Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області» на користь позивача матеріальні збитки (недоотриману одноразову грошову допомогу,) передбачену абзацом другим пункту 10 Порядку № 393, в сумі 57926,50 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області на посаді інспектора чергового чергової частини роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів». З 2014 по 2018 роки позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції. Після отриманої травми в зоні АТО, стан здоров`я погіршився, що не дозволяло у повній мірі виконувати покладені на позивача службові обов`язки. 21.03.2018 року позивач звернувся до начальника ГУНП в Чернігівській області із рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, після проходження військово - лікарської комісії. 14 травня 2018 року медично (військово - лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» було встановлено та підтверджено наслідки ЗЧМТ, струс головного мозку (10.08.2014) у вигляді посттравматичної енцефалопатії ... пов`язана з безпосередньою участю в АТО та визнано позивача придатним до служби в поліції. У зв`язку із неможливістю проходження служби за станом здоров`я та за відсутності об`єктивного рішення М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» позивач був змушений написати рапорт на звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням. 18 травня 2018 року наказом № 135 о/с ГУНП в Чернігівській області позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Згідно довідки № 21/М-49 від 13.05.2021 року позивачу нараховано та виплачено 57926,50 грн. Згодом за скаргою позивача до Центральної медично (військово - лікарської) комісії МВС України, постановою № 2 медично (військово - лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» від 22.03.2019 року відмінено постанову № 45(у) від 14.05.2018 року та встановлено, що на день його звільнення зі служби 18.05.2018 року він був непридатний до служби в поліції. Отже, позивач вважає, що з вини відповідача він недоотримав передбачену абзацом другим пункту 10 Порядку № 393 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 57926,50 грн., у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду на підставі ст. ст. 22, 1173 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області на посаді інспектора чергового чергової частини роти патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів». З 2014 по 2018 роки позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції. 21.03.2018 позивач написав рапорт на звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням. На підставі даного рапорту [PERSON] було надано направлення на проходження ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області», за результатами якого було видано Довідку Військово-лікарською комісією № 45(у) від 14.05.2018 року, відповідно до якої [PERSON] , придатний до служби в поліції, непридатний до служби на посаді інспектора - чергової частини РПСПОП «Чернігів» за індивідуальними психофізіологічними особливостями, у зв`язку з чим 18 травня 2018 року наказом № 135 о/с ГУНП в Чернігівській області позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Лікарська експертиза поліцейським проводиться відповідно до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 №285. Постанови ВЛК щодо придатності (непридатності) осіб до служби в поліції приймаються відповідно до Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції. Відповідно до пункту 15 розділу III Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії, затвердженого Наказом МВС України від 03.04.2017 №285, у разі виникнення необхідності уточнення діагнозу захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) чи їх наслідків ВЛК може запропонувати особі, що проходить лікарську (військово-лікарську) експертизу, амбулаторне або стаціонарне обстеження в закладах охорони здоров`я МВС. На виконання пункту 16 розділу III Положення до направлення ВЛК на стаціонарне обстеження був доданий Акт дослідження стану здоров`я (додаток 5 Положення), який після проведеного обстеження заповнюється та завіряється підписами начальника закладу охорони здоров`я і лікаря, що проводив обстеження та скріплюється печаткою цього закладу. Заповнений Акт дослідження розглядається ВЛК з урахуванням усіх даних про стан здоров`я і фізичного розвитку та є додатковим матеріалом при прийнятті остаточного експертного рішення ВЛК щодо придатності особи до служби. Як вбачається з пояснень, наданих у відзиві відповідача, за направленням М(ВЛ)К [PERSON] був госпіталізований на стаціонарне обстеження до кардіологічного відділення лікарні ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області», де перебував з 02.04. по 12.04.2018р. За результатами обстеження на [PERSON] лікарем-невропатологом лікарні ДУ «ТМО МВС України по Чернігівський області» був складений Акт дослідження стану здоров`я. Позивач не оскаржував Акт дослідження стану здоров`я після проведення стаціонарного обстеження. Також не звертався зі скаргами до керівництва лікарні або в іншій спосіб з приводу встановлення щодо його здоров`я неправильних діагнозів, що можна розцінювати як згоду з діями відповідача на час звільнення. Після завершення стаціонарного обстеження [PERSON] був оглянутий лікарями М(ВЛ)К. Під час проведення стаціонарного обстеження Позивача, лікар-невропатолог врахувала надані додаткові матеріали, наявні скарги, об`єктивний стан, додаткові обстеження, які були проведені. Лікар-невропатолог, який проводив огляд [PERSON] на М(ВЛ)К, також брав до уваги всі обстеження і відповідно клінічний діагноз, який був встановлений в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області». Під час проходження М(ВЛ)К позивач не оскаржував рішення невропатолога М(ВЛ)К , щодо встановлення йому діагнозу. Таким чином, за результатами обстеження була прийнята Постанова М(ВЛ)К, яка оформлена Довідкою №45 від 14.05.2018р. На підставі абзацу четвертого пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Згідно довідки № 21/М-49 від 13.05.2021 року позивачу нараховано та виплачено 57926,50 грн. Згодом за скаргою позивача до Центральної медично (військово - лікарської) комісії МВС України, постановою № 2 медичної (військово - лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» від 22.03.2019 року відмінено постанову № 45(у) від 14.05.2018 року та встановлено, що на день його звільнення зі служби 18.05.2018 року він був непридатний до служби в поліції. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2019 по справі за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019, відмовлено у позові про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу від 18.05.2018 про звільнення позивача, змінивши підставу звільнення, замість пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», на п. 2 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі постанови № 2 від 22.03.2019 медичної (військово - лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області». При цьому, зазначеним вище рішенням суду встановлено, що Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 року № 285 передбачений порядок внесення змін до раніше прийнятих постанов ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання із проходженням служби, а не до наказів по особовому складу, якими поліцейських звільняють зі служби. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відтак, необхідною підставою для стягнення збитків є факти неправомірних дій державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Згідно вимог ч.3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Про захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. З матеріалів справи вбачається, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій відповідача під час проходження позивачем військово-лікарської комісії. Враховуючи, що позивач в порушення ст. 81 ЦПК України суду доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача, вини тощо, суду не надав, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed