Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 24 січня 2015 року, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований по вул. Садова, 61, в с. Галицинове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті [PERSON] залишився спадок, в тому числі і зазначений будинок, який він не взмозі оформити в нотаріальному порядку через непідтвердження прийняття спадщини, а також через відсутність неналежним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість: будинок не був належним чином зареєстрований за власником. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем за заповітом і прийняв спадщину, оскільки фактично проживав зі спадкодавцем на час смерті, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча довідками сільської ради, паспортом БТІ та іншими документами підтверджується, що він прийняв спадщину і підтверджується належність будинку померлій спадкодавиці, тому просив позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивач також в своїй заяві просила позов задовольнити, а відповідачі в своїх заявах позов визнали та не заперечували проти оформлення спадщини за позивачем. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 24 січня 2015 року в с. Галицинове Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку, розташованого в цьому ж селі по вул. Садова, 61. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з нею проживали фактично її дочка [PERSON] та онук [PERSON], що підтверджується копією довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 21 вересня 2017 року (а.с. 9). В той же час, відповідно до довідки тієї ж сільської ради від 20 квітня 2015 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області, зі спадкодавицею на час смерті була зареєстрована тільки дочка [PERSON] Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 5 вересня 1997 року державним нотаріусом П'ятої державної нотаріальної контори м. Миколаєва, яким заповіла на випадок своєї смерті належний їй будинок, який знаходяться за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с. Галицинове, вул. Садова, 61, [PERSON] та [PERSON] - у рівних частках кожному. Інший спадкоємець, визначений заповітом, [PERSON], спадщину не прийняв, тому прав на спадковий будинок не має. В той же час, звернувшись до нотаріуса [PERSON] отримав письмове розяснення від про неможливість оформлення спадщини на заповіданий будинок, оскільки він неналежним чином підтвердив факт прийняття спадщини, а також через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу на спадковий будинок. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Виходячи із письмової заяви позивача та відповідачки, а також із довідки сільської ради 2017 року суд вбачає, що позивач фактично проживав з померлою спадкодавицею на час відкриття спадщини, тому спадщину він прийняв. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст. 1261-1265 ЦК України. Таким чином позивач має право на спадкування за заповітом на 1/2 частину будинку, а інша частина повинна спадкуватися за законом. І З приводу оформлення прав на будинок суд зазначає наступне. Відповідно до технічного паспорту на будинок, складений комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16 листопада 2015 року будинок був побудований в 1985 році, має житлову площу 67,5 кв.м., загальну площу 97,2 га. Погосподарський облік в Галицинівській сільській раді Вітовського району Миколаївської області не вівся, в той же час, виходячи із довідок сільської ради, технічного паспорту БТІ та заповіту [PERSON]Т вбачається, що будинок належав їй за життя на праві приватної власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та ведення обліку прав власності на будинки за громадянами. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок з господарськими спорудами належав [PERSON], а після її смерті входить до складу спадщини, тому в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як спадкоємцю за заповітом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved