Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 12.10.2017 о 13 год. 10 хв. в м. Дніпро по проспекту Слобожанському, 42, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу BMW 118і р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (позивач) та транспортного засобу PEUGEOT 308 р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (відповідач). Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 встановлена вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди; постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018 постанова судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 залишена без зміни. Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідно до положень ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України особа, яка володіла майном на умовах, передбачених діючим законодавством України, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб BMW 118і р/н [NUMBER], власником якого є [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та який знаходився під керуванням водія [PERSON], зазнав значну кількість механічних пошкоджень. Так, згідно висновку №5440 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 02.04.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 118і р/н [NUMBER], ідентифікаційний номер (V1N) [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 08.03.2018 року, становить 392 591,32 грн., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля BMW 118і номерний знак [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, станом цін на 08.03.2018, становить 340 560, 33 грн. Разом з тим, власник транспортного засобу - [PERSON], в особі [PERSON], був вимушений продати залишки його транспортного засобу - BMW 118і номерний знак [NUMBER] у зв'язку з неможливістю його використання внаслідок чисельних пошкоджень і фактичної відсутності фінансової можливості здійснити ремонт зазначеного транспортного засобу на підставі договору купівлі продажу №1244/2018/885587 від 03.04.2018 року за 104 782, 00 грн. Відповідно до листа АТ «СК «АХА Страхування» №1686/12 від 15.02.2018 у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СК «АХА Страхування» повідомляє про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 100 000,00 грн. Таким чином, за підрахунком позивача вартість збитків слід розраховувати наступним чином: 340 560,33 грн. (вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля BMW 118і номерний знак [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП) - 100 000,00 грн. (виплата страхового відшкодування) - 104 782, 00 грн. (вартість, за яку було продано залишок пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу) = 136 560,33 грн. Разом з тим, відповідно до відповіді на відзив, наданої представником позивача, остаточна сума до стягнення дорівнює 135 778,33 грн. Також позивач просив стягнути на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн., та в обґрунтування зазначив наступне. За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Внаслідок скоєного відповідачем ДТП позивачу довелося стикнутися із судовою системою для доведення своєї невинуватості та вини позивача. Судова тяганина тривала більше двох місяців та поставила позивача у ситуацію, коли він мав доказувати свою невинуватість за відсутністю своєї вини. Він був змушений звертатися до юристів за допомогою, оскільки відповідач оскаржував рішення суду першої інстанції. Судова тяганина призвела до того, що позивач нервував та не спав ночами, обмірковуючи ситуацію, що склалася, та переживаючи страшний стрес, припускаючи що йому прийдеться сплачувати шкоду за відсутності вини. Крім того, після встановлення вини відповідача апеляційною інстанцією позивач звернувся до відповідача для мирного врегулювання майнового спору з метою отримання компенсації без звернення до суду. Не дивлячись на встановлення вини відповідача судами першої та апеляційної інстанції, відповідач вів себе зухвало та грубо із позивачем, відмовився від відшкодування шкоди та у грубій формі знущався з позивача, висловлюючи свою впевненість у безкарності його вини та відсутності справедливості, що надасть можливості йому не відшкодовувати шкоду, що він заподіяв. З огляду на той факт, що позивачу було відмовлено відповідачем у досудовому порядку вирішення спору, позивач був змушений знову стикнутися із судовою системою, перед тим збираючи необхідні докази для подачі даного позову. Крім зазначеного, позивачу довелося вирішувати питання щодо пошуку покупців на транспортний засіб, який був не придатний для використання за призначенням після ДТП, винуватцем якого був саме відповідач, що було не легко. Внаслідок зазначеної вище поведінки відповідача у позивача похитнулася довіра до людей, його моральний стан був пригнічений понад майже сім місяців, а весь цей час дійсно винувата особа, не переживаючи моральних страждань, продовжувала свій звичайний спосіб життя, що суперечить прийнятим нормам моралі та підриває довіру людей один до одного. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, крім того з вини відповідача було пошкоджено його улюблений автомобіль, який він шукав протягом тривалого часу. