Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача 50816 грн. 31 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, витрат на правову допомогу у розмірі 800 грн. та судові витрати в розмірі 508 грн. 16 коп. Позов обґрунтовано тим, що матеріальна та моральна шкода були завдані позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 04.05.2012р. о 16 годині 10 хвилин за участі автомобілю Toyota, реєстраційний номер [NUMBER], під керування позивача та трамваю Т-3, реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачеві та знаходився під керуванням водія - третьої особи [PERSON] Постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.11.2012р. [PERSON] була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП України. Внаслідок ДТП автомобіль Toyota отримав значні пошкодження, у зв'язку з чим позивачу було заподіяно матеріальну шкоду на суму 50109 грн. 27 коп. Крім того, кошти на проведення огляду транспортного засобу складають 707 грн. 04 коп. Також позивач зазначає, що внаслідок пошкодження його автомобілю він зазнав моральних страждань, які виражаються у негативних емоціях і переживаннях, що вплинули на реалізацію планів позивача та ділових стосунків; неможливості використовувати автомобіль по роботі, у зв'язку з чим він зазнав матеріальних витрат; у неможливості часто відвідувати рідних; у розладах в сім'ї через неможливість своєчасно сплачувати по комунальним рахункам та змушені обмеження культурними потребами; почуття пригніченості та залежності від відповідача через неодноразові звернення позивача з питанням про відшкодування шкоди у добровільному порядку; витрачання часу на юридичні консультації та складання документів; у моральних та психічних стражданнях, які пов'язані з почуттям пригніченості і невпевненості у правильності своїх дій, своїй гідності. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов та підтвердив фактичні обставини, якими він обґрунтований. Представник відповідача Мухіна А.І. заперечувала проти позову, посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася й за вини позивача, у якого згідно з висновком судової авто технічної експертизи була технічна можливість уникнути зіткнення з трамваєм шляхом не створення перешкоди руху трамваю. Тому представник відповідача вважає, що саме дії позивача стали першопричиною виникнення ДТП і містять у собі значну частку вини. Третя особа [PERSON] також заперечувала у судовому засіданні проти позову, пояснивши, що 04.05.2012р. вона, керуючи трамваєм, рухалася зі сторони Південного залізничного вокзалу по Московському проспекту вбік площі Повстання. Здійснивши зупинку «вулиця Б.Хмельницького», вона стала рухатися у сторону вул.Нікітіна. Під час руху їй прийшлося екстрено загальмувати, оскільки автомобіль «Тойота» під керуванням позивача, який рухався у цьому ж напрямку, при обгоні автомобілю попереду, виїхав перед трамваєм. Потім автомобіль Тойота повернувся на свою полосу руху. Потім вона продовжила рух і приблизно в 35 м від трамваю на перехресті з вул.Юріївською була змушена ще раз застосувати екстрене гальмування, оскільки автомобіль Тойота виїхав поперед неї та зупинився на трамвайному шляху для маневру лівого повороту на вул..Юріївську. При цьому, на той відрізок шляху розповсюджується дія дорожнього знаку, який забороняє поворот наліво. Але, оскільки гальмівний шлях трамваю після зупинки збільшується, враховуючи невелику відстань між трамваєм та автомобілем позивача, трамвай зіткнувся з автомобілем позивача, і після удару трамвай проїхав ще 2 метри. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Автомобіль «Toyota Prado», реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві власності позивачеві, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 02.12.2011р. ВРЕР №1 ГУМВСУ м.Харків (а.с.8-9). В судовому засіданні представник відповідача та третя особа визнали, що травмай Т-3, реєстраційний номер [NUMBER], належить відповідачу, а водій [PERSON] є працівником відповідача і під час ДТП виконувала свої трудові обов'язки. Тому ці обставини за правилами ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. 02.11.2012р. Червонозаводський районний суд м.Харкова ухвалив постанову у справі про адміністративне правопорушення №2035/4657/2012 відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП, якою закрив провадження у справі у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При цьому суд дійшов висновку, що [PERSON] порушила п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху при обставинах, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: 04.05.2012р. [PERSON], керуючи трамваєм Т-3, держномер [NUMBER], не обрала безпечну швидкість руху та відстань, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Тойота, держномер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (а.с.6-7). Згідно з висновком експертного авто товарознавчого дослідження №10229 від 02.11.2012р. сума матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю «Toyota Prado», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП складає 50109 грн. 27 коп. (а.с.11-18). За проведення вказаної експертизи позивачем було сплачено 707 грн. 04 коп., про що свідчить копія квитанції №6628.423.1 від 26.10.2012р. (а.с.19). Таким чином позивачу було заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 50816 грн. 31 коп. Відповідно до висновків судової автотехнічної експертизи №7043 від 28.08.2012р., яке було проведено у вищезазначеній справі про адміністративне правопорушення за клопотанням [PERSON], у даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти цьому ДТП для водія трамваю Т-3 [PERSON] визначалася виконанням нею вимог п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у неї не було ніяких перешкод технічного характеру. У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.п.12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв'язку з виникненням цієї пригоди (матеріали справи №2035/4657/2012, а.с.14-16). Разом з тим, як вбачається з вказаного експертного висновку, при дослідженні були враховані не всі вихідні дані для забезпечення його повноти, зокрема, не повністю відображені у дослідницькій частині час доби, коли сталося ДТП, характер покриття дороги, ширина проїжджої частини, ширина трамвайних колій, наявність дорожніх знаків, а також координати місця зіткнення транспортних засобів, а також обставини ДТП згідно пояснень водіїв цих транспортних засобів. Крім того, суд поставив на вирішення експерту не всі питання, про які просила [PERSON], у тому числі: яким правилам дорожнього руху не відповідають дії водія автомобілю Тойота у дорожньо-ранспортній ситуації, що склалася (матеріали справи №2035/4657/2012, а.с.8,9 11-12). В той же час, всі ці обставини та вихідні дані були враховані при проведенні у цій цивільній справі судової автотехнічної експертизи №8687 від 28.10.2013р. Так, за висновками експерта, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобілю Тойота [PERSON] не відповідали вимогам п.11.8 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП (а.с.93-97). За правилами ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Нормами спеціального делікту, встановленого статтею 1187 ЦК України, визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 2 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, судом встановлено, що оскільки дії як водія [PERSON], так і водія [PERSON] не відповідали вимогам Правил дорожнього руху, у даному випадку наявна обопільна вина водіїв у вчиненні ДТП. Тому відповідач має відшкодувати позивачу половину суми завданої останньому матеріальної шкоди та моральної шкоди. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, суд виходить з того, що в судовому засіданні було доведено лише одна обставина, якою позивач обґрунтовує цю позовну вимогу, а саме - незручності, які позивач зазнав через неможливість користуватися своєю власністю - пошкодженим автомобілем, а також у душевних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням його майна. Так, відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та яка полягаєу душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Проаналізувавши всі надані сторонами докази та обставини справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем у 1000,00 грн., повністю відповідає обставинам справи. Але на підставі п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України відшкодуванню підлягає половина вказаної суми. Що стосується витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, то суд не вбачає для цього підстав у зв'язку з їх недоведеністю. Так, в матеріалах справи міститься договір між позивачем та адвокатом [PERSON] від 20.10.2012р., предметом якого є надання адвокатом правової допомоги позивачу по адміністративній та цивільній справі з ДТП 04.05.2012р. у м.Харкові за його участю (а.с.21). Згідно з квитанцією від 20.10.2012р. позивач сплатив 800 грн. за юридичну допомогу по адміністративній справі ДТП, складання позову (а.с.20). Але суд позбавлений можливості зробити однозначний висновок щодо належності цієї квитанції до договору про надання правової допомоги, оскільки вона не містить жодного реквізиту одержувача платежу. Як вбачається з акту виконаних робіт, що 06.12.2012р. був складений позивачем та адвокатом [PERSON], вартість послуг адвоката становить 800 грн., з яких 200 грн. - за консультування та 600 грн. - за підготовку позовної заяви (а.с.23). Але суду не надано розрахунку цих витрат, проведеного у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі викладеного,

Outcome: partial