Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № С/Дз2118/1 від 15.12.2006р. у сумі 1425,52 грн., яка складається з: 384,81 грн. - сума боргу за кредитом; 655,90 грн. - залишок відсотків за користування кредитом; 384,81 грн. - нарахування пені, а також понесені ним судові витрати у розмірі 214,60 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 15.12.2006р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № С/Дз2118/1, згідно якого позивач надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 5556 грн., а відповідач зобов'язався повернути до 15.12.2007 року отримані ним від позивача кошти відповідно до умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з розрахунку 0,1206% за кожний день користування кредитом. Зобов'язавшись щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, відповідач, взяте на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого станом на 28.10.2011 року виникла заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 1425,52 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із понесеними ним судовими витратами. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності і, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача. Крім того, посилаючись на ст.259 ЦК України, представник позивача суду зазначив, що, Положенням про порядок надання кредитів членам кредитної спілки «Аккорд», яке є складовою частиною кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, збільшено позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за споживчими кредитами, процентами за користування ними, пені, до 10-ти років, на підставі чого позивач вважає, що за захистом свого порушеного права він звернувся саме у межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що позов не визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, як зазначено у роз'ясненнях, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 15.12.2006р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № С/Дз2118/1, згідно п.1.1 якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5556,00 грн. Згідно п.2.1 вищезазначеного договору, відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати позивачу нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах не менше, ніж вказано у рекомендаційному графіку платежів (додаток №1). Разом з цим, як зазначає позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, через невиконання відповідачем умов вищевказаного кредитного договору № С/Дз2118/1, виникла заборгованість у сумі 1425,52 грн., яку позивач разом із судовими витратами просить стягнути на свою користь з відповідача. Водночас, відповідач, в обґрунтування своїх заперечень на позов (а.с.25), посилається на те, що, на час звернення позивача до суду із позовом, він у повному обсязі сплатив заборгованість по вищевказаному кредитному договору № С/Дз2118/1. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження тих обставин, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, останній надав суду копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 11219; №11218; №2418; №212; №3395; № 12962, з яких вбачається що, останнім, в Дніпродзержинському відділенні позивача, у період рекомендованого графіку платежів, визначеного вищевказаним кредитним договором, сплачено 7 131,90 грн., тобто в повному обсязі повернуто суму кредиту та нараховані проценти за кредитним договором № С/Дз2118/1. Зазначена обставина, а саме повернення відповідачем у повному обсязі суми кредиту та нарахованих процентів за кредитним договором дає підстави суду дійти висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. При цьому,

Outcome: dismissed