Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що до 26.06.2017 року працював на КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» на посаді наладчика автоматичних ліній та агрегатних станків. 26 червня 2017 року [PERSON] звільнився за власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю. При звільненні і до теперішнього часу Відповідач належного розрахунку не провів, жодних сум не виплатив і розрахувати розмір вихідної допомоги відмовився, станом на 04.10.2017 року заборгованість з заробітної плати становить 24\~202,01 гривень. В звязку з тим, що не проведено розрахунок при звільненні, має бути стягнутий середній заробіток за кожен день затримки розрахунку. За період з 27.06.2017 року по 17.10.2017 року відповідач затримав розрахунок на 78 робочих дні і має сплатити позивачу 19\~705,92 гривень. Також стягненню підлягає вихідна допомога в розмірі 14\~779,44 гривень. В звязку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути заборгованість в судовому порядку. Позивач в судове зсідання не зявився, надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, надавши при цьому розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 17.10.2017 року. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Судом встановлено, що до 26.06.2017 року [PERSON] працював на КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» на посаді наладчика автоматичних ліній та агрегатних станків. 26 червня 2017 року [PERSON] звільнився за власним бажанням через порушення роботодавцем законодавства про працю, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7). Згідно частини 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні підприємство має виплатити працівнику всі належні йому суми, а про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні відповідач належного розрахунку не провів, жодних сум не виплатив і розрахувати розмір вихідної допомоги відмовився. Станом на 04.10.2017 року заборгованість з заробітної плати становить 24\~202, 01 гривень. Відповідно до частини 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. Відповідно до довідки середньоденний дохід [PERSON] складав 252,64 гривень (а.с.8-зворотна сторона). За період з 27.06.2017 року по 17.10.2017 року відповідач затримав розрахунок на 78 робочих днів і має сплатити Позивачу 19\~705,92 гривень середнього заробітку (середній заробіток 252,64 х 78 (робочих днів) = 19705,92 гривень). Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 199 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення. Стаття 44 КЗпП України зазначає, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місці роботи, проводяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомогти, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. В Командитному товаристві «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» встановлено пятиденний робочий тиждень. Сумарно в травні та квітні 2017 року кількість робочих днів згідно з графіком роботи підприємства склала 39 днів, а середньомісячне число робочих днів складає 19,5 днів (39 днів / 2). З огляду на це, вихідна допомога розраховується наступним чином: 252,64 гривень (середній заробіток) х 19,5 (середньомісячне число робочих днів) х 3 місяці = 14\~779,44 гривень. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Згідно зі ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, і підлягають задоволенню в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved