Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за усним договором позики в сумі 5932,30 грн., вказавши, що в квітні 2017\~ року між нею та відповідачем було укладено усний договір позики, згідно якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 17000 гривень для власний потреб, які остання зобовязалася повернути позивачу. Однак в подальшому відповідач позику відмовилася повертати. Так як, вище зазначенні умови усного договору позики відповідачем [PERSON] не виконані, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь: заборгованість за договором позики, що становить 5932,30 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн.. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, однак останнім подана до суду заяву, згідно якої він просять розглянути справу без їх участі, позов підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву згідно якої просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги не визнає, оскільки повністю повернула борг, тому просить відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України\~передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п.1\~ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно\~ст.509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що для укладення договору позики необхідно досягнення згоди між сторонами з цього приводу, в тому числі досягнення згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру позики, її строку (без зазначення строку), а також щодо обов'язку повернути позичені кошти. Належними доказами, які підтверджують укладення договору позики, згідно вказаних норм, є або договір позики, або розписка. Позивач [PERSON] не надала доказів укладення з відповідачкою договору позики. Зокрема у справі відсутні як договори позики, так і відповідні розписки, які б давали можливість з'ясувати чи укладався договір позики, а якщо укладався, то які його умови. Згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на те, що позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами договору позики та його умови, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Посилання позивача на те, що факт отримання грошей відповідачкою є фактично договором позики, судом не приймаються до уваги, оскільки такий не ґрунтуються на матеріалах справи та положеннях закону, бо дана інформація не містить відомостей про позику, зокрема відомостей, що кошти передавалися у якості позики на певний строк (чи без зазначення строку), в якій сумі, а також відсутнє зазначення обов'язку відповідачки повернути кошти. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов є не обґрунтований, не доведений належними доказами, тобто є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed