Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що 02 лютого 2010 року він позичив відповідачу гроші в сумі 8000,00 грн., який відповідач зобов`язувався повернути до 25 серпня 2013. Проте відповідач вказаний борг не повернув. 20 березня 2014 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова стягнуто з відповідача на користь позивача 16000,00 грн. 28 вересня 2018 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2019 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 15050,95 грн. Однак відповідач досі не повернув йому борг. Внаслідок наведеного, просить стягнути з відповідача на його користь 3360,00 грн. інфляційних втрат, 23636,16 грн. 80% річних та судові витрати у справі. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що вимоги позивача про стягнення 80% річних є несправедливими та не підлягають задоволенню, що встановлено постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2019 року. Вважає, що інфляційні втрати можуть бути застосовані лише до 4000,00 грн. боргу, оскільки решту боргу ним повернуто. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 02 лютого 2010 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 8000,00 грн., який останній зобов`язувався повернути до 25 серпня 2013 року, що стверджується договором позики від 02 лютого 2010 року. 20 березня 2014 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 16000,00 грн. 28 вересня 2018 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2019 року, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 15050,95 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, оскільки відповідач [PERSON] не виконав свого зобов`язання та не повернув позивачу [PERSON] суму позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути інфляційні втрати, однак позивачем при розрахунку інфляційних втрат вказано суму боргу відповідача 16000,00 грн., хоча постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2019 року встановлено, що розмір заборгованості станом на 19 липня 2017 року становив 12000,00 грн. Внаслідок вищевказаного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] інфляційні втрати, з розрахунку індексу інфляції за період з 25 квітня 2017 року по 28 лютого 2019 року 120,76%х12000,00:100, що становить 2491,20 грн. Однак, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 80% річних від простроченої суми згідно п. 7 договору позики від 02 лютого 2010 року не підлягають до задоволення, оскільки такі умови договору є несправедливими, розмір відсотків істотно перевищує суму боргу, що вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків між сторонами, що також встановлено постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2019 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 70,91 грн. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial