Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що він з відповідачкою від зареєстрованого шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2020 року їхні шлюбні відносини фактично припинилися. Рішеннями Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року з нього стягнуто аліменти на утримання дитини та рішенням 18 грудня 2020 року шлюб розірвано. Відповідачка чинить перешкоди побачення його як батька з сином, не виконує рішення виконавчого комітету Криничанської селищної ради про встановлення днів побачень батька з дитиною. Тому просить зобов`язати відповідачку усунути перешкоди щодо участі його у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , визначити йому, такі способи участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] : побачення з дитиною [PERSON] , [INFO] , а саме: щосереди з 10 год. до 17 год, за винятком перебування дитини у дитячому садочку, та щонеділі з 10 год. до 17 год. Відповідачка згідно заяви не заперечує проти встановлення графіку побачень, а саме: щосереди з 10 год. до 17 год., за винятком перебування дитини у дитячому садочку, та щонеділі з 10 год. до 17 год. Третя особа - Служба у справах дітей Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно заяви просить розглянути справу без їх участі. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державною. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язків її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п.1 ст.18 Конвенції ООН). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного у гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками,підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Аналогічна норма відображена в ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно зі статтею 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2016 року. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають малолітню дитину яка проживає з матір`ю, що не є спірним у цій справі. Рішенням виконавчого комітету Криничанської селищної ради щодо встановлення порядку побачення з батьком [PERSON] , малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 22 лютого 2021 позивачу були визначені такі способи участі у вихованні дитини: три дні на тиждень з ночівлею, але за попередньою домовленістю з матір`ю, окрім днів, коли дитина хворіє та заплановані заходи (а.с.10). З пояснень позивача вбачається, що відповідачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином - [PERSON] , а саме не відчиняє йому двері будинку, на його телефонні дзвінки не відповідає. Крім того, у судовому засіданні сторони продемонстрували конфліктні відносини, не сприйняття одне одного, відстоювання власних інтересів та не бажання спільно вирішувати питання щодо життя дитини. Також, позивачка у судовому засіданні підтвердила відсутность телефонного зв`язку між нею та позивачем. Тож, факт наявності перешкод у позивача з боку відповідачки у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , суд вважає встановленим. Отже, порушене право позивача на спілкування та участь у вихованні дитини [PERSON] підлягає судовому захисту. Вирішуючи питання щодо способів участі позивача у вихованні малолітньої сина, суд прийшов до таких висновків. Як зазначалося раніше, статтею 141 СК України закріплено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Обмежень у праві спілкування позивача з дитиною законом не встановлено. Згідно із ч.2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини до уваги береться ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує також те, що обмежень у праві спілкування позивача з дитиною законом не встановлено. Зважаючи на права батька на спілкування із дитиною та на участь у вихованні дитини, при ухваленні рішення, суд керується виключно інтересами дитини, які полягають у встановленні стійкого психологічного зв`язку дівчинки з батьком, сприйняття дитиною позивача як одного зі своїх батьків, який бере участь в її житті і вихованні нарівні з матір`ю, формуванні у дитини світогляду. Ураховуючи вищевикладене, чинні норми законодавства України, Конвенцію про права дитини, суд дійшов висновку про задоволення позову позивача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved