Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, вказуючи, що 02.07.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» було укладено договір страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів № 1045306, відповідно до умов якого ПрАТ «Європейський страховий альянс» зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли були заподіяні у зв`язку з пошкодженням, знищенням або втратою автомобіля «Пежо», реєстраційний номер [NUMBER] . 02.01.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2016 року відповідача визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Пежо» відповідно до рахунку СТО склала 14024,00 грн. Відповідно до п. 4.1.6 Договору страхування розмір безумовної франшизи складає 1500,00 грн. На виконання умов договору та відповідно до заяви страхувальника ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснило виплату страхового відшкодування на підставі рахунку СТО у розмірі 12524,00 грн., перерахувавши кошти на рахунок страхувальника. Відповідач у добровільному порядку не відшкодував завдану шкоду, тому позивач просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12524,00 грн. та судові витрати у справі. Представник позивача Білогуб Ю.С. в судовому засіданні, котре здійснювалося в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 95). Відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в котрому заперечував проти позову з наступних підстав. Відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів сплати страхувальником страхових платежів, в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання страхового договору на транспортний засіб «Пежо», реєстраційний номер [NUMBER] з терміном дії з 17.05.2015 року по 02.07.2016 року, а отже у позивача не виникало підстав для відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля «Пежо», реєстраційний номер [NUMBER] , а також не виникло право пред`явлення регресної вимоги до нього. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем надано акт виконаних робіт № АВТ004947, однак не надано платіжне доручення № 7687 від 28.03.2016 року про сплату вартості відновлювальних робіт. У зв`язку з викладеним, відповідач просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 73-75). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.01.2016 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо», реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є ТОВ «Санофі-Авентіс Україна», та автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача (а.с. 14). Відповідно до постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.01.2016 року відповідача [PERSON] було винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 13). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Пежо», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» згідно договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів, № 1045306 від 02.07.2015 року (а.с. 5-12). ПрАТ «Європейський страховий альянс» на підставі звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу № 54593 від 19.01.2016 року (а.с. 23-34) було складено страховий акт № 22/16/50/ТР25/00/2 від 26.05.2016 року (а.с. 35-37), на підставі котрого було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 12524,00 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 03875 від 01.06.2016 року (а.с. 38). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована (а.с. 39). Відповідно до частини 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням встановленого, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 12524,00 грн. Суд критично ставитьсь до міркувань відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки вони суперечать письмовим доказам, що містяться в матеріалах справи, фактичним обставинам, встановленим під час розгляду справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved