Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що вона є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS], а 1/3 частина вищевказаної квартири належить її сину, який проживає спільно із нею. Однак протягом 10 років [PERSON] робить неможливим сумісне проживання з ним в одній квартирі, оскільки вчиняє сварки, не дає їй належним чином користуватися квартирою, не пускає до житлового приміщення, не дає користуватися кухнею, підсобними приміщенням, а іноді виганяє її з квартири, застосовуючи фізичну силу, руйнує житлове приміщення. Крім того [PERSON] неодноразово вчиняв крадіжку її особистого майна та грошових коштів. З метою захисту своїх прав вона постійно звертається до правоохоронних органів. У звязку з чим просить усунути перешкоди в користуванні нею 2/3 частин квартири [ADDRESS], шляхом заборони [PERSON] користуватися приміщеннями квартири [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №15019 від 13.07.1994р., квартира №8, яка знаходиться за адресою м.Херсон, вул.І.Кулика, б.116-д є приватною спільною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровано 29.09.1994р. в БТІ в книзі №53 за реєстраційним №20524. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона № 2-1236/07 від 27.03.2007р. визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частини квартири №8 розташованої за адресою м.Херсон, вул.І.Кулика, б.116-д в порядку спадкування за законом після [PERSON], яке набрало 07.04.2007р. законної сили та 26.04.2007р. зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивач вказує, що [PERSON] робить неможливим сумісне проживання з ним в одній квартирі, оскільки вчиняє сварки, не дає їй належним чином користуватися квартирою, не пускає до житлового приміщення, не дає користуватися кухнею, підсобними приміщенням, а іноді виганяє її з квартири, застосовуючи фізичну силу, руйнує житлове приміщення З метою захисту своїх прав вона постійно звертається до правоохоронних органів, що підтверджується талонами повідомлення а.с.10-11 та відповідями Управління УМВС України в Херсонській області Дніпровського РВ ХМУ, що в діях відповідача відсутні ознаки кримінального правопорушення а.с.12-14. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Однак відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вимог статей 10, 11, 57, 60 ЦПК України зазначені позивачем обставини не доведені у суді та не підтверджені відповідними доказами. Враховуючи вищевикладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом заборони [PERSON] користуватися приміщеннями квартири [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки відповідач є власником 1/3 частини спірної квартири, реальний розподіл квартири не проводився, крім того доказів, що відповідач на сьогоднішній день чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою, позивачем не надано, тобто не доведено наявності його порушеного права. На підставі ст. ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 294 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391 ЦК України, суд

Outcome: dismissed