Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 128 000,00 грн та 3% річних в сумі 4 532,72 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 16.11.2012 року, між ним та відповідачем укладено договір позики на зазначену суму. На підтвердження укладання договору позики відповідачем було складено три розписки про отримання зазначеної суми коштів. Порядок, строки повернення, були обумовлені в розписках. Разом із тим, відповідач, у встановлений договором час, а саме до 23.11.2012р., до 01.12.2012р., до 01.02.2013р., кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився про місце та час його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судових повісток (а.с. 34). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 16.11.2012р., було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передав, а [PERSON], отримав позику в розмірі 128 000,00 грн. На підтвердження отримання коштів за договором, позичальником було складено три відповідні розписки (а.с. 4, 5, 6). Відповідно до умов договору позики, які зазначені письмово, позичальник взяв на себе зобов'язання повернути позику в сумі 60 000,00 грн до 23.11.2012р., (а.с. 4), позику в сумі 32 000,00 грн до 01.12.2012р., (а.с. 5), та позику в сумі 36 000,00 грн до 01.02.2013р., (а.с. 6). До теперішнього часу позичальник кошти не повернув та ухиляється від виконання грошового зобов'язання. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, враховуючи те, що позивач просить застосувати до виниклих правовідносин вимоги ст. 625 ЦК України тільки в частині трьох процентів річних від простроченої суми, що не суперечить закону, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі на загальну суму боргу 132 532,72 грн., в тому числі: сума боргу за договором позики в розмірі 128 000,00 грн., три проценти річних в сумі 4 532,72 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1 325,33 грн. На підставі ст. 625, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved