Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали він (позивач), [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] (мати позивача), а після смерті [PERSON] та [PERSON] - позивач ( [PERSON] ), але нотаріус відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини зазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] Він (позивач) звертався до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на належну йому, як члену колишнього колгоспного двору, частину зазначеного житлового будинку, але отримав відмову. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на [INFO] в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва на право власності на жилий будинок від 17 лютого 1989 року (а.с. 7) та довідки Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 863 від 29 липня 2015 року (а.с. 9). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 24 квітня 2020 року (а.с. 50) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 741/392/20 від 25 березня 2020 року (а.с. 39). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом (дочка), після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед її смертю проживала та була зареєстрована разом із нею, що підтверджується копіями рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року у справі № 741/39/15-ц (провадження № 2-о/741/5/15), яке набрало законної сили 9 лютого 2015 року (а.с.10), та довідки Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 860 від 29 липня 2015 року (а.с.12). Таким чином, [PERSON] визнається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , успадкувала після її смерті 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії (а.с. 14). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 24 квітня 2020 року (а.с. 47), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13), а тому в силу ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після його смерті. Батьки [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому [PERSON] не має права на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Разом із ним був зареєстрований та проживав [PERSON] , що підтверджується копією довідки Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 861 від 29 липня 2015 року (а.с.15). Таким чином, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , успадкував після його смерті 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , на його ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи № 764/2007 до майна померлого [PERSON] (а.с. 44-45). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, на його ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи № 763/2007 до майна померлої [PERSON] (а.с. 52-53). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини зазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 407/02-31 від 7 березня 2014 року (а.с. 18). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на належну йому, як члену колишнього колгоспного двору , 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , але йому було відмовлено у зв`язку із тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується рішенням державного реєстратора № 12059263 від 31 березня 2014 року (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, що підтверджується її копією (а.с. 20-23). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved