Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 30 червня 2020 року він побачив на електронному ресурсі «ОLХ» оголошення про продаж коробки передач для легкового автомобіля «Volkswagen». За вказаним телефоном він зв`язався з менеджером СТО, на якому здійснюється розбирання вживаних автомобілів [PERSON] , який повідомив, що необхідна йому коробка передач для автомобіля «Volkswagen» є в наявності та коштуватиме 9400 грн. При цьому той попросив сплатити аванс у розмірі 1400 грн. на банківський картковий рахунок власником якого, як йому стало відомо згодом, є [PERSON] . Також [PERSON] попросив надати інформацію щодо відділення «Нової пошти», на яке необхідно вислати коробку передач для його автомобіля. Цього ж дня позивач переказав 1400 грн. авансу на вказаний [PERSON] рахунок [PERSON] , а той у свою чергу, надіслав йому фотографію чеку, де було зазначено номер експрес-накладної на товар. При цьому, позивач звернув увагу на те, що у вказаній накладній відправником товару було зазначено мешканця м. Зборів Тернопільської області [PERSON] . 03 липня 2020 року [PERSON] зателефонував позивачу та повідомив, що товар прибув у м. Глухів і знаходиться у відділення № 1 «Нової пошти». Він прибув до поштового відділення, оплатив 8000 грн. за товар та комісію 180 і 430 грн. і отримав товар. Але 06 липня 2020 року, коли він прибув на станцію техобслуговування для заміни коробки передач на своєму автомобілі, було виявлено, що вона не підходить для автомобіля «Volkswagen». Цього ж дня, він зателефонував [PERSON] та повідомив йому про невідповідність товару. Позивач вимагав прийняти назад товар та повернути йому сплачені кошти. [PERSON] йому повідомив, що може повернути лише 4000 грн., оскільки інші 4000 грн. він вже перерахував [PERSON] на банківську карту [PERSON] . Після цього, позивач зателефонував [PERSON] з вимогою повернути йому кошти, але він відповів грубо і нецензурно, сказав, що ніякі кошти повертати не буде. 08 липня 2020 року позивач надіслав товар [PERSON] , але він повернув йому лише 4000 грн. на банківський картковий рахунок позивача. Решту коштів [PERSON] та [PERSON] повернути відмовилися. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку 6010 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди, заподіяної у зв`язку із неналежним виконанням договору купівлі-продажу, а також 31185 грн. неустойки. Ухвалою суду від 06 січня 2021 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачам була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачам був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Відповідач [PERSON] 19 січня 2021 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви [PERSON] з доданими до неї документами. А 03 лютого 2021 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що позивачем не надано жодного доказу, що саме [PERSON] є належним відповідачем у справі. Крім того, зазначає, що позивачем не надано жодного доказу укладення будь-якого договору з жодним із відповідачів, а отже між сторонами у справі відсутні законні договірні відносини і наслідки за неналежне виконання договору не можуть застосовуватись. За таких обставин просить суд визнати його неналежним відповідачем у справі за позовом [PERSON] , відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача [PERSON] понесені ним судові витрати. У свою чергу, відповідач [PERSON] 18 січня 2021 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви [PERSON] з доданими до неї документами. А 26 січня 2021 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого 30 червня 2006 року йому зателефонував [PERSON] з проханням купівлі коробки передач, але не для свої потреб, а для перепродажу іншій стороні. Узгодивши ціну, яка на той момент складала 4000 грн. [PERSON] повідомив його про те, що ним знайдено клієнта на неї, але суму він запропонував свою, яка мала складати 8000 гривень, на яку позивач [PERSON] погодився. Узгодивши адресу надсилання коробки передач, ним було запропоновано [PERSON] сплатити йому завдаток у сумі 400 грн., що ним було виконано. Цього ж дня, взявши коробку передач, яка по словах [PERSON] підходила до автомобіля позивача [PERSON] він відправив її останньому у відділення № 1 за адресою: м. Глухів, Сумська область з оголошеною вартістю на деталь 8000 грн., з яких 4000 грн. мав переслати на банківську картку [PERSON] . А 06 липня 2020 року до нього зателефонував [PERSON] і повідомив, що дана деталь йому не підходить, оскільки в нього зовсім інша марка автомобіля та вимагав прийняти назад товар і повернути йому кошти, які він сплатив за неї. В ході розмови він повідомив [PERSON] , що ціна даної деталі, яку він оголосив [PERSON] складала 4000 грн., тому він в змозі повернути йому лише цю частину коштів, а решта 4000 грн. ним була відправлена на банківську картку [PERSON] , на що позивач погодився і повідомив, що даний товар надішле за адресою попереднього відправлення і вкаже суму у розмірі 4000 грн. Після цього, він отримав деталь, відправлену [PERSON] та здійснив переказ останньому на суму 4468 грн. Враховуючи викладене просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог до нього як до відповідача у справі. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 05 лютого 2021 року отримав відзив відповідача [PERSON] , 06 лютого 2021 року відповідача [PERSON] . А 09 лютого 2021 року до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Кугая А.В. надійшла заява, в якій останній відмовляється від вимог до відповідача ФОП [PERSON] , а вимоги до інших відповідачів просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~7\~ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 30.06.2020 між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу запчастин до автомобіля (коробки передач до автомобіля «Volkswagen») вартістю 8000 грн., оплату яких позивач провів 03.07.2020 через ТОВ «Пост фінанс». Зокрема, ці обставини підтверджуються експрес-накладною від 30.06.2020, із якої слідує, що цього дня [PERSON] відправив на адресу [PERSON] запчастини до автомобіля оголошеною вартістю 8000 грн. та документом на переказ готівки, виданої ТОВ «Пост фінанс», з якої вбачається, що 03 липня 2020 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] 8000 грн. за отримані запчастини. Також судом встановлено, що обумовлені договором запчастини за своїми технічними характеристиками не відповідали його умовам (продана коробка передач взагалі не підходила до автомобіля покупця), про що позивач негайно повідомив відповідача [PERSON] та поставив останньому вимогу повернути кошти. (Ці обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] , якими той обґрунтовує свої позовні вимоги і фактично не заперечуються відповідачем [PERSON] у своєму відзиві на позов). Також із матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2020 року [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти в сумі 4000 грн., що підтверджується документом на переказ готівки виданим ТОВ «Пост фінанс». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Таким чином, судом встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] продав позивачу [PERSON] товар з істотним порушенням вимог щодо його якості, а тому, відповідно до положень ч. 2 ст. 673 та ч. 2 ст.678 ЦК України, а також статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач має право відмовитись від договору купівлі-продажу і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Оскільки відповідач ФОП [PERSON] повернув позивачу [PERSON] частину грошових коштів в сумі 4000 грн., то із нього на користь позивач слід стягнути решту сплаченої за договором купівлі-продажу суми, а саме 4000 грн. Оскільки відповідач [PERSON] не здійснив повернення [PERSON] сплаченої за договором суми у повному обсязі, то відповідно до положень ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» він повинен сплатити позивачу неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Але, зважаючи на те, що розмір неустойки значно перевищує розмір не повернутої позивачу суми грошей, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд вважає необхідним зменшити її розмір, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] неустойку в розмірі 2000 грн. Також судом встановлено, що внаслідок продажу позивачу [PERSON] товару неналежної якості, позивач зазнав певних незручностей, що призвело до душевних переживань і потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто, суд приходить до висновку, що відповідач ФОП [PERSON] дійсно спричинив позивачу моральну шкоду. Однак, враховуючи поведінку відповідача, ступінь її негативного впливу на позивача, тяжкість спричиненої шкоди, а також виходячи із засад розумності та справедливості суд оцінює її розмір в 1000 грн., які необхідно стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1167 ЦК України. Суд не може взяти до уваги заперечення відповідача [PERSON] , що між ним та позивачем [PERSON] не укладався договір купівлі-продажу автозапчастин, а тому він не може виступати відповідачем в цій справі і не може нести відповідальність за його неналежне виконання, оскільки ці твердження спростовуються представленими позивачем письмовими доказами: експрес-накладною від 30.06.2020, яка підтверджує, що [PERSON] відправив на адресу [PERSON] запчастини до автомобіля та документом на переказ готівки, який підтверджує, що [PERSON] перерахував [PERSON] 8000 грн. за отримані запчастини. Щодо вимог позивача [PERSON] до відповідача ФОП [PERSON] , то суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, що закріплено у ст. 3 ЦК України, а згідно ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності\~до\~ч.\~ч.\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК\~України,\~кожна\~сторона\~повинна довести\~ті\~обставини,\~на\~які\~вона посилається\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~або\~заперечень. Кожна\~сторона\~несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних\~із\~вчиненням чи\~невчиненням\~нею\~процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, у своєму відзиві на позов відповідач [PERSON] категорично заперечив факт укладання з позивачем [PERSON] будь-яких договорів купівлі-продажу запчастин та отримання від [PERSON] будь-яких грошових коштів. При цьому, позивачем [PERSON] не надано суду жодного належного і допустимого доказу, який би спростовував ці твердження відповідача. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним визначити їх розподіл наступним чином. Оскільки позовні вимоги [PERSON] до відповідача ФОП [PERSON] підлягають частковому задоволенню і при цьому позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача ФОП [PERSON] слід стягнути 2102 грн. судового збору на користь держави. Щодо стягнення на користь позивача [PERSON] понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI,\~ вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). В той же час, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем представлено лише звіт про витрати на правничу допомогу в сумі 3325 грн., яким лише узгоджена між позивачем та адвокатом сума цих втрат. Однак, дані про те, що ця сума дійсно була оплачена адвокату, в матеріалах справи відсутні. Тому, ці витрати відшкодуванню не підлягають. Щодо стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] 12712 грн. витрат понесених останнім на професійну правничу допомогу, то ці вимоги підлягають частковому відшкодуванню, з огляду на таке. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] , то позивач зобов`язаний відшкодувати відповідачу понесені ним витрати на правову допомогу. При цьому, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу [PERSON] надано договір про надання правових послуг із додатками, акт виконаних робіт на суму 6356 грн. та квитанція банку про оплату ФОП [PERSON] адвокату витрат на цю суму. Тому, із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] слід стягнути 6356 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд зазначає наступне. Відповідно до правового висновку, який викладений в постанові Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020 в справі № 755/9215/15-5, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме, як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Велика Палата зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оскільки ні самим позивачем [PERSON] , ні його адвокатом не надано жодних заперечень проти вимог ФОП [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу у вказаному ним розмірі, то суд зобов`язаний стягнути із позивача всі документально підтверджені витрати на правову допомогу, понесені відповідачем ФОП [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial