Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 02.07.2007 року працювала на посаді бухгалтера у ОСББ «Наш Дім». 29.04.2015 року наказом №7 її притягнуто до відповідальності та оголошено догану за невиконання наказу №6 від 24.02.2015 року про зобовязання бухгалтера внести зміни у штатний розпис, який рішенням суду, яке набуло законної сили, визнаний незаконним. Крім того, до функціональних обовязків головного бухгалтера не входило внесення змін до штатного розпису та правила внутрішнього трудового розпорядку, за порушення яких наказом №7 позивачу оголошено догану, взагалі штатного розпису по ОСББ «Наш Дім» не існує, позивача з ними не ознайомлювали. Далі, наказом №9 від 06.05.015 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за не нарахування індексації на заробітну плату працівникам ОСББ «Наш Дім» за 2014 рік, позивач вказує, що факт не нарахування індексації був відображений у всіх документах, які бачила голова ОСББ «Наш дім», однак до відповідальності її притягнуто було лише 06.05.2015 року, у звязку із чим головою ОСББ «Наш Дім» було порушено строк притягнення позивача до відповідальності. Крім того, наказу про нарахування індексації по ОСББ «Наш Дім» не було. Наказом №10 від 12.05.2015 року позивача звільнено з посади головного бухгалтера та паспортиста ОСББ «Наш Дім» з 18.05.2015 року у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин службових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку згідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказує, що зазначеним наказом її притягнуто до подвійної відповідальності, оскільки її вже було притягнуто до відповідальності наказами №7 та №8 з оголошенням догани. Вказує, що зазначені дії завдали їй моральних страждань та спричинили моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 7418,00 грн. У звязку із викладеним позивач просила суд визнати накази №7,9,10 ОСББ «Наш дім» незаконним та скасувати їх, стягнути з відповідача моральну шкоду, та поновити її на роботі. До початку розгляду справи по суті позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги, остаточно просила суд з мотивів того, що відповідач не здійснював їй виплату індексації заробітної плати за 2015 рік, частково заробітної плати за травень 2015 року та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити первинні позовні вимоги та стягнути з відповідача суму індексації за 2015 рік в розмірі 6968,75 грн; частину заробітної плати за травень 2015 р. в сумі 534,97 грн.; середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 01.06.2015 по 30.11.2015 р.р. в сумі 8790 грн. У судовому засіданні просила стягнути за час вимушеного прогулу за період з 01.06.2015 року по день розгляду справи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник ОСББ «Наш Дім» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти заявлених вимог, просила відмовити у задоволенні позову, про що надала суду письмові заперечення, які мотивувала тим, що наказом №7 головний бухгалтер обґрунтовано притягнута до відповідальності за порушення строку здійснення обовязкових платежів до бюджету та пенсійного фонду на отриману 27.04.2015 року заробітну плату бухгалтера та голови правління. Перед притягненням до відповідальності від бухгалтера було отримано пояснення. Також зазначено, що неврахування індексації за 2014-2015 р.р. призвело до непередбачених та не закладених до кошторису витрат ОСББ «Наш Дім». Підставою для звільнення [PERSON]М, як зазначає у запереченнях голова ОСБББ «Наш Дім», послугувало невиконання бухгалтером наказів №7,№9, а також факт неповернення [PERSON] трудової книжки, що є порушенням трудових обовязків бухгалтера. Крім того, вказувала на те, що має бути врахована попередня робота [PERSON], за якої остання порушувала порядок здійснення касових операцій шляхом не внесення на рахунок ОСББ внесків, здійснених жителями будинку; допускала підроблення документів; порушувала порядок нарахування пільг тощо. Також представник відповідача надала суду власний розрахунок сум, які у випадку задоволення позову, підлягали б присудженню [PERSON] з відповідача. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив, що [PERSON] на підставі наказу № 7 від 02.07.2007 року прийнята на посаду головного бухгалтера ОСББ «Наш Дім» з окладом згідно штатного розкладу, що також підтверджується копією трудової книжки [PERSON] У матеріалах справи наявний примірник посадових обовязків [PERSON], як головного бухгалтера ОСББ «Наш Дім», з якими остання ознайомилась 02.07.2009 року, та які визначають деталізовано посадові обовязки головного бухгалтера. Вказані посадові обовязки не змінювались, у суду відсутні відомості про це, за період часу з 02.07.2007 по 21.05.2015 року. Відповідно до наказу № 6 голови правління ОСББ «Наш Дім» від 24.02.2015 року Про внесення змін до штатного розкладу, наказано внести зміни до штатного розкладу з 19.04.2015 року, знявши з [PERSON] головного бухгалтера 0,21 ставки, встановивши 0,65 ставки, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент внесення змін без надбавок та доплат. З вказаним наказом [PERSON] була ознайомлена 24.02.2015 року, зазначивши про свою незгоду із ним. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 12.08.2015 року, яке набуло законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Херсонської області від 15.10.2015 року, зазначений наказ визнано незаконним. Наказ ОСББ «Наш Дім» № 7 від 29.04.2015 року, мотивований тим, що 19.04.2015 року вступив в законну силу наказ №6 від 24.02.2015 року про внесення змін у штатний розклад, однак головним бухгалтером [PERSON] вказаний наказ виконаний не був з підстав її незгоди з ним, у звязку із чим в силу ст. 147-149 КЗпП України [PERSON] оголошено догану та позбавлено можливості преміювання за результатами роботи за 2015 рік. Копія вказаного наказу наявна у матеріалах справи та не містить підпису голови правління ОСББ «Наш дім». Як вбачається з матеріалів справи письмові пояснення у [PERSON] до винесення зазначеного наказу не відбирались. Такі пояснення були надані нею за власною ініціативою після видачі наказу. З огляду на вищевикладене, з врахуванням наявного рішення суду та положень ст. ст. 147-149 КЗпП України, суд приходить до висновку, що наказ ОСББ «Наш Дім» №7 від 29.04.2015 року є незаконним. Наказом № 9 від 06.05.2015 року [PERSON] притягнуто до відповідальності та оголошено догану за порушення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Наказ мотивований тим, що на підставі заяви [PERSON] від 28.04.2015 року про нарахування їй індексації за 2014 рік було проведене розслідування, в ході якого було встановлено, що [PERSON] не нараховувала індексацію на заробітну плату по ОСББ «Наш Дім» за 2014 рік. З вказаним наказом [PERSON] ознайомлена під особистий підпис. Вирішуючи питання щодо законності притягнення до відповідальності [PERSON] за не нарахування індексації по заробітній платі за 2014 рік, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.95 КЗпП України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати, входять до фонду додаткової заробітної плати працівника. Відповідно до вимог законодавства підприємства, установи та організації повинні здійснювати індексацію. Роботодавець зобовязаний індексувати заробітну плату відповідно до чинного законодавства( ст.33 Закону України «Про оплату праці»). Згідно розділу 8 статуту ОСББ «Наш Дім» для забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території обєднання щорічно складає та затверджує на загальних зборах кошторис, в якому передбачаються статті витрат, в тому числі-поточні витрати. До поточних витрат відповідно до п.8.3 Статуту відносяться, окрім інших, витрати на утримання управлінського та обслуговуючого персоналу при виконанні окремих функцій і робіт згідно з договором(угодою, контрактом). Відповідно до розділу 9 Статуту ОСББ «Наш дім» органами управління обєднання є загальні збори членів обєднання Правління обєднання. До повноважень зазначених органів поряд із іншим входить затвердження кошторису надходжень та витрат. З викладеного вище, суд вважає, що питання про нарахування індексації на заробітні плати працівникам ОСББ «Наш Дім» за 2014 рік мало б бути відображено у відповідних кошторисних документах на підставі рішення відповідного органу управління. Вирішення зазначеного питання про індексацію заробітної плати та її запровадження не входить до кола повноважень одноособово бухгалтера та не може бути прийнято виключно нею. Крім того, суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що порушення Закону України «Про індексацію доходів населення» з боку [PERSON] було виявлено виключно після надходження заяви останньої, оскільки зазначений закон діє з 2003 року, є офіційно оприлюдненим та не міг бути невідомим для голови ОСББ «Наш Дім» до квітня 2015 року. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України, № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У звязку із зазначеним суд приходить до висновку, що [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за не нарахування індексації на заробітну плату працівникам ОСББ «Наш дім» неправомірно та без врахування фактичних обставин порушення з огляду на посадові обовязки бухгалтера, Статуту ОСББ «Наш дім», у звязку із чим наказ №9 від 06.05.2015 року суд не може вважати законним. В той час, наказом № 10 від 12.05.2015 року позивача звільнено з посади головного бухгалтера та паспортиста ОСББ «Наш Дім» з 18.05.2015 року у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин службових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку згідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою наказу зазначено накази №7 від 29.04.2015 року та №9 від 06.05.2015 року. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України, № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. З наведених раніше обставин суд вважає, що встановлених трудовим законодавством підстав для звільнення позивача за п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у ОСББ «Наш дім» не було, оскільки відсутня обовязкова ознака систематичність порушень трудової дисципліни та трудових обовязків, у звязку із чим наказ про звільнення за № 10 від 12.05.2015 року не відповідає нормам чинного трудового законодавства. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на порушення [PERSON] своїх трудових обовязків у попередній роботі, оскільки зазначені обставини нічим не підтверджені та не зафіксовані у відповідному порядку згідно вимог чинного трудового законодавства. На підставі викладеного суд приходить до висновку про правомірність і законність позовних вимог, щодо визнання незаконними наказів ОСББ №7,№9 та №10. Відповідно до ч. 1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина 2). З огляду на приписи ч.1 ст. 235 КЗпП України та встановлені судом обставини незаконного звільнення позивачки, суд вважає обґрунтованими вимоги про поновлення позивачки на роботі з 01.06.2015р. В той час, чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів, рішень відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка законності наказів та рішень, у звязку із чим суд вважає вимоги позивача про скасування оспорюваних наказів такими, що не відповідають способам захисту, визначеним ч.ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України (поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку), у звязку із чим позов в частині зазначених вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України, № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.01.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, коли працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. З наведеного вище, для вирахування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON]., незаконно звільненої з 01.06.2015 року, має бути прийнята за основу заробітна плата останньої за попередні 2 місяці, а саме: квітень та травень 2015 року З наявної у матеріалах справи відомості по заробітній платі вбачається, що середня заробітна плата [PERSON] складає 1724,95 грн. Середньоденна заробітна плата становить 88,46 грн. Враховуючи, що за період з 01.06.2015 по 25.12.2015 р.р. кількість днів вимушеного прогулу складає 145 днів, сума виплати за час вимушеного прогулу становить 12826,70 грн. яка визначається судом без нарахування податків та інших обовязкових платежів. У звязку із викладеним позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню в сумі 12826,70 грн. Судом не приймаються до уваги доводи позивача з приводу невиплати їй частково заробітної плати за травень місяць 2015 року, оскільки як встановлено судом із пояснень відповідача, останнім були здійсненні розрахунки до виплати позивачу заробітної плати, однак на час звільнення за остаточним розрахунком по заробітній платі позивач до роботодавця не звернулась та не отримала грошові кошти на підставі чого роботодавець депонував на розрахунковому рахунку ОСББ «Наш Дім» ці грошові кошти, відмови у їх виплаті позивачу судом не встановлено, та позивачем доказів не надано та не доведено порушення її прав на їх отримання від відповідача, у звязку із чим суд вважає їх передчасними і не встановивши порушень прав позивача на їх отримання відповідачем на час розгляду справи вважає їх такими, що задоволенню не підлягають. З огляду на що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 543,97 грн. в рахунок часткової виплати заробітної плати за травень 2015 року є такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати за 2015 рік, то суд приходить до висновку про їх передчасність, оскільки в ході розгляду судом не встановлено відмови відповідача проіндексувати отримані доходи позивача за 2015 рік, а позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач з незаконних підстав відмовляється здійснити індексацію доходів позивача за 2015 рік. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тож судом встановлено, що позивачка перенесла негативні переживання у звязку зі звільненням її з роботи з грубим порушенням її права на працю, порядку проведення звільнення та без достатніх правових підстав, які були поглиблені відмовою відповідача поновити її на роботі в добровільному порядку, виниклою від цього необхідністю звертатися до суду за захистом свого права та законного інтересу, вдаватися до додаткових дій та витрачати особистий час на вивчення необхідних для поновлення права заходів. Дії відповідача є грубим порушенням конституційних прав позивача на працю, такі дії змусили позивача докладати додаткових зусиль, звертатися до суду за поновленням цих прав, що спричиняло йому моральні страждання. Дії відповідача впливають на людську гідність позивача та його професійну репутацію. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує вимоги ст. 23 ЦК України, а також характер протиправних дій відповідача, характер, тривалість і обсяг заподіяних цими діями позивачу моральних страждань, відсутність вибачень з боку відповідача, та, виходячи з вимог розумності і справедливості вважає можливим задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.\~\~ Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Окрім цього відповідно до Закону України «Про судовий збір» оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial