Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить суд визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині та визначити йому додатковий строк для прийняття цієї спадщини у вигляді 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] яка відкрилась після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] року, в обґрунтування якого послався на те, що за життя його батько склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів свої дружині - а його матері - [PERSON], яка після смерті батька прийняла спадщину, однак, оскільки він з 2005 року є інвалідом третьої групи безстроково, тому має право на обов'язкову частку у спадщині після померлого батька, проте він своєчасно не вирішив питання щодо прийняття після батька спадщини, оскільки був юридично необізнаний щодо таких питань, також був введений в оману своїм братом [PERSON] щодо відсутності у нього права на обов'язкову частку у спадщині, так як його група інвалідності є «працюючою», також його не проконсультував нотаріус, якому його мати про його інвалідність не повідомила, а також у зв'язку з важким матеріальним станом. Позивач та його представник у судовому засіданні уточнений позов підтримали, за підстав, у ньому визначених. Відповідачі в судове засідання не з'явились, однак надіслали до суду письмові заяви про те, що проти позову заперечують, оскільки юридична необізнаність позивача не може слугувати причиною такого значного пропуску строку для прийняття спадщини після померлого батька, а також просили застосувати до виниклих правовідносин позовну давність. Третя особа [PERSON] уважав, що уточнений позов підлягає задоволенню за визначених позивачем підстав. Заслухавши пояснення зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як було установлено в судовому засіданні, після [PERSON], померлого [INFO] року, який був батьком позивача, відкрилась спадщина у вигляді, зокрема, 1/2 частки житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 7, 102). За життя, а саме 10 серпня 2005 року, [PERSON] склав заповіт, за яким усе належне йому майно заповів свої дружині [PERSON], яка після його смерті звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою та 16 липня 2009 року отримала свідоцтво на спадщину за заповітом (а.с.91, 107, 115, 117). Як видно з відповідної довідки МСЕК, позивач є інвалідом третьої групи безстроково з 2005 року (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Перелік осіб, які мають право на отримання частки спадкового майна, є вичерпним i розширеному тлумаченню не підлягає. Такими спадкоємцями є малолітні особи (до 14 років), неповнолітні (від 14 до 18 років), повнолітні непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені) непрацездатний вдівець (вдова), непрацездатні батьки (усиновителі) спадкодавця та діти, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Непрацездатними вважаються жінки, що досягли 55 років та чоловіки 60 років, інваліди 1, 2, 3 груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача на обов'язкову частку у спадщині після померлого батька встановлено законом, жодними особами не заперечується, а відтак визнанню не підлягає. Між тим, аналізуючи ч. 1 ст. 1241 ЦК України, можливо прийти до висновку, що спадкування обов'язкової частки є правом спадкоємця, а не його обов'язком, тому він може подати заяву до нотаріуса, що він претендує, або не претендує на отримання свідоцтва на обов'язкову частку і відповідно не отримає свідоцтво про право на спадщину. Такому спадкоємцю потрібно подати про це заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. У випадку, якщо обов'язковий спадкоємець не прийме обов'язкову частку спадщини у встановлений законом строк (чи відмовиться від прийняття), майно переходить до спадкоємців за заповітом. Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише 10 грудня 2014 року, тобто більше, ніж через шість років після смерті батька (а.с.125). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може встановити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Однак суд не бере до уваги доводи позивача про поважність причин, за яких він своєчасно не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після померлого батька, якими визначив свою юридичну необізнаність, введення його братом в оману та важкий матеріальний стан, позаяк уважає, що такі причини не є поважними. Навіть, якщо прийняти до уваги, що позивач дізнався про своє право на обов'язкову частку у спадщині через рішення Конституційного Суду України «Щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України» №1-рп/2014, то зазначене рішення було ухвалене 11 лютого 2014 року, тоді як позивач, про що вже зазначалось вище, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише 10 грудня 2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. Отже, за зазначених обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні уточненого позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed