровоградській області (а.с. 49). Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON] національним технічним університетом в особі Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету». Суд не приймає заперечень представника відповідача, [PERSON] національного технічного університету щодо стягнення належної до виплати позивачу суми з [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від імені якого діє виконавча дирекція з огляду на наступне. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» від 18.01.2001 року, який втратив чинність з 01.01.2015 року та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 року № 16 (далі Порядок № 16) виконавча дирекція Фонду обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проводить фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. За п. 1.4.3 Порядку № 16 таке часткове фінансування проводиться для оплати праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду, а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів та професійно-технічних навчальних закладів, які частково фінансуються з рахунок коштів Фонду. Таке часткове фінансування проводиться відповідно до договору укладеного із власником санаторію-профілакторію, п. 3.4 Порядку № 16, Договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію укладається на один календарний рік, по закінченню якого санаторій-профілакторій подає звіт про використання коштів Фонду. Між Відокремленим підрозділом «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету», [PERSON] національним технічним університетом та [PERSON] обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від імені якого діє виконавча дирекція укладено договір № 8 від 31.12.2013 року про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду (а.с. 90-93). Водночас, відповідно до положень Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року, часткове фінансування санаторії-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду не передбачено. З матеріалів справи вбачається та не заперечується представниками відповідачів, що на 2015 рік договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду не укладався, тому і зобов'язань у відповідача, [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від імені якого діє виконавча дирекція дирекції, перед позивачем, як працівником, немає. Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету Фонду на наступний рік. За відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України (вх. № 15335 від 05.05.2015 року, а.с. 49) санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом [PERSON] національного технічного університету і діє на підставі положення про зазначений санаторно-курортний заклад в межах повноважень наданих його власником (а.с. 115-120). Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог Кодексу законів про працю. Відповідно до Положення про Відокремлений підрозділ «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету» власником санаторію-профілакторію є [PERSON] національний технічний університет (а.с. 115-120). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За довідкою № 2 від 30.01.2015 року Відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій [PERSON] національного технічного університету» сума компенсації за невикористану відпустку [PERSON] становить 846,26 грн. (а.с. 22). Наявність боргу перед працівником за невикористану відпустку підтверджується іншими доказами, в тому числі особовою карткою працівника (а.с.183). В звязку з чим, вимога про стягнення з [PERSON] національно технічного університету на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 846,26 грн. також підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказані вимоги суд вважає недоведеними та безпідставними. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Приймаючи до уваги порядок та джерела фінансування витрат на оплату праці працівників санаторію-профілакторію, а також обставини припинення такого фінансування та обставини звільнення позивача, суд не вбачає вини відповідача [PERSON] національного технічного університету, як власника санаторію-профілакторію, у невиплаті належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що виключає відповідальність [PERSON] національного технічного університету за затримку розрахунку при звільненні [PERSON]. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-111 від 19.10.2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 р. №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Суд, відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, оскільки сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов'язкових платежів. Із довідки № 4 від 30.01.2015 р., наданої позивачем про наявну заборгованість, неможливо визначити розмір відрахувань із заробітної плати. А відтак суд позбавлений можливості навести власний розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Крім того, вина [PERSON] національного технічного університету в порушенні строків виплати заробітної плати матеріалами справи не доведена. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року, № 1078). Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації є місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів населення. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації, яка повинна нараховуватись у місяці підвищення. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. З наведеного вбачається, що індексація є невідємною частиною при нарахуванні заробітної плати. Оскільки судом задоволена вимога про стягнення на користь позивача заробітної плати за січень 2015 року, питання індексації заробітної плати повинно вирішуватись автоматично при її нарахуванні. З матеріалів справи вбачається, що індексація при виплаті заробітної плати не нараховувалась. Тому, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про індексацію заробітної плати. Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. За вказаного позовна вимога про стягнення вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку в сумі 1442,95 грн. підлягає задоволенню, що є в межах позовних вимог в звязку з прийняттям судом заяви про збільшення розміру позовних вимог (ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2015 року, а.с. 163). Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи ситуацію, що склалась, зокрема, в звязку з тим, що виконавча дирекція [PERSON] обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності припинила фінансування відокремленого підрозділу «Санаторій-профілакторій», а [PERSON] національного технічного університету не набув, підстав для стягнення моральної шкоди судом не вбачається за відсутності винної особи. Суд відмовляє у позовних вимогах до [PERSON] обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, від імені якого діє виконавча дирекція, оскільки в остаточній редакції позовної заяви вимоги до даного відповідача не ставляться, а матеріалами справи не доведена його відповідальність. На підставі пункту 2 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільняються. Згідно з частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial