Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що наказом від 26.06.2013 р. він був звільнений з посади головного технолога відділу конструкторсько - технологічних розробок Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» за власним бажанням; фактично підставою для розірвання трудового договору з ініціативи позивач стало порушення з боку відповідача трудового законодавства у частині невиплати заробітної плати. В день звільнення позивач отримав трудову книжку, утім, розрахунок при звільненні з ним не був проведений. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату в розмірі 36 952,27 грн., на відшкодування моральної шкоди 23 047,73 грн., середній заробіток в сумі 1 847,61 грн. за період з 26.06.2013 р. по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов визнав частково, на відшкодування моральної шкоди вважав правомірним (відповідно до пояснень у судовому засіданні) присудити до стягнення 3 000,00 грн., вважаючи визначений позивачем розмір моральної шкоди завищеним, та просив суд врахувати, що заборгованість по заробітній платі за червень 2011 р. (1 508,28 грн.), липень 2011 р. (1 514,48 грн.), серпень 2011 р. (1 020,28 грн.) вже стягнута на підставі судового наказу, виданого 26.06.2013 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, в сумі 4 043,04 грн., з виконання якого відкрито виконавче провадження. Разом з тим, заробітну плату за листопад 2011 р. позивач отримав в розмірі 460,00 грн., заробітну плату за березень 2013 р. позивач отримав в розмірі 2 406,01 грн. відповідно до касового ордеру 14.11.2013 р., заробітна плата за квітень 2013 р. в сумі 2 011,40 грн. також була отримана позивачем. Заборгованість по заробітній платі за травень 2013 р. в сумі 601,51 грн., червень 2013 р. в сумі 1 907,45 грн. була стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Комісії по трудовим спорам ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» відповідно до протоколу №110 від 23.0.2013 р. №119 від 25.07.2013 р. та посвідчень на примусове виконання рішення КТС №110 від 25.07.2013 р. та №119 від 29.07.2013 р. за травень та червень 2013 р., з їх виконання в АНД ВДВС відкрито виконавче провадження. Що стосується вимоги позову про стягнення щ відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то представник просив відмовити в задоволенні даної вимоги, посилався на те, що рахунки підприємства арештовані відповідно до постанови суду та постанов АНД ВДВС ДМУЮ, арешт не знятий до цього часу, через що відповідач позбавлений можливості здійснити вчасно розрахунок із позивачем, та в цьому відсутня вина відповідача. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги закону у частині обов'язку дотримання строків та періодичності виплати заробітної плати, що призвело до утворення заборгованості по виплаті заробітної плати та непроведенні розрахунку при звільненні із позивачем в день звільнення відповідно до ст. 116 КЗпП України; позивач працював у ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» з 11.12.1978 р. по 26.06.2013 р. та був звільнений за власним бажанням наказом №178/к від 26.06.2013 р. з посади головного технолога відділу конструкторсько-технологічних розробок. Заборгованість по заробітній платі складає 25 522,86 грн. За ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами; комісія по трудових спорах приймає рішення більшістю голосів її членів, присутніх на засіданні (ч. 1 ст. 227 КЗпП України). Відповідно до ст. 229 КЗпП України рішення комісії по трудових спорах підлягає виконанню власником або уповноваженим ним органом у триденний строк по закінченні десяти днів, передбачених на їх оскарження (стаття 228), за винятком випадків, передбачених частиною п'ятою статті 235 цього Кодексу. Згідно ст. 230 зазначеного кодексу у разі невиконання власником або уповноваженим ним органом рішення комісії по трудових спорах у встановлений строк (стаття 229) працівникові комісією по трудових спорах підприємства, установи, організації видається посвідчення, що має силу виконавчого листа. Індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). Судом встановлено, що в інтересах працівників Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», у тому числі в інтересах позивача, до комісії по трудових спорах Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» звернулася представник [PERSON], та комісією було ухвалено рішення про стягнення заробітної плати з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь працівників (у тому числі на користь позивача), та було видано посвідчення на примусове виконання рішення комісії по трудових спорах. Так, відповідно до посвідчення №119 від 29.07.2013 р. на користь позивача підлягає стягненню 1 907, 45 грн., відповідно до посвідчення від 25.07.2013 р. на користь позивач підлягає стягненню 601,51 грн. Таким чином, скориставшись позасудовим порядком розгляду трудового спору (ст. 221 КЗпП України), трудові права позивача були захищені іншим органом, який має право розглядати трудовий спір, рішення якого підлягає виконанню у встановленому законом порядку, а не шляхом звернення до суду за вирішенням спору, який вже вирішений у встановленому законом порядку, через що розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі складає з урахуванням пред'явлених до виконання рішень комісії по трудових спорах, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 26.06.2013 р. судового наказу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 4 043,04 грн., та з урахуванням виплачених вже сум (2 406,01 грн. відповідно до видаткового касового ордеру від 14.11.2013 р. /заробітна плата за березень 2013 р./ та 2 011,40 грн. /заробітна плата за квітень 2013 р./) 25 522,86 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд погоджується із доводами відповідача щодо відсутності його вини у невиплаті працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, в день звільнення, що пов'язане із арештом рахунків підприємства (відповідача) на підставі постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2010 р. у зв'язку з порушенням кримінальної справи відносно колишнього голови правління ВАТ «Дніпроважпапірмаш імені Артема» [PERSON] за ч. 3 ст. 212 КК України, арештом коштів боржника (відповідача) постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ Шаган О.А. від 22.03.2012 р. у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку наказів господарського суду Дніпропетровської області тощо, через що вимога позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не є такою, що підлягає задоволенню. За внутрішнім переконанням суду, відсутність грошових кошів та фінансові труднощі підприємства, утворені за час роботи колишнього керівництва, не можуть ставитися у вину нового власника, який намагається проявляти за даних умов належну дбайливість щодо виконання своїх обов'язків перед працівником/працівниками та підприємство почало розраховуватися із боргами по заробітній платі перед працівниками. Водночас, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд враховує, що заробітна плата є винагородою, обчисленою, зазвичай, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, та розмір якої залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (ст. 94 КЗпП). Судом в цій справі встановлена обізнаність позивача щодо незадовільного фінансового стану підприємства, відсутності замовлень та нездійснення підприємством протягом тривалого часу діяльності відповідно до виробничого характеру ПАТ, через що позивач при відсутності господарської діяльності підприємства (відсутності виробітку), тобто при відсутності своєї праці мав би вживати заходи для пошуку роботи та наступного працевлаштування задля одержання насамперед роботи з оплатою праці, не чекаючи настання часу можливого банкротства Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». Разом з тим, розв'язуючи вимогу позову про відшкодування моральної шкоди та задовольняючи в цій частині вимогу позову, суд погоджується із слушністю доводів позивача та наявністю підстав для її відшкодування, визначених статтею 237№ КЗпП; щодо розміру такого відшкодування, то суд виходить з характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та із засад розумності, виваженості та справедливості, через що, на переконання суду, з метою захисту порушених прав позивача присудження до відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. відповідатиме тим моральним стражданням, яких зазнав позивач у зв'язку з порушенням якого трудових прав. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial