Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 26.11.2013 р. в сумі 70916 грн. 72 коп. та 1921 грн. 00 коп. понесених судових витрат. Позов мотивований невиконанням [PERSON] умов договору, що призвело до заборгованості, яку позивач просить з нього стягнути. 18 січня 2019 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч.4 ст.19 ЦПК України, за клопотанням позивача, ухвалив проводити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Сторони не подали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подала. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільні правовідносини, що виникають з кредитного договору. Відповідно до кредитного договору без номера від 26.11.2013 року АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9, 10, 11-25). Сума заборгованості відповідачки по сплаті основного боргу, відсотків, комісії та штрафів підтверджується наданим позивачем розрахунком (а. с. 5-8), який відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що банком нараховано, окрім пені, також штрафи, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Таким чином, вимога про стягнення штрафів задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1816 грн. 62 коп., що підтверджується квитанцією банку, та пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а. с. 1). На підставі ст.ст. 11, 13, 81, 259, 264, 265, 268, 273, 274 -279, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 533, 536, 554, 610, 612, 1049 ЦК України, суд -

Outcome: partial