Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 квітня 2014 року відповідно до усного договору позики, що підтверджується розпискою від 11 квітня 2014 року [PERSON] отримав в борг суму грошових коштів від [PERSON] в розмірі 140 790 грн. [PERSON] зобов'язався здійснювати повернення боргу частинами, а саме: 70 790 грн. у строк до 01 липня 2014 року, а решту боргу у сумі 70 000 грн. у строк до 01 жовтня 2014 року. Графік повернення позики було узгоджено у розписці. На протязі липня 2014 року [PERSON] неодноразово вимагав повернення боргу, проте грошові кошти так і не були повернуті позивачу. 12 серпня 2014 року на адресу відповідача позивачем було направлено відповідний лист-вимогу з проханням погасити існуючу заборгованість, проте даний лист залишився без уваги відповідача, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з вимогою про стягнення боргу. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов проти позову заперечували. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 11 квітня 2014 року відповідно до усного договору позики, що підтверджується розпискою від 11 квітня 2014 року [PERSON] отримав в борг суму грошових коштів від [PERSON] в розмірі 140 790 грн. [PERSON] зобов'язався здійснювати повернення боргу частинами, а саме: 70 790 грн. у строк до 01 липня 2014 року, а решту боргу у сумі 70 000 грн. у строк до 01 жовтня 2014 року. Графік повернення позики було узгоджено у розписці. На протязі липня 2014 року [PERSON] неодноразово вимагав повернення боргу, проте грошові кошти так і не були повернуті позивачу. 12 серпня 2014 року на адресу відповідача позивачем було направлено відповідний лист-вимогу з проханням погасити існуючу заборгованість, проте даний лист залишився без уваги відповідача. Враховуючи те, що відповідач не виконав умов договору, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу обґрунтовані, а тому позов про стягнення з відповідача боргу у розмірі зазначеному в позовній заяві в сумі 140 790 грн. задовольняється у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1408,00 грн.

Outcome: approved