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали, окрім позивача, і члени його родини, що призвело до розладу стосунків. Крім того, раніше дуже часто на вихідних позивач із сім'єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. Крім того, на тривалий час після ДТП позивачу та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні; багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. На відшкодування витрат за послуги з надання правової допомоги позивач просив стягнути 7 860,000 грн. (послуги полягають у визначенні правової позиції та підготовки позовної заяви). Відповідач в особі представника, заперечуючи щодо розміру відшкодування майнової шкоди, просив врахувати те, що розмір шкоди дорівнює 82 185, 93 грн. та визначається, виходячи з наступного розрахунку: 340 560,33 грн. -158 374,74 грн. -100 000 грн. (страхове відшкодування) = 82 185, 93 грн. На переконання представника відповідача за приписами ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та юфесійну оціночну діяльність в Україні» передбачено в обов'язковому випадку проведення оцінки майна при визначенні збитків або розміру відшкодування. Вартість автомобіля «БМВ 118» д/н [NUMBER] у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП, що зло місце 12 жовтня 2017 року в розмірі 104 782 гривні позивач обґрунтовує договором купівлі - продажу транспортного засобу № 1244/2018/885587 від 3 квітня 2018 р. Однак, відповідач вважає таку вартість пошкодженого автомобіля позивача необ'єктивною та такою, що не підтверджена належними доказами, так як відчуження ТЗ відбулось через шість місяців після ДТП, а вказана вартість автомобіля була визначена без проведення будь-якої оцінки, а лише за погодженням сторін (п. 3.1 Договору № 1244/2018/885587 від 3 квітня 2018 року). Також відповідач та його представник вважають, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення вартості проведеного експертного автотоварознавчого дослідження №5440 від 104.2018 року в розмірі 2500 грн. та вартості стоянки автомобіля на ТОВ «Сигма» в розмірі 2550 грн. такими, які не підтверджені належними доказами, оскільки експертне дослідження сплачувалося не позивачем, а третьою особою по справі, та матеріали справи не містять доказів витрат позивача за послуги автостоянки. Разом з тим, представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих услуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) вченням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або /публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за лопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Стягнення на користь сторони витрат на професійну правничу допомогу можливо за сукупності таких умов: результат вирішення справи, наданий суду детальний розрахунок та опис виконаних робіт (наданих послуг), та належні докази оплати таких робіт стороною на користь адвоката. На переконання представника відповідача, позивачем не доведено належними доказами факт оплати професійної правничої допомоги на користь адвоката, оскільки долучена до справи виписка по картковому рахунку від 12.06.2018 р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свідчить лише про рух невизначених за призначенням коштів на картковому рахунку, а не підтверджує оплату позивачем саме професійної правничої допомоги, яка надається адвокатом [PERSON] в межах договору про надання правової допомоги б/н № 22.03.2018 р. З приводу позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то представник відповідача, заперечуючи, зазначив, що в порушення ч. 2 ст. 77, ч. 1 т. 81 ЦПК України позивач не надав жодного доказу в підтвердження того, що відповідач, не зважаючи на встановлення його вини у ДТП, вів себе зухвало та грубо, відмовився відшкодовувати шкоду у грубій формі та знущався з позивача, тоді як захист відповідачем своїх прав, та використання правої допомоги при розгляді справи про вчинення адміністративного правопорушення є гарантованою Конституцією можливістю кожної людини захищати себе при притягнені до юридичної відповідальності, та не може свідчити про порушення прав іншої особи. У відповіді на відзив представник позивача просив врахувати наступне. 340 560,33 грн. (вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля BMW 118і номерний знак [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП) - 100 000,00 грн. (виплата страхового відшкодування) - 104 782,0 грн. (вартість, за яку було продано залишок пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу BMW 118і номерний знак [NUMBER]) = 135 778,33 грн. Посилання представника відповідача на частину 2 пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вирване з контексту постанови та використовується з метою маніпулятивного впливу на учасників справи та суд. Вказане посилання має застосовуватися у взаємодії із частиною 1 пункту 15 вказаної постанови, де зазначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Це означає, що вказана ціна КТЗ формується не після його пошкодження, а до. Відповідно до висновку експерту № 5440 від 02.04.2018 року ринкова вартість досліджуваного автотранспортного засобу (КТЗ) BMW 118і номерний знак [NUMBER] на момент пошкодження складала 340 560, 33 грн. Згідно п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мінестерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 зареєстрована в МЮ України 24.11.2003 р. № 1074/8395, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, якщо незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість. Зважаючи на той факт, що експертом визначена вартість відновлювального ремонту у розмірі 392 951, 32 грн., тобто більше, ніж ринкова вартість автотранспортного засобу (КТЗ) BMW 118і номерний знак [NUMBER], позивач погоджується із тим, що автотранспортний засіб був фізично знищеним. Таким чином, п.30.2. статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Представник позивача погодилася із посилання представника відповідача на статтю 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Саме на підставі цієї норми позивач звернувся до експерта для визначення збитків, які були оцінені експертом у 340 560, 33 грн., оскільки відповідно до вказаної норми у даному випадку є обов'язковим проведення обов'язкового експертного дослідження для визначення ціни залишків фізично знищеного внаслідок ДТП транспортного засобу. Щодо заперечень представника відповідача проти визначення вартості реалізованого фізично знищеного відповідачем транспортного засобу у розмірі 104 782 грн., то представник позивача просив врахувати, що судова експертиза, яка була призначена судом для визначення ринкової вартості автомобіля BMW 118і номерний знак [NUMBER] в аварійному (пошкодженому) стані після ДТП, що мала місце 12.10.2017 року, станом на 12.10.2017 року не має доказового значення для визначення розміру шкоди, що має бути стягнута з відповідача, з наступних підстав. Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі. Згідно з роз'ясненнями п.9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Крім того, відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору. Статтею 632 Цивільного кодексу України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок особи, що завдала майну фізичної особи шкоди, відшкодувати її у повному обсязі. Тому, після того, як внаслідок винних дій відповідача було пошкоджено транспортний засіб позивача, відповідач міг та був зобов'язаний відшкодувати матеріальну шкоду позивачу. У випадку добровільного відшкодування шкоди відповідачем він мав би право на отримання залишків фізично знищеного ним автомобіля. Щодо аргументів сторони відповідача про недоведеність належними доказами факту оплати професійної правничої допомоги на користь адвоката, то представник позивача вважав, що понесені витрат підтверджені документально належним чином. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Процесуальні дії у справі наступні: ухвалою суду від 18.09.2018 було призначено судово - автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля «BMW 118і» р/н [NUMBER] в аварійному (пошкодженому) стані після дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12.10.2017 р., станом на 12.10.2017 р. Дослідив докази, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом на підставі постанови судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018 (а.с. 13-14) постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн. [PERSON], 12.10.2017 року, о 13.10 годині, в м. Дніпрі по просп. Слобожанському, 42, керував автомобілем PEUGEOT [NUMBER], перед зміною напрямку руху не надав перевагу в русі автомобілю BMW 118і, н/з [NUMBER], під керуванням [PERSON], який наближався з правого боку та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2018, висновок судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 про доведеність вини водія [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим. Відповідно до висновку судового експерта від 12.10.2018, на вирішення якого ухвалою суду від 18.09.2018 було поставлено питання яка ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля «BMW 118і» р/н [NUMBER] в аварійному (пошкодженому) стані після дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12.10.2017 р., станом на 12.10.2017 р., ринкова вартість становить 158 374,74 грн. (а.с. 104-112). Згідно з договором від 03.04.2018 купівлі-продажу транспортного засобу 1244/2018/885587 за дорученням від [PERSON] [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] зареєстрований за продавцем 26.10.2016 р. транспортний засіб BMW 118і р/н [NUMBER] (а.с. 59). Правовідносини між учасниками справи виникли із відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Розв'язуючи спір, суд керується наступним. Статтею 1166 ЦК визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди з завдано не з її вини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вже було встановлено судом, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 12.10.2017 встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим підлягає розв'язанню розмір спричиненої шкоди. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Щодо розміру майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, то суд виходить з наступного. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом закону (стст.9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір страхового відшкодування становив 100 000,00 грн., та дана сума врахована позивачем при підрахунку майнової шкоди. Згідно зі змістом ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Відповідно до висновку судового експерта від 12.10.2018 (а.с. 104- 112) ринкова вартість досліджуваного КТС в пошкодженому стані становить 158 374,74 грн.; ринкова вартість досліджуваного КТС на період попередній ДТП 12.10.2017 становить 340 560,33 грн. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналіз наданих суду доказів свідчить, що автомобіль BMW 118і р/н [NUMBER] є фізично знищеним. Таким чином, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до ст.1192 ЦК України, становить 135 778,33 грн., що складається з різниці між 340 560,33 /ринкова вартість досліджуваного КТС до ДТП/ і 100 000,00 грн. /виплачене страхове відшкодування/ та 104 782,00 грн. /дохід від продажу пошкодженого авто за договором від 03.04.2018/. Відтак, суд погоджується із слушністю наведеного представником позивача розрахунку, та відхиляє розрахунок представника відповідача. Втім, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивач не має права на отримання відшкодування, оскільки він не є власником транспортного засобу, якому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдано механічних пошкоджень (згідно наданого суду свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником пошкодженого автомобіля BMW р/н [NUMBER] є [PERSON] /а.с. 15-16/), а також не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76 - 81 ЦПК України на підтвердження того, що позивач був суб'єктом права володіння чужим майном та в силу ст. 1166 ЦК України має право на відшкодування шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 12.10.2017, виходячи з наведеного. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Разом з тим, відповідно до пояснень представника позивача у судовому засіданні - адвоката [PERSON] станом на момент дорожньо-транспортної пригоди позивач керував транспортним засобом BMW р/н [NUMBER], який належить [PERSON], на підставі довіреності з повноваженнями, у тому числі на розпорядження даним рухомим майном, на підставі якої в свій час фактично відбулося відчуження [PERSON] транспортного засобу на користь [PERSON], втім, право власності [PERSON] не було зареєстровано. Суд позбавлений встановити дану фактичну обставину (ст. 76, п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України) через відсутність доказів (ст.ст. 77-81 ЦПК України): пояснення представника позивача в судовому засіданні не є доказом (ст. 76 ЦПК України), письмового доказу на підтвердження вказаної обставини суду надано не було, джерела отримання доказів вичерпані. Разом з тим, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №5440 від 28.03.2018 р. (а.с. 51) саме від [PERSON] судовим експертом [PERSON] прийнято 2 500,00 грн. за експертне дослідження автомобіля BMW 118і р/н [NUMBER]. Водночас підлягає врахуванню, що 23.03.2018 саме [PERSON] письмовим повідомленням (а.с. 48) запрошував [PERSON] на огляд пошкодженого транспортного засобу судовим експертом [PERSON] З огляду на наведене є недоведеним, що 12.10.2017 шкода спричинена майну, яким правомірно володіє саме позивач [PERSON], а не інша особа ([PERSON]). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Та лише встановивши, що майну, яким правомірно володіє позивач, з вини відповідача завдано шкоди, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову за рахунок відповідача. Оскільки позивачем не виконаний в повній мірі обов'язок доказування (ст. 81 ЦПК України), в силу якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1), докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6), а також, враховуючи те, що в силу ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім, витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, втім, інші випадки, передбачені ЦПК, в цій справі відсутні, як і відсутні сумніви у добросовісному здійсненні представником позивача процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, тому підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди з огляду на підстави її заявлення позивачем (ч. 1 ст. 23, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України) є похідною від задоволення вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, то підстави для її задоволення відсутні. Разом з тим, суд визнає слушними посилання представника відповідача на те, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, та про те, що такий обов'язок з боку представника позивача не виконаний: не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а саме доказів на підтвердження виконання послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг тощо. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України: судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, документально підтверджені, покладаються на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. Відповідач не надав доказів на підтвердження витрат на оплату судової експертизи (ухвала суду від 18.09.2018 про призначення, висновок від 12.10.2018), тому для суду відсутні підстави для покладення їх на позивача.

Outcome: dismissed