Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21.06.2005 р. був укладений договір між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON], відповідно до якого 21.06.2005 р. відповідач отримав кредит у розмірі 8 750,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Зазначаючи у позові про те, що ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов'язання з боку позичальника за кредитним договором не виконані, та відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, та відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 31.07.2013 р. складає 38 670,45 грн., яка складається з наступного: 8550,39 грн. - заборгованість за кредитом; 30 120,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та про вирішення питання про розподіл судових витрат. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. У судове засідання позивач не з'явився, утім, в особі представника за довіреністю надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи, зазначив, що позов підтримує повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. 21.06.2005 р. між банком та відповідачем був укладений договір, за яким позивальник отримав кредит в розмірі 8750,00 грн. Утім, на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов'язання з боку позичальника за кредитним договором не виконані, та відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту; розмір заборгованості станом на 31.07.2013 р. складає 38670,45 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Утім, з боку боржника було допущено порушення умов виконання зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на станом на 31.07.2013 р. складає 38 670,45 грн., та через що для суду задля поновлення порушених прав позивача вбачаються підстави для ухвалення рішення про присудження до стягнення на користь позивача з відповідача зазначеної вище суми заборгованості. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved