Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить постановити рішення про стягнення з відповідача суми боргу по оплаті послуг за утримання та обслуговування будинку й прибудинкової території з квартири [ADDRESS] в сумі 645,2 гривень, а також 438,95 гривень заборгованості за фактично наданні послуги з водовідведення та водопостачання, а всього 1 084,15 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на довідку з місця проживання про склад сім'ї та прописку, розрахунок заборгованості відповідача. В судовому засіданні 22 вересня 2014 року ухвалою суду прийнято до розгляду разом з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до ЛКП «Господар» про стягнення 850 гривень зайво сплачених коштів. Крім того, просить зобов'язати ЛКП «Господар» здійснити повірку водолічильника та вирішити питання експлуатації двох функційного котла-водонагрівача. Позов мотивує тим, що ЛКП «Господар» не є правонаступником ЛКП «Віра», а тому відсутні підстави для сплати йому коштів за житлово-комунальні послуги, оскільки між сторонами у справі не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, не представлено доказів щодо обов'язку сплати коштів за житлово-комунальні послуги саме ЛКП «Господар», так як договір укладено з ЛКП «Віра». В судовому засіданні представник позивача ЛКП «Господар» [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 1 липня 2014 року первісний позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив його задовольнити. Відносно зустрічного позову заперечив і пояснив, що рішенням Львівської міської ради будинок в якому проживає відповідач передано на обслуговування ЛКП «Господар», яке є правонаступником всіх майнових прав і обов'язків, що витікають з переданого йому на обслуговування майна, а тому ЛКП «Господар» є належним позивачем у справі, перед яким відповідач має заборгованість. Щодо повірки лічильників і вирішення питання експлуатації двох функційного котла-водонагрівача вважає, що [PERSON] не представив доказів обов'язку підприємства вчиняти такі дії, оскільки підприємство не має відповідних ліцензій для здійснення такої діяльності. Просив в задоволені зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] відносно первісного позову заперечив і пояснив, що здійснював оплату за житлово-комунальні послуги, що відображено в розрахунку заборгованості, а тому вважає, що відсутні підстави для задоволення первісного позову. Зустрічний позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив його задовольнити. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, відносно чого інші учасники процесу не заперечили. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі представлених суду доказів, суд приходить до наступного. Ухвалою Львівської міської ради № 2638 від 18 липня 2013 року припинено Львівське комунальне підприємство «Віра» через приєднання до Львівського комунального підприємства «№ 503» та Львівського комунального підприємства «Господар». Згідно з п. 4 вказаного рішення вважати Львівське комунальне підприємство «Господар» правонаступником Львівського комунального підприємства «Віра» у частині всіх майнових прав і зобов'язань відповідно до переданого на баланс майна згідно з рішенням виконавчого комітету від 18 січня 2013 року № 30 (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 18 січня 2013 року № 30 передано на баланс Львівського комунального підприємства «Господар» від Львівського комунального підприємства «Віра» в тому числі будинок [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Зазначеним рішенням зобов'язано підприємство переукласти угоди з виробниками комунальних послуг і переукласти договори про надання послуг з власниками квартир, квартиронаймачами та орендарями житлових приміщень. ЛКП «Господар» на виконання вказаного вище рішення надіслало відповідачу пропозицію укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у зв'язку зі зміною балансоутримувача будинку в якому проживає відповідач (а.с. 11). 1 лютого 2013 року між ЛКП «Господар» і ЛМКП «Львівводоканал» укладено договір № 544382 про надання послуг з водопостачання та водовідведення між виробником цих послуг та виконавцями послуг (а.с. 13, 14). З довідки ЛКП «Господар» від 28 липня 2014 року № 2087 вбачається, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] і в ній проживає та є зареєстрованим (а.с. 5). Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не створено, комунальний будинок та прибудинкова територія перебувають на обслуговуванні ЛКП «Господар». Для проведення оплати за надані послуги на ім'я відповідача в ЛКП «Господар» відкрито особовий рахунок № [NUMBER]. На підтвердження своїх вимог позивачем ЛКП «Господар» подано розшифровки заборгованостей суми боргу по оплаті послуг за утримання та обслуговування будинку й прибудинкової території за період часу з 1 листопада 2013 року по 31 травня 2014 року в розмірі 645,2 гривень та за фактично наданні послуги з водовідведення та водопостачання за період часу з 1 серпня 2013 року по 31 травня 2014 року в розмірі 438,95 гривень з врахуванням пільг [PERSON] З розшифровок заборгованостей від 21 жовтня 2014 року вбачається, що в спірний період за який стягується заборгованість відповідачем здійснювалась оплата за утримання та обслуговування будинку й прибудинкової території та за надані послуги з водовідведення та водопостачання, при цьому існувала заборгованість, яка утворилася за інші періоди часу. Здійснення часткової оплати заборгованості відповідачем свідчить про визнання факту надання позивачем відповідних послуг і перериває строк позовної давності у відповідності до положень ст. 264 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку, що ЛКП «Господар» повністю надавав усі послуги, які є складовою тарифу згідно чинних рішень місцевих органів влади, який розраховано індивідуально по будинку проживання відповідача з врахуванням Порядку формування тарифів на житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 та від 1 червня 2011 року № 869. Відповідно до вимог п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого на основі Типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1, 5 ст. 20 Закону), а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про житлово-комунальні послуги. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45. Таким чином власник квартири зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати їх. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року в справі № 6-110цс12 зроблено правовий висновок, який полягає в тому, що відповідно до змісту ст. 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобов'язана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Встановивши, що виконавцем такі послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд за позовом виконавця ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України зазначене рішення Верховного Суду України є обов'язковим у подібних правовідносинах для всіх судів України. Оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Доказів про те, що відповідач звертався до позивача з претензіями, щодо неякісного надання послуг, що є предметом спору в спірний період, оформлених відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суду не надано. Враховуючи наведене вище, суд первісний позов задовольняє та стягує з [PERSON] в користь ЛКП «Господар» заборгованість по оплаті послуг за утримання та обслуговування будинку й прибудинкової території за період часу з 1 листопада 2013 року по 31 травня 2014 року в сумі 645,2 гривень, а також 438,95 гривень заборгованості за фактично наданні послуги з водовідведення та водопостачання за період часу з 1 серпня 2013 року по 31 травня 2014 року. В задоволені зустрічного позову суд відмовляє з наступних підстав. Стягнення заборгованості за спірний період виключає можливість задоволення зустрічного позову в частині стягнення 850 гривень, оскільки судом встановлено, що [PERSON] не здійснено переплати за житлово-комунальні послуги та такі кошти сплачено належному виконавцю послуг. Щодо зобов'язання ЛКП «Господар» здійснити повірку лічильника на воду та вирішити питання експлуатації двох функційного котла-водонагрівача суд відмовляє в задоволенні таких вимог, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача з наступних підстав. В м. Львові метрологічну повірку приладів обліку води проводять чотири атестовані лабораторії, які отримали дозвіл на надання таких послуг у Державному центрі метрології та сертифікації, а саме: ДСП «Водомір» ЛМКП «Львівводоканал», ЛКП «Залізничнетеплоенерго», ТОВ «Діком ЛТД» і ТОВ «Лапаївка-Сервіс», про що повідомляє Львівська міська рада на своїй сторінці в мережі Інтернет, а тому дана інформаціє є загальнодоступною (http://city-adm.lviv.ua/portal/for-citizen/faq/municipal-problems/5000- perevirka-lichilnika). Питання прийняття в експлуатацію та підключення двох функційного котла-водонагрівача відповідно до вимог чинного законодавства може здійснювати підприємство на підставі отриманого дозволу та ліцензії на виконання таких робіт. [PERSON] не представлено доказів, що ЛКП «Господар» має право надавати послуги повірки лічильника на воду та вирішувати питання експлуатації двох функційного котла-водонагрівача, а судом таких даних не здобути. При цьому представником ЛКП «Господар» також не підтверджено право підприємства здійснювати такі роботи. В судовому засіданні [PERSON] роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійно підставою для відмови в задоволені позовних вимог. Однак [PERSON] не залучено до участі в справі належних відповідачів. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у справі, що складаються з 243,6 гривень судового збору.

Outcome: approved