Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що починаючи з 28.10.2019 р. по 20.04.2020 р. перебував у трудових відносинах з філією «Черкаська ДЕД» дочірного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Вказує, що на підставі наказу відповідача від 20.04.2020 р. № 38-к його звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. На день звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з грудня місяця 2019року по квітень 2020 року на загальну суму 18226 грн. 46 коп. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з позивачем на дату подачі даної позовної заяви проведено не було, у зв`язку з чим він звернувся до суду із вимогою до відповідача про стягнення з останнього заборгованості по заробітній платі, яка станом на дату звільнення становить 18226 грн. 46 коп. Так як відповідач не здійснив у строки, визначені у п. 1 ст. 116 КЗпП України повну і остаточну виплату всіх належних звільненому працівнику [PERSON] сум, що належать йому у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах, тобто станом на дату подачі позовної заяви допустив затримку таких виплат на 467 календарних днів. При цьому кількість робочих днів починаючи із 21 квітня 2021 року по дату подачі до суду даного позову - 31 липня 2021 року, становить - 323 днів. Оскільки з позивачем не проведено розрахунок у день звільнення, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні позивача, що складає 80640 (вісімдесят тисяч шістсот сорок) грн. 18 коп. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнутизДочірньогопідприємства«ЧеркаськийОблавтодор»відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Код ЄДРПОУ 31141625) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти у сумі 18226 (вісімнадцять тисяч двісті двадцять шість) грн. 46 коп, які є заборгованістю по заробітній платі за період із грудня 2019 року по квітень 2020 року та грошові кошти у сумі 80640 (вісімдесят тисяч шістсот сорок) грн. 18 коп, які становлять середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 03.09.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач з 28.10.2019 року прийнятий на роботу у філію «Черкаська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» на посаду дорожнього робітника 3 розряду, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці [NUMBER] . На підставі наказу № 38-К від 20.04.2020 року позивача 20.04.2020 року звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Як вбачається з довідки № 279 від 25.05.2021 року, виданої філією «Черкаська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», станом на 25.05.2021 року заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу становить 18226,46 грн.: грудень 2019 року - 2400,44 грн., січень 2020 року - 3854,47 грн., лютий 2020 року - 4421,63 грн., березень 2020 року - 3818,31 грн., квітень 2020 року - 3731,61 грн. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 21 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). А тому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 18226 грн 46 коп. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При цьому встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. При вирішенні даного спору суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій позивачу заробітній платі становить 18226 грн. 46 коп., та яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав до стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо заявленого позивачем у позовній заяві періоду затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що з урахуванням пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яким встановлено, що днем звільнення вважається останній день роботи, датою припинення трудових відносин [PERSON] з роботодавцем є 20.04.2020 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до абзацу 2 п. 2 указаного Порядку працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. Абзацом 2 пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. При розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. У пункті 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За змістом пункту 8 указаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно розділу III п. 3 вказаного Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. За даними довідки виданої філією «Черкаська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за вих. № 283 від 12.07.2021 року позивач дійсно працював у філії і його середньоденна заробітна плата на момент звільнення становила 249 грн 66 коп. Суд погоджується з розміром середньоденної заробітної плати позивача на момент звільнення, вказаним у даній довідці. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня позивача та даних, викладених у листі Мінсоцполітики України від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», листі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік». Позивач вказав у позові, що період невиплати належної йому заробітної плати становить з 21.04.2020 року (наступний день після його звільнення) по 31.07.2021 року (день звернення до суду з позовом) - 323 робочих днів, у зв`язку з чим просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день подачі позову у розмірі 80640 грн. 18 коп. Однак, суд констатує, що правильним періодом відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП для розрахунку середнього заробітку в разі непроведення фактичного розрахунку при звільненні є весь час затримки до розгляду справи, тобто з 21.04.2020 року (наступний день після його звільнення) до 02.11.2021 року (день розгляду справи) - 382 робочі дні. Тобто, правильним є розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.04.2020 року по день ухвалення рішення, що становить 382 робочих дні, у розмірі - 95370 грн. 12 коп. (249 грн. 66 коп. - середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення * 382 робочих дні), з відрахуванням всіх необхідних податків та платежів. Крім того, наведений позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.04.2020 року по 31.07.2021 року є неправильним, оскільки кількість робочих днів за цей період становить - 318 днів. Тобто, відповідно до періоду, який наводить позивач у своїх розрахунках, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку повинен складати 79391 грн. 88 коп. (249 грн. 66 коп. - середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення * 318 робочих дні). Також, суд зазначає, що у своїх розрахунках позивач кінцевою датою періоду (датою подачі позовної заяви) для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахункупри звільненні зазначає 31.07.2021 року, хоча відповідно до штампу про одержання вхідної кореспонденції, позовна заява до суду надійшла 31.08.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем заявлено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 80640 грн. 18 коп., наведені ним розрахунки містять помилку, а правильним згідно розрахунку суду є розмір 95370 грн. 12 коп., однак розгляд справи судом здійснюється в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні у розмірі 80640 грн. 18 коп. Також при вирішенні даного спору суд зазначає, що виходячи і системного аналізу законодавства України, зарплата і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду, однак, згідно з роз`ясненнями Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення суду та посилання на те, що податок і збори підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Таким чином, на підставі викладеного, враховуючи підстави та предмет спору, виходячи із засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимоги в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заробітної плати на підставі ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. Також, позивачем сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 908 грн., який підлягає до стягнення з відповідача користь позивача. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved