Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів боргу, посилаючись на те, що 20 березня 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 50000,00 гривень. Відповідно до умов договору строк повернення був визначений - 20 березня 2014 року. Однак, на момент подачі позовної заяви до суду сума позики не повернута. В забезпечення повернення грошових коштів за договором позики між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. На сьогодні договір позики та договір поруки є чинними, а їх умови - обов'язковими для виконання сторонами. У зв'язку із викладеним, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів борг у судовому порядку. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору позики від 20 березня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50000,00 гривень. Відповідно до п.4.1 зазначеного договору строк повернення позики - до 20 березня 2014 року (а.с.22-23). За договором поруки від 20 березня 2013 року [PERSON] поручився перед [PERSON] за виконання [PERSON] зобов'язань за договором позики від 20 березня 2013 року. За п.3.1 зазначеного договору у випадку невиконання зобов'язань по основному договору та цьому договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.24-25). Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що на час ухвалення рішення суду позика не повернута, а отже відповідач [PERSON] має перед позивачем борг у розмірі 50000,00 гривень. В свою чергу, відповідач [PERSON] як поручитель несе солідарну відповідальність із [PERSON] перед позивачем [PERSON], адже в договорі поруки іншого не встановлено. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають солідарному стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved