Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив надати йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON], померлої 21 квітня 2016 року, терміном у три місяці. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті баби залишилося в спадок нерухоме майно у виді земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва, якe він не взмозі оформити в нотаріальному порядку як спадкоємець за заповітом через пропуск строку для прийняття спадщини. Посилався на те, що строк на прийняття спадщини він пропустив з поважної причини, оскільки не знав про наявність заповіту, складеного померлою на його користь відносно земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити, зазначивши, що про наявність заповіту він дізнався лише з адресованого йому нотаріусом листа. Відповідач до судового засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, направив на розгляд справи свого представника, яка заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що позивачу було достовірно відомо про наявність заповіту бабусі. В подальшому, на останні два засідання не зявилася, про причини неявки ні вона, ні відповідач не повідомили. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, а також пояснення свідка [PERSON] та дослідивши письмові докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 21 квітня 2016 року померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) зі спадкодавицею проживав її син [PERSON], тобто відповідач в справі. Таким чином він прийняв спадщину після смерті матері. Відповідно до ст. 1261 ЦК України він відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2 ст. 1236). За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 07 вересня 2010 року секретарем виконавчого комітету Лиманіської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належну їй земельну ділянку, площею 9,70 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Лиманівської сільської ради цього ж району, своєму онуку [PERSON], тобто позивачу в справі. Він на час смерті спадкодавиці з нею не мешкав, тому відповідно до зазначених норм закону повинен був звернутися до нотаріуса чи нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із відповідно заявою про її прийняття, однак не вчинив цього. На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На думку суду заявлена ним причина пропуску строку для прийняття спадщини є поважною з огляду на наступне. З бабусею він постійно не мешкав, в тому числі і на час відкриття спадщини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка в 2010 році займала посаду секретаря Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області і здійснювала посвідчення заповіту [PERSON], повідомила, що остання для складання заповіту та його посвідчення прибула до сільської ради самостійно. Вона постійно проживала в с. Лимани разом із сімєю відповідача, а позивач, який є її онуком, мешкав окремо, рідко навідуючись. Заповіт був складений щодо конкретного спадкового майна, а не до усього можливого, яке б належало спадкодавці на час смерті. Відповідно до спадкової справи № 102/2017, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], із заявою про прийняття спадщини звернувся 8 серпня 2017 року син [PERSON]. В той же день нотаріусом, після реєстрації спадкової справи, була перевірена інформація відносно померлої в Спадковому реєстрі щодо наявності заповіту/спадкового договору і встановлено, що спадкодавцею був складений зазначений заповіт від 07 вересня 2010 року. Того ж дня нотаріусом був направлений запит до сільської ради про надання його копії. 4 вересня 2017 року від Галицинівської сільської ради Миколаївської області, до складу якої увійшла Лиманівська сільська рада після добровільного обєднання територіальних громад, надійшла копія заповіту, тому наступного дня нотаріусом був направлений лист-виклик про це [PERSON] Останній, отримавши цього листа, відразу зявився до нотаріуса і подав заяву про намір звернутися до суду за поновленням строку для прийняття спадщини, а до того просив не вчиняти будь-яких нотаріальних дій щодо спадкового майна у виді земельної ділянки. В тому ж місяці він і звернувся до суду із цим позовом. Тому суд вважає, що [PERSON] дійсно не знав про наявність заповіту, складеного на його користь. На це вказує також і той факт, що він не відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Як визначають положення закону, поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини можливе за наявності поважних причин, які заважали це вчини в передбачений законом шестимісячний термін (ст. 1273 ЦК України). За цим визначенням суд приходить до висновку, що у будь-якого спадкоємця є сенс вчиняти дії по прийняттю спадщини за наявності його обізнаності про наявність прав на спадкове майно. А у тому разі, коли такої усвідомленості немає, то і немає підстав для претендування на спадщину, оскільки є інші спадкоємці «вищих» черг спадкування, і які прийняли спадщину. В даному випадку [PERSON], не знаючи про наявність заповіту, не мав підстав для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки був обізнаний про прийняття спадщини сином спадкодавці, який має право на спадкування в першу чергу за законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин, так як не був обізнаним про заповіт на його імя. За врахування викладеного,

Outcome: approved