Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] регламентної виплати в розмірі 14754,02 гривень, здійсненої МТСБУ на користь потерпілого [PERSON] в рахунок відшкодування збитку, завданого механічними пошкодженнями належного йому автомобіля «Рено», д/н [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 17.05.2007 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Фольксваген», д/н [NUMBER], та на час настання події не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Крім того, просив стягнути з відповідача витрати, понесені на встановлення розміру шкоди та збір документів, в зв'язку з проведенням регламентної виплати, в розмірі 200 гривень, а також судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 229,40 гривень та на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, оскільки відповідач у добровільному порядку суму регламентної виплати компенсувати не бажає, що вимусило позивача звернутися до суду за хистом своїх прав та інтересів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та обставини, викладені в заяві, підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та пояснив, що 09.09.2010 року [PERSON], як потерпіла особа, звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування йому матеріальної шкоди, 28.10.2010 року МТСБУ здійснено регламентну виплату. Вина відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди була встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.07.2010 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили та діяла на час проведення виплати. Крім того, ухвалене 17.03.2011 року апеляційним судом Донецької області рішення у справі за позовом [PERSON] про відшкодування шкоди, яким встановлено ступінь вини відповідача, на час розгляду не скасоване, а тому, незважаючи на подальше скасування постанови про адміністративне правопорушення апеляційним судом, вважає, що виплату здійснено правомірно та понесені МТСБУ витрати підлягають стягненню з відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність вини [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки на час розгляду справи постанова, якою він був притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП, скасована, а тому підстав для стягнення з нього заподіяної шкоди не має. При цьому, позивач має право зворотної вимоги лише до винної особи у заподіяні шкоди, однак перед зверненням до суду з відповідною вимогою, позивачем наявність цих підстав не перевірено, а [PERSON] про скасування судового рішення та зміну суттєвих обставин справи навмисно не повідомив. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З пояснень сторін та наявних матеріалів у справі, судом встановлено, що 17 травня 2007 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено», д/н [NUMBER], під керуванням водія - [PERSON] та автомобіля «Фольксваген», д/н [NUMBER], під керуванням відповідача - [PERSON], в результаті якої транспортний засіб «Рено» отримав механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальну шкоду володільцю транспортного засобу [PERSON], розмір якої за висновком судової автотоварознавчої експертизи №170/3-ДС від 03.12.2009 року складає 17704,82 гривень /а.с. 6-7/. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2010 року було встановлено, що дії водія «Фольксваген» знаходились у причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому, за змістом постанови поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль «Фольксваген» відсутній в матеріалах адміністративної справи. /а.с.3/ 28 жовтня 2010 року [PERSON], як потерпілій особі, МТСБУ було здійснено страхове відшкодування (регламентна виплата) матеріальної шкоди в розмірі 14754,02 гривень, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується платіжним дорученням № 4345 від 28.10.2010 року. /а.с.4,5,10,11/ 26 квітня 2012 року постановою Апеляційного суду донецької області скасовано постанову судді Жовтневого районного суду від 13 липня 2010 року, а провадження по адміністративній справі закрито на підставі п.2 ч.8 ст. 284 КУпАП за недоведеністю вини в діях [PERSON] щодо складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. /а.с. 57-60/ Частинами 1,2 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, за змістом наведених вимог, якими визначені загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду, умовою для покладення обов'язку відшкодування шкоди є винні неправомірні дії або бездіяльність особи, яка завдала шкоду. Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п.22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як передбачено п.п. «а» п.41.1 ст. 41 цього ж Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Аналізуючи встановлені обставини та норми діючого законодавства в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позивача не має права на звернення до відповідача з вимогою про повернення регламентної виплати, здійсненої на відшкодування шкоди, завданої потерпілому [PERSON], а на відповідача не може бути покладено обов'язку щодо її відшкодування, оскільки постановою Апеляційного суду Донецької області від 26 квітня 2012 року скасовано постанову судді Жовтневого районного суду від 13 липня 2010 року, якою встановлювалася вина [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, та провадження по адміністративній справі закрито на підставі п.2 ч.8 ст. 284 КУпАП за недоведеністю його вини. Таким чином, неправомірність дій [PERSON] та його вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди не встановлені, а тому передбачених законом підстав для покладення на відповідача відповідальності за завдану шкоду в результаті її події не має, що свідчить про звернення МТСБУ з позовом до неналежного відповідача та виключає підстави для задоволення зворотної вимоги, незалежно від наявності чинної постанови Жовтневого районного суду від 13 липня 2010 року на час здійснення відшкодування. Крім того, суд не бере до уваги посилання представника позивача, як на підтвердження доведеності вини відповідача, на рішення апеляційного суду Донецької області від 17.03.2011 року, оскільки суд встановив не вину, а лише ступінь вини [PERSON], ґрунтуючи свої висновки на постанові Жовтневого районного суду від 13 липня 2010 року, яка скасована./а.с.67-70/ Оскільки суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про відшкодування в порядку регресу суми регламентної виплати, то витрати, понесені позивачем у зв'язку з її проведенням в розмірі 200 гривень також стягненню не підлягають, як і судові витрати на сплату судового збору та правової допомоги, відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою у задоволенні в позові у повному обсязі. На підставі ст. ст. 16, 22, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed