Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування записів про державну реєстрацію права власності. В обґрунтування позову позивач вказував, що в комунальній власності територіальної громади м. Києва перебуває житловий будинок [ADDRESS] площею 180,4 кв. м та 28,8 кв.м нежитлових приміщень та знаходиться в управлінні Печерської районної державної адміністрації. Згідно з рішеннями Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 501/7838, яким внесено зміни до рішення ради від 27 листопада 2003 року № 255/1130 квартира [ADDRESS] в цьому будинку, що знаходиться на першому поверсі, була переведена в нежиле приміщення. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року встановлено, що зазначене нежиле приміщення вибуло з володіння територіальної громади м. Києва поза її волею. Зазначеним рішенням задоволено позовом Київської міської прокуратури в інтересах Київської міської ради та витребувано у [PERSON] на користь територіальної громади зазначене нежитлове приміщення. Незважаючи на рішення суду приміщення залишається зареєстрованим у реєстрі на праві власності за [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на те, що реєстрацію права власності на це нежитлове приміщення здійснювала приватний нотаріус Кошева В.О. (відповідач у справі) на підставі підробленого свідоцтва про право власності на спірне нежитлове приміщення, позивач просив скасувати запис про державну реєстрацію права власності від 27 жовтня 2015 року №11770656 за [PERSON] на спірну квартиру та запис про державну реєстрацію права власності від 27 жовтня 2015 року №11768916 за [PERSON] на це ж приміщення. Ухвалою судді від 06 серпня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду позову за правилами загального позовного провадження. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою судді від 26 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закінчено та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач подала до суду лист, в якому зазначала про те, що вона є неналежним відповідачем, оскільки якщо особа вважає, що внаслідок укладення правочину було порушеного її право та інтереси, особа повинна звернутись з відповідним позовом до іншої сторони, яка є учасником цього правочину, а не до нотаріуса, який посвідчував цей документ. Третя особа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» був повідомлений належним чином, в судове засіданні не з`явився, причини неявку суду не повідомив. Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності м. Києва в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступних висновків. Встановлено, що рішенням Київської міської ради від 22 травня 2013 року № 359/9416 «Про внесення змін у додаток 6 до рішень Київської міської ради від 2 грудня 2010 року № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в комунальній власності територіальної громади м. Києва перебуває будинок [ADDRESS] площею 180,4 кв.м та нежилою площею 28,8 кв.м. Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року № 1112, будинок переданий в управління Печерської районної державної адміністрації м. Києва. На підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації м. Києва від 20 вересня 2013 року № 509 зазначений будинок перебуває на балансі комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва». Рішенням Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 501/7838 «Про внесення змін і доповнень до рішення Київської міської ради від 27 листопада 2003 року №255,1130 «Про переведення жилих будинків та жилих приміщень в нежилі» приміщення квартири [ADDRESS] першого поверху площею 28,6 кв.м, які розташовані в будинку [ADDRESS] , були переведені в нежилі. Згідно з листом Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 105/01-556/1 від 17 лютого 2017 року вказане приміщення на підставі розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 1264 від 04 листопада 1999 року передане в орендне користування відділу культури Печерської районної державної адміністрації для розміщення творчої майстерні художника [PERSON] та починаючи з 01 квітня 2015 року останній відмовився від орендованого приміщення та передав його по акту прийому - передачі та в подальшому рахується вільним. Відповідно до листа Департаменту комунальної власності м. Києва від 14 лютого 2017 року № 062/06/08-1538, приватизація нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] не здійснювалась. Таким чином, спірне нежитлове приміщення є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради. Однак, відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 березня 2017 року № 82648585 квартира [ADDRESS] будинку на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. 27 жовтня 2015 року за реєстровим № 3118. Відчужувана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 листопада 2005 року, згідно з розпорядженням від 22 листопада 2005 року № 34687. Разом з тим, відповідно до листа Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 березня 2017 року № 01-11/3603 відділом приватизації державного житла Печерської районної в м. Києві державної адміністрації не видавалось 22 листопада 2005 року на ім`я [PERSON] свідоцтво про право власності на вказану квартиру та розпорядження (наказ) від 22 листопада 2005 року № 34687 не приймалось. Крім того, згідно з даними листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 07 березня 2017 року № 062/14-2693 реєстрація права власності на вказану квартиру за [PERSON] в реєстровій книзі №2201 не здійснювалась. Зазначені обставини встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року, яким задоволено позов Київської місцевої прокуратури № 6 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] та витребувано у нього на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради спірне нежиле приміщення. Зазначене рішення вступило в законну силу. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус є державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Звертаючись до суду, позивач вказував на те, що, предметом позову є оскарження рішення нотаріуса, який в даному випадку здійснює функції державного реєстратора і прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що приватний нотаріус Кошева В. О. під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно діяла всупереч норм чинного законодавства. Будь-яких, передбачених чинним законодавством підстав для відмови в державній реєстрації прав при прийнятті оспорюваного рішення приватним нотаріусом Кошевою В.О. чи порушень процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно за наслідками розгляду справи не встановлено. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Ураховуючи те, що приватний нотаріус Кошева В. О. не є особою, право чи обтяження якої зареєстровано, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed