Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд встановити окреме проживання для подружжя [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що між ним та відповідачем 07.12.2004 року укладено шлюб, проте їх сумісне життя не склалось, відсутність взаємного порозуміння призвело до атмосфери нетерпимості у сімї, розриву подружніх стосунків, фактично сімя розпалась. Позивач з дружиною проживали за адресою [INFO] та вели сумісне господарство, але приблизно з 15.09.2014 року між ними відбулась сварка, внаслідок якої вони стали проживати в окремих частинах будинку, перестали вести сумісне господарство, стали окремо харчуватись, не придбавали спільні продукти харчування та побутові речі. Внаслідок цього, 20.12.2014 року [PERSON] забрала свої речі та виїхала повністю жити за адресою: [ADDRESS], фактично, на цей час сторни проживають окремо, сумісного господарства не ведуть, але позивач сподівається на налагодження сімейних стосунків, тому звертається саме з такими вимогами, без розірвання шлюбу. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили, відповідач пояснила суду, що її чоловік [PERSON], під час їх спільного проживання перестав приносити до дому гроші, тобто усунувся від матеріального утримання будинку в якому вони разом проживали, тому вона змушена була позичити гроші у знайомих на утримання житла. З часом чоловік примусив її виїхати із спільного будинку, тому вона з січня місяця 2015 року проживає окремо у свого брата в м. Нова Каховка по вул. Пушкіна. Вислухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07.12.2004 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 379. До виникнення непорозумінь сторони проживали за адресою [INFO] та вели сумісне господарство, але приблизно з 15.09.2014 року між ними відбулась сварка, внаслідок якої вони стали проживати в окремих частинах будинку, перестали вести сумісне господарство, стали окремо харчуватись, не придбавали спільні продукти харчування та побутові речі. Внаслідок цього, 20.12.2014 року [PERSON] забрала свої речі та виїхала повністю жити до свого брата по вул. Пушкінській в м. Нова Каховка. Зазначене встановлено з показів [PERSON], допитаного у судовому засіданні в якості свідка та частково підтверджується з пояснень відповідача, яка, не заперечуючи факт виїзда з сімейної оселі, зазначила про окреме проживання з січня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК , суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до відповідача про встановлення окремого проживання для подружжя цілком обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, у позивача відсутнє бажання проживати разом з відповідачем. Посилання відповідача та його представника на те, що таке бажання позивача є формальним засобом вирішення спірних майнових питань у подальшому судом до уваги не беруться, оскільки є голослівними, а надані суду докази, зокрема, ухвали про відкриття проваджень у судових справах зазначених висновків суду не спростовують.

Outcome: approved