Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить поділити сумісно набуте майно подружжя, визнавши за позивачем право власності на? частини автомобіля Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER]. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на ті обставини, що 25.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ним та відповідачкою [PERSON]. Від шлюбу сторони мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що подружнє життя не склалося, позивачем подано позов до Червонозаводського районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу. Рішення Червонозаводського районного суду від 18 серпня 2015 року на день розгляду повної заяви набрало законної сили. Під час знаходження у шлюбі, сторонами було придбано у спільну сумісну власність подружжя автомобіль Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER]. Оформлення автомобіля сторони за сумісною згодою здійснили на відповідачку. Оплату покупки автомобіля сторони здійснювали на підставі довідки - рахунку ВІА 746869 від 16.09.2014 р. Під час розгляду справи судом позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд поділити сумісно набуте майно подружжя, визнавши за позивачем право власності на ? частини автомобіля Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER], визнавши за відповідачем право власності на ? частини автомобіля Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] та просить припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказаний автомобіль. В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі виданої довіреності, позов підтримав, просив його задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. \~\~\~\~\~\~ Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив розділити спірний автомобіль шляхом визначення за [PERSON] частки від ? до 0, а за позивачкою [PERSON] визначити частки у розмірі від ? до 100 відсотків на підставі частин 2 і 3 статті 70 СК України.Зменшення частки позивача на спірний автомобіль відповідачкою обґрунтовано тим, що позивач не дбав про забезпечення сім'ї у період шлюбу та не дбає про аліментарне забезпечення дітей по сей день. Збільшення частки відповідачки обґрунтоване тим, що з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні, що підтверджується виконавчим листом щодо стягнення аліментів. Неповнолітні діти, починаючи з червня 2015 року не отримують від батька кошти на своє утримання. Крім того, машина призначена для однієї сім'ї, неподільна. Враховуючи те, що позивач та відповідачка проживають у різних містах спільне користування машиною є неможливим. Крім того, відповідачка з дітьми не забезпечена власним житлом. Та автомобіль це єдина річ яка є у цієї родини. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вислухавши в якості свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ВЛ № 119972 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 25.06.2009 року був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 1098. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2015 року. Предметом спору є майно, яке на момент припинення шлюбу було наявне у сторін, а саме автомобіль Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER]. Автомобіль Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] придбаний під час шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до інформації УДАІ ГУМВС України в Харківській області (лист від 15.09.2015 року) автомобіль Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] належить відповідачці на підставі довідки - рахунку ВІА 746869 від 16.09.2014 р., виданої Торговою фірми «Полюс» ПП. Відповідно до акту № 3639 від 16.09.2014 року Торговою фірми «Полюс» вартість автомобіля Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] яка вказана в довідці - рахунку ВІА 746869 від 16.09.2014 р. складає 128 261 грн. \~Згідно копії довідки - рахунку від 16.09.2014 року серії ВІА № 746869, виданої [PERSON], остання придбала спірний легковий автомобіль Subaru Forester за 128\~261 грн. Дані обставини не оспорюються та визнаються сторонами по справі. У судовому засіданні була допитана у якості свідка [PERSON] заявлена представником відповідача у справі відповідно до ст.50 ЦПК. У судовому засіданні [PERSON] наголосила на те, що спірний автомобіль Subaru Forester 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] який належить їй був набутий за час шлюбу з [PERSON] за гроші у розмірі 128 261 грн., з яких гроші у розмірі 5000 доларів США, які вона використала на придбання спірного автомобілю були їй подаровані батьком її колишнього чоловіка, а останні були заощадженням подружжя. Договір дарування не складався. До звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, колишній чоловік здійснював грошові перекази з січня по червень 2015 року. Разом з обома малолітніми дітьми відповідачка зареєстрована та постійно мешкає у квартирі, яка належить на праві власності матері колишнього чоловіка. Комунальні послуги сплачує саме власник квартири, мати колишнього чоловіка. Рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 від загального доходу та суму у розмірі 1280 грн. на утримання відповідачки до досягненні дитиною, молодшим сином, 3 х річного віку позивачем не виконується. Аліменти на дітей не отримує. Колишній чоловік добровільно не допомагає, аліменти які визначені до стягнення рішенням Червонозаводського районного суду недостатні для забезпечення їх дітей фізичним, та духовним розвитком. Положеннями ч.1 та ч.3\~ст.368 ЦК України\~визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1, ч.2, ч.3\~ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] оскільки відповідно до положень статей\~ 60, ч.1 та ч.2\~ст. 61, ч.1\~ст.69 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.