Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи вимоги тим, що їй на підставі договору дарування, належить квартира [ADDRESS] в м Первомайськ Миколаївської області. В даній квартирі вона зареєстрована та проживє разом зі своїми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За цією ж адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким розірвано 28.04.2012 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 1421/1697/12. Позивачка вказує, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі досить тривалий час, а саме з 09.04.2012 року, про що свідчить акт про не проживання, складений ОСББ «Гвардійська». Відповідач в добровільному порядку знятися з реєстрації за адресою належної їй квартири не бажає, хоча не проживає в ній більше ніж один рік, його особистих речей в квартирі не має, будь-яких майнових прав на квартиру також не має. Також відповідач не приймав та не приймає участі в утриманні квартири, сплаті комунальних послуг. Крім того позивачка через реєстрацію відповідача не може оформити субсидію. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, до суду надав заяву із клопотанням про розгляд справи у його відстуність позовні вимоги позивачі позовні вимоги повністю підтримали та просили постановити рішення про задоволення позову, проти заочного розгляду не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення у пресі газеті «Рідне Прибужжя», причини неявки суду не відомі. Заперечень проти позову не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування, посвідченого 23.11.2006 року приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу [PERSON] належить квартира [ADDRESS] в м Первомайськ Миколаївської області. В даній квартирі зареєстрована та проживає позивачка разом зі своїми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За цією ж адресою зареєстрований колишній чоловік позивачки [PERSON], шлюб з яким розірвано 28.04.2012 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 1421/1697/12. [PERSON] не проживає в квартирі з 09.04.2012 року, про що свідчить акт про не проживання, складений ОСББ «Гвардійська». Відповідач в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, хоча не проживає в ній більше ніж один рік, його особистих речей в квартирі не має, будь-яких майнових прав на квартиру також не має. Згідно зіст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи із змісту закону в поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9 ЖК України,ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, має передбаченіст. 64 ЖК України права та несе обов'язки щодо користування цим приміщенням. Положеннямист. 33 Конституції Українита вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року громадянам гарантована свобода пересування і вільний вибір місця проживання, тому сама по собі наявність чи відсутність прописки (реєстрації) не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, так і для відмови в цьому. В цьому ж Законі визначено поняття місця проживання особи, яким є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Відповідно дост. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно дост. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила правокористування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що позов є законним, обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивачі проти такого вирішення справи не заперечували.

Outcome: approved