Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її дитини [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1\\4 частини зі всіх видів заробітку, але неменше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на користь державного закладу, майбутнього опікуна, піклувальника, прийомної сім'ї, батьків-вихователів, де буде виховуватись дитина. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на обліку управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради перебуває дитина [PERSON], [INFO], як така, що виховується у сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Дитина проживає за адресою: [ADDRESS] з 2010 року разом із дідусем [PERSON], [INFO] Матір'ю дитини є відповідач [PERSON], батько дитини записаний до свідоцтва про народження на підставі ч.1 ст.135 СК України. Мати дитини [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків з виховання та утримання дитини, місце її перебування достовірно не відоме, можливо вона виїхала за кордон. Вихованням та опікуванням дитиною займається її дідусь - [PERSON]. Комісія з питань захисту прав дитини на засіданні 01.03.2017 року прийшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, у зв'язку з чим районна рада звернулась до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача та третьої особи надала заяву, в якій просила розглянути позов в заочному порядку, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. [PERSON], в інтересах якої подано позов, підтримала позовні вимоги, відповідно до наданої заяви, пояснила, що не пам'ятає матері та ніколи з нею не спілкується, не знає де остання знаходиться, не отримувала від матері жодної допомоги на утримання, лікування, так само як і останньою не приділялась їй увага з метою виховання та розвитку. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER]. [PERSON] проживає разом з дідусем [PERSON] з 2010 року за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка КП «Жилсервіс-2» ДМР від 22.08.2016 року. Спеціалістами Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпрі ради 02.02.2017 року здійснено вихід за місце проживанням дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що дитина проживає разом із дідусем [PERSON], мати дитина відсутня, зі слів дідуся мешкає з іншою сім'єю в Росії. Згідно довідки КЗО Навчально-виховного комплексу №99 від 16.01.2017 року, [PERSON] навчалась у закладі з 01.09.2010 року по 09.06.2015 року. Усі батьківські збори відвідував дідусь дитини, місцезнаходження батьків дитини невідоме, за весь період навчання вони не з'являлись. Згідно характеристики на дитину [PERSON], надану Державним вищим навчальним закладом «Дніпропетровський транспортно-економічний коледж», фізичний та психологічний розвиток дитини відповідає віку, дитина навчається успішно, є старостою групи та користується повагою однолітків. Батьки не відвідують батьківські збори, не спілкуються з куратором групи, мати мешкає в іншій країні. В своєму висновку Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м.Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно її доньки [PERSON], [INFO]. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний заклад або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи зібрані по справі докази, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліментів) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитини не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Кодексу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач, як мати дитини повинна піклуватися про дитину, утримувати її, з відповідача необхідно стягувати на утримання дитини щомісяця аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 17.03.2017 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1280 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved