Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та після уточнення позовних вимог просив визнати недійсними договір кредиту №2006/693-02/32 від 30.11.2006р. та іпотечного договору від 30.11.2006р., які були укладені між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», а також скасувати заборону накладену на майнові права та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону та виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку майнових прав. Позивач вважає вказані договори недійсними з огляду на те, що договори між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладені з порушенням норм права і мають бути визнані судом недійсними. У судове засідання представник позивачка не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі та просив суд про розгляд справи у його відсутність. Також представник позивача в заяві зазначив, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згоден на прийняття заочного рішення у справі. Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, про свідчать розписки про вручення судових повісток про виклик до суду, долучені до матеріалів справи, однак в судове засідання не з'являвся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, але подав до суду заперечення на позов згідно яких позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача в запереченнях зазначив, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності звернення до суду та просив суд застосувати строк позовної давності. Третя особа приватний нотаріус [PERSON], належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд про розгляд справи в її відсутність у зв'язку з неможливістю з'явитися у судове засідання. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідальності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає , що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 12.01.2006р. між [PERSON] та ТОВ «Консоль ЛТД» укладено договір пайової участі у фінансовому будівництві 2-х кімнатної кв. [ADDRESS] (а.с. 7-8). 30.11.2006р. між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту №2006/693-02/32 (надалі за текстом - Кредитний договір), яким передбачено, що [PERSON] є позичальником, а Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» є кредитором. Згідно п. 1.1 Кредитного договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 80630 доларів США, зі сплатою 13,2 проценті річних. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається позичальнику на фінансування будівництва житла відповідно до договору про пайову участь в фінансуванні будівництва №б/н від 12.01.2006р., що укладений між позичальником та ТОВ «Консоль ЛТД» (а.с. 9-11). В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, 30.11.2006р. між [PERSON] та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір відповідно до якого позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний номер [ADDRESS] (п.1.3. кредитного договору) і таким чином, [PERSON] є іпотекодавцем, а Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» є іпотекодержателем (а.с. 12-13). На підставі іпотечного договору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], наклала заборону на майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний [ADDRESS]., та зареєстровано в реєстрі № 45. Щодо обчислення строків давності суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. № 15-рп/2011 визначено, що в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року N 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] довідався про порушення свого права від дня прийняття вищезазначеного рішення Конституційного Суду України та підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності у суду не має. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України.. Суд дійшов висновку, що у вказаній справі вирішується спір щодо недійсності іпотечного договору з тих підстав, що на момент укладення спірного договору майнові права на об'єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки. Ст. 5 Закону України від 05.06.2003р. «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Водночас, поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні. Закон України від 19.06.2003р. «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19.06.2003р. «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 30.11.2006р. між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк». Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25.12.2008р. «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до Закону України від 05.06.2003р. «Про іпотеку». Під час укладення договору іпотеки 30.11.2006р. були порушені положення ст. 5 Закону України від 05.06.2003р. «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові її Судової палати у цивільних справах від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13, а тому, згідно із правилом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для цього суду в оцінці подібних правовідносин. У задоволенні позовних вимог щодо визнання договору кредиту суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог з причини їх неналежного обґрунтування. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання правочину недійсним. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial