Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні майном, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою № 1, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Новосінна, буд. 27/22. Окрім того, просить виселити [PERSON] із вказаної квартири. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належить квартира № 1, що розташовується за адресою: м. Житомир, вул. Новосінна, буд. 27/22. У вказаній квартирі проживає [PERSON], хоча останній зареєстрований за іншою адресою [ADDRESS]. Окрім того, вказав, що відповідач не сплачує кошти за користування жилим приміщенням та не сплачує кошти за надані комунальні послуги, а тому проживання відповідача у спірному житлі створює для позивача, як власника квартири, незручності. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання 11.05.2017 року не зявився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить витяг електронного відстеження пересилання поштових відправлень Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». Причини неявки суду не повідомив. Будучи присутнім в судовому засіданні заперечував щодо незаконного перебування у спірній квартирі. Зазначив, що мав намір проживати із своєю матірю, проте остання подарувала квартиру його рідному брату, який скориставшись відсутністю відповідача та виставив його речі. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у квартирі № 1, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Новосінна, буд. 27/22 проживає [PERSON] Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, що відповідає положенням ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 03.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] належить квартира № 1 що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Новосінна, буд. 27/22, що підтверджується змістом копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43263809 від 03.09.2015 року. /а.с. 10/ За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України від 09.12.2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO]. /а.с. 21/ Відповідно до листа начальника УМВС України в Житомирській області [PERSON] №V-2595 від 22.10.2015 року вбачається, що з приводу встановлення факту проживання [PERSON], [INFO], проводилась перевірка працівниками Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області. В ході проведення якої було встановлено, що [PERSON] проживає, проте не зареєстрований за адресою: [INFO]. /а.с. 12/ Зі змісту листа від 26.01.2016 року начальника Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області [PERSON] вбачається, що [PERSON], починаючи із 06.01.2016 року, за адресою м. Житомир, вул. Новосінна, буд. 27/22 не проживає. /а.с. 65/ Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, а тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України, відповідно до змісту якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідний правовий висновок, який в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для інших судів при застосуванні аналогічних норм права, викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Зі змісту позовних вимог [PERSON] вбачається, що усунення перешкод у користуванні правом власності та виселення відповідача він пов'язував саме з втратою [PERSON] права користуватися жилим приміщенням після того, як відбулася зміна власника будинку, оскільки відповідач користувався таким, будучи членом сім'ї попереднього власника, а членом сім'ї позивача (нового власника) він не є, а тому за відсутності передбачених законом будь-яких інших підстав для проживання в квартирі відповідач позбавлений права користування спірним житлом. В даному випадку, наявність чи відсутність конфліктів між сторонами в справі жодного правового значення для висновку про те, чи чиняться відповідачем перешкоди позивачу в користуванні належною останньому на праві власності квартирою не має. Факт проживання відповідача в квартирі після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд (проживати в квартирі самому, поселити туди будь-кого іншого чи відчужити квартиру будь-якій особі, в тому числі, й братові відповідачу по справі). Безпідставними є й заперечення відповідача в частині наявності в нього права користуватися спірною квартирою, з підстав, що договором дарування від 03.09.2015 року гарантується, що внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі дітей, яких дарувальник зобовязується утримувати за законом чи договором, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних заперечень матеріали справи не містять. Право власності позивача на квартиру, що виникло на підставі укладеного між матір'ю [PERSON] та сином [PERSON], договору дарування від 03.09.2015 року відповідачем з вищевказаних підстав не оспорювалося. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Згідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Аналіз встановлених судом обставин справи та норм чинного законодавства, дає суду підстави дійти до висновку, що після зміни власника квартири, відповідач [PERSON] самостійного права на житло за адресою [ADDRESS], з підстав передбачених законом (найм, оренда тощо) не набув, його право користування вказаної квартирою було похідним від прав колишнього власника будинку, членом сім'ї якого він був, а тому позовні вимоги нового власника квартири [PERSON] про усунення перешкод у користуванні правом власності суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволеню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору. \~

Outcome: approved