\~\~Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.2 та п.3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.2 та п.3 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим при застосуванні вказаних статей слід керуватися відповідним розясненням, викладеним в п. 30 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідно до п.30 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд, згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Для прийняття рішення про застосування у справі п.2 та п.3 ст. 70 Сімейного кодексу України суд має визначитися: який розмір аліментів законодавець вважає достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. В обґрунтування зменшення частки позивача на спірний автомобіль представник відповідача посилається на те, що, позивач не дбав про забезпечення сім'ї у період шлюбу та не дбає про аліментарне забезпечення дітей по сей день. Збільшення частки відповідачки обґрунтоване тим, що з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні, що підтверджується виконавчим листом щодо стягнення аліментів. Неповнолітні діти, починаючи з червня 2015 року не отримують від батька кошти на своє утримання. Крім того, машина призначена для однієї сім'ї, неподільна. Враховуючи те, що позивач та відповідачка проживають у різних містах спільне користування машиною є неможливим. Крім того відповідачка з дітьми не забезпечена власним житлом. Та автомобіль це єдина річ яка є у цієї родини. Судом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, а саме на користь відповідачки [PERSON] стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 від загального доходу та суму у розмірі 1280 грн. на утримання відповідачки до досягненні дитиною, молодшим сином, 3 х річного віку. Позивачем надано довідку за місцем роботи від 01.10.2015 року вих. № 21/2/2-2318 про стан його грошового забезпечення за період січень серпень 2015 року, відповідно до якої середній розмір доходу [PERSON], з якого утримуються аліменти на двох неповнолітніх дітей, складає 8\~800 грн. Тобто додатково до 1280 грн. на утримання матері, розмір аліментів на одну дитину складає 1466 грн., що значно перевищує встановлений ст. 7 Закона Украины «Про державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімум на дитину, який вважається законодавцем достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Відповідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» встановлено мінімальний прожитковий мінімум на дитину, який законодавець вважає достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. А саме з 1 січня 2015 року він становить для дитини до 6 років - 1032 грн., для дитини від 6 до 18 років - 1286 грн. Тобто, якщо розмір аліментів знаходиться на рівні прожиткового мінімуму на дитину встановленого державою, то цей розмір вважається законодавцем достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Аліменти, які підлягають стягненню з позивача на утримання дружини та дітей відповідають нормам чинного законодавства та рівню забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей відповідного віку, який вважається законодавцем достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, що спростовує ствердження свідка [PERSON] Надання матеріальної допомоги до ухвалення рішення суду щодо стягнення аліментів на відповідача та дітей , підтверджується матеріалами справи, а саме чеками щодо переводу грошей на рахунок відповідача з січня 2015 року по серпень 2015 року, наданою відповідачем [PERSON] виписці по її картці - рахунку № 5168757261685707 з 01.01.2015-01.06.2015 року, та наданими поясненнями відповідача у якості свідка. Крім того, суд зазначає, що у чеках які надані позивачем у якості доказів надання матеріальної допомоги на дітей та [PERSON] зазначений рахунок одержувача, саме [PERSON] Посилання представника відповідача на те, що гроші були перераховані на карту відповідача для подальшого передання іншим особам не приймаються судом до уваги, оскільки представником відповідача, не надано належних та обґрунтованих доказів в обґрунтування викладеного, але в свою чергу підтверджує отримання перерахованих грошей саме на картку відповідача. Суд не приймає до уваги посилання на невиконання позивачем рішення Червонозаводського районного суду від 23 липня 2015 року щодо стягнення аліментів, на користь відповідачки [PERSON] в розмірі 1/3 від загального доходу та суму у розмірі 1280 грн. на утримання відповідачки до досягненні дитиною, молодшим сином, 3 х річного віку, оскільки, як свідчать матеріали справи, виплата аліментів не здійснюється на стадії виконавчого провадження, з підстав не залежних від позивача. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.08.2015 року виправлена помилка допущена в рішенні Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.07.2015 року в імені відповідача - боржника.23.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, з подальшим направленням за місцем роботи. Крім того, [PERSON] у судовому засіданні наголосила проте, шо у листопаді 2015 року вона вже отримала частково аліменти. Доказів щодо перешкоди у користування автомобілем, доказів приховання, знищення чи пошкодження спільного майна, доказів щодо перешкоджання у користуванні квартири, де зареєстрована відповідачка з малолітніми дітьми, доказів не надання матеріальної допомоги до ухвалення рішення суду щодо стягнення аліментів на відповідача та дітей, доказів витрачання заробітку під час шлюбу всупереч інтересам сімї суду не надано. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємному зв`язку, суд вважає, що обставини справи не знайшли свого підтвердження відносно того що, позивач не дбав про забезпечення сім'ї у період шлюбу та ухиляється від виконання своїх обовязків, як батько. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення\~\~(ч. 1\~ст. 179 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження ті обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно, підстав в сенсі вимог частині 2\~статті 70 СК України, які б надавали суду правові підстави для збільшення частки дружини у спільному майні, про відступ від засади рівності часток подружжя у спільному майні судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про стягнення судових витрат по сплаті судового збору вирішується судом відповідно до\~ст. 88 ЦПК України.\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved