Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який останній раз уточнив 01.12.2015 року , та просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], прийняте 23.01.2008 року на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.12.2007 року, усунути перешкоди в користуванні ним належною на праві власності квартирою 31 по вулиці Дибенко 59-в в м. Нікополі шляхом виселення [PERSON] та переселення його в квартиру [ADDRESS], зняти [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS], стягнути з [PERSON] заборгованість за комунальні послуги в розмірі 1436 грн. 24 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову послався на те, що він є власником квартири по вулиці Дибенко 59-в в м. Нікополі, відповідач на підставі рішення суду від 09.11.2011 року зареєстрував право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], однак 26.01.2012 року зазначене рішення скасоване. Оскільки в реєстрі залишається запис про реєстрацію прав власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] порушується його право власності, оскільки він є єдиним власником квартири , а внести запис про скасування державної реєстрації прав власності за [PERSON] без рішення суду Державний реєстратор відмовляється. Також відповідач не бажає виселятися з квартири, хоча проживає в ній безпідставно. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], яка має у власності квартиру [ADDRESS], а тому просить суд переселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] в квартиру [ADDRESS] до своєї дружини, оскільки проживання відповідача в його квартирі порушує його право власності. Також просить зняти відповідача з реєстрації, оскільки він внаслідок реєстрації відповідача в квартирі несе додаткові витрати з оплати комунальних послуг. [PERSON] проживаючи в квартирі не сплачує за комунальні послуги і мається заборгованість в розмірі 1436 грн. 24 коп., яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити в повному обсязі, оскільки позовні вимоги безпідставні. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом та просить суд визнати за ним право на користування квартирою, оскільки проживає в ній з 1989 року, з 2002 року офіційно зареєстрований зі згоди колишньої власниці [PERSON], з якою проживав однією сімєю, вів спільне господарство, вони мали спільний бюджет, а коли [PERSON] захворіла, він вимушений був продати свою квартиру, щоб її вилікувати. Оскільки [PERSON] заперечує проти його права користування квартирою 31 по вулиці Дибенко 59-в в м. Нікополі, то просить суд визнати за ним право на користування квартирою. (а.с. 23-25 том 2) [PERSON] та його представник проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити, оскільки вважають, що [PERSON] повинен проживати з своєю дружиною [PERSON], а не в чужій квартирі. [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала та просила відмовити, оскільки вважає, що [PERSON] правомірно набув право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS], а також має право на проживання в ній. Заперечує проти переселення [PERSON] до своєї квартири, оскільки між ними відсутні шлюбні відносини. Представники Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунального підприємства „[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації подали заяви про розгляд справи за їх відсутності Представники Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області, ТОВ КК Ком Енерго-Нікополь, виконавчого комітету [PERSON] міської ради в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. Прокурор в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.03.2006 року , виданого Другою [PERSON] нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-424 (а.с.4). Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 07.12.2007 року, ухваленому у справі № 2-6115/07 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири, позовні вимоги [PERSON] - були задоволенні, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ( а.с.47 -50). На підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 07.12.2007 року КП «НМБТІ» було зареєстроване право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прийнятого 23.01.2008 року, що підтверджується довідкою КП «НМБТІ» № 2714 від 02.12.2013 року, інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 13487877 від 27.11.2013 року (а.с.33,37). Інформація щодо виникнення та реєстрації права була відповідним чином внесена до Реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с.48-50). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 26.08.2008 року, винесеної у справі № 2-1697/08, заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду від 07.12.2007 року, ухвалене у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом - було скасовано і призначено справу до нового розгляду. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 09.11.2011 року, ухваленому у справі № 2-1627/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] державна нотаріальна контора, Комітет по управлінню комунальним майном [PERSON] міської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання заповіту частково недійсним, свідоцтва про право на спадщину недійсним, усунення від спадкування, визнання права на частину спільного майна та на обовязкову частку у спадщині, позов - задоволено частково; поновлено [PERSON] пропущений процесуальний строк для звернення до суду із позовом; встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без шлюбу з 1989 року по день її смерті 12 листопада 2004 року; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як на частину спільної власності сімї; визнано заповіт, посвідчений Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою 13 січня 1994 року, реєстровий № 1-80 від імені [PERSON] на користь [PERSON] та видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 березня 2006 року на імя [PERSON], реєстровий № 1-424, - в частині успадкування [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири № 31 будинку № 59 В по вул. Дибенко в м. Нікополі, - недійсним, в іншій частині - залишити без змін. В іншій частині - в позові було відмовлено (а.с.47-50). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2012 року, апеляційну скаргу [PERSON] - було задоволено частково, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2011 року - скасовано в частині задоволення позову з ухваленням нового рішення; відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON] державна нотаріальна контора, Комітет по управлінню комунальним майном [PERSON] міської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання заповіту частково недійсним, свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права на частину спільного майна. В іншій частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2011 року - залишено без змін (а.с. 12-13). Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2012 року не оскаржувалось. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. В п.1 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» зазначено те, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набуло законної сили. Таким чином, єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили. Беручи до уваги все вищевикладене та враховуючи те, що заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 07.12.2007 року, яке було підставою для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] - було скасоване, суд вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], прийняте 23.01.2008 року на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.12.2007 року підлягає скасуванню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає в [INFO] та зареєстрований Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області за цією адресою 24.01.2002 року за заявою [PERSON]В.( а.с.36-37) Раніше йому належала квартира [ADDRESS], яку він продав 09.01.2002 року ( а.с.160). Квартира [ADDRESS] на той час належала на праві приватної власності [PERSON] ( а.с.6) Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали в цій квартирі, ще до реєстрації [PERSON] в цій квартирі, та вели спільне господарство до дня її смерті 12.11.2004 року. Після її смерті [PERSON] продовжує проживати в цій квартирі, оплачує комунальні платежі до сьогоднішнього дня. [PERSON] після смерті [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка переселилась до нього з своєї квартири 34 в квартиру [ADDRESS]. Однак згодом виселилась та стала знову проживати в [INFO]. Квартира [ADDRESS] знаходиться в приватній власності [PERSON], де вона зареєстрована і проживає на сьогоднішній день. Як вбачається з вище викладеного, [PERSON] законно займає квартиру [ADDRESS] більше десяти років, нікуди не виселявся та з реєстрації не знімався. Протягом тривалого часу [PERSON] проживає в квартирі, несе витрати на її утримання, здійснював заходи щодо утримання хворої [PERSON], колишньої власниці квартири, для її догляду і лікування продав свою квартиру, і фактично при його виселенні стає безпритульним, оскільки [PERSON] не згодна на проживання [PERSON] в її квартирі, оскільки між ними припинені шлюбні відносини, хоча шлюб і залишається зареєстрованим, і [PERSON] ніколи не вселявся в її квартиру та з нею не проживав. [PERSON] за свого життя заповіла квартиру [ADDRESS] [PERSON], який спадщину за заповітом прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину ( а.с.4, 5) Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Зміна власника не є самостійною підставою для припинення права користування, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини „Копиток проти Росії. Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих звязків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI ). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50) Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу Кривіцька та Кривіцький проти України (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], суд враховує інтереси сторін та на підставі вище встановленого вважає, що виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та переселення його в квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], порушує право [PERSON] на житло та право [PERSON] і [PERSON] на повагу до свого приватного і сімейного життя. З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] про виселення [PERSON] та переселення його в квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], та про зняття [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Враховуючи встановлені судом обставини, що [PERSON] вселився в квартиру [ADDRESS] на законних підставах та відповідно до статтей 64,65 ЖК України, продовжує в квартирі проживати та нести витрати на її утримання , суд дійшов до висновку про задоволення зустрічного позову та вважає за необхідне визнати право [PERSON] на користування квартирою 31 в будинку 59в по вулиці Дибенка в м. Нікополі Дніпропетровської області, оскільки це право оспорюється [PERSON] Суд також вважає за необхідне відмовити [PERSON] і в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки доказів наявності боргів за квартиру суду не надано. Відповідно до статті 88 ЦПК Українислід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп., а також стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial