Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який представник підтримав в клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 03.01.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам боржником у встановлені строки не була сплачена. Сума заборгованості [PERSON] станом на 21.11.2017 року становить 31916,42 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 31916,42 грн., а також судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 05.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначеного судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.01.2013 року не відповідає дійсним обставинам справи та порахований невірно, оскільки процент за користування кредитними коштами в розмірі 9715,00 грн. є необґрунтовано завищеним та незаконним; представлена банком анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», підписана [PERSON], взагалі не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру відсотків за користування кредитом, розміру пені та штрафу. Крім того, матеріали позовної заяви не містять доказів підтвердження належного повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку. До того, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не можуть одночасно застосовуватися за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 03.01.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.13-14). Відповідач [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.01.2013 року, сума заборгованості [PERSON], станом на 21.11.2017 року, становить 31916,42 грн., з них заборгованість: по тілу кредиту 10125,63 грн.; по відсотках за користування кредитом 9715,09 грн.; за пенею 10079,68 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1496,02 грн (а.с.8-12). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до Розділу 1 Загальні положення «Умов та Правил надання банківських послуг», які розміщенні на офіційному порталі позивача (www.privatbank.ua), АТ КБ «ПриватБанк», публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого і публікує «Умови та Правила надання банківських послуг», які є публічною офертою та містять умови та правила надання послуг банку його клієнтам (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2013 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тим самим підтвердила ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, вступивши у кредитні правовідносини з банком, що підтверджується копією анкети-заяви від 03.01.2013 року (а.с.13). Крім того, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.01.2013 року та виписки про рух грошових коштів за період з 01.01.2013 року по 18.06.2018 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] користувалася кредитними грошовими коштами, отримувала їх через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів тощо та частково сплачувала заборгованість за кредитним договором (а.с.100-110). Також суд звертає увагу, що твердження представника відповідача, викладені у відзиві, про те, що матеріали позовної заяви не містять доказів підтвердження належного повідомлення про збільшення розміру процентної ставки не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Згідно правової позиції, викладеної в постанові [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі 444/9519/12, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. 1.1.2.1.5 та п. 1.1.2.1.6 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, до прав та обовязків позичальника відноситься: одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками; у разі незгоди зі змінами Правил та/або [PERSON], звернутися до [PERSON] для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед [PERSON]. Повідомлення про підвищення процентної ставки [PERSON] було направлено 01.09.2014 року та 01.04.2015 року на абонентський номер клієнта +380993340579, вказаний останньою в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підтверджується копією повідомлення (а.с.98-99), однак заяв про розірвання спірного кредитного договору від відповідача до [PERSON] не надходило. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.01.2013 року в розмірі 31916,42 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved