Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до ордера № 190 від 03.11.1967 року він є користувачем та наймачем неприватизованої квартири [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27.01.2011 № 47 без його дозволу надано згоду на реєстрацію його сина - відповідача [PERSON] як члена його сім'ї. Позивач вказує, що ні він, ні його дружина не надавали згоди на реєстрацію [PERSON] у квартирі. Попри те, що протягом тривалого часу він у ній не проживав, але на теперішній час вселився та проживає разом з ним, за комунальні послуги не сплачує, влаштовує сварки з ним, чим створює позивачу перешкоди у користуванні квартирою та добровільно знятися з реєстрації у ній відмовляється. Тому, вважаючи реєстрацію відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] незаконною, просить: 1) скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27.01.2011 року № 47 про реєстрацію фізичних осіб за місцем проживання, в частині реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] як таке що було прийняте прийнято з грубим порушенням порядку реєстрації місця проживання; 2) визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у зв'язку з незаконною реєстрацією його місця проживання. Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, та пояснили, що відповідач [PERSON] тривалий час не проживає у спірній квартирі, до реєстрації у ній не проживав у ній та не був зареєстрований понад 10 років. Внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] відносно позивача останній змушений був залишити квартиру. Позивач пояснив, що на час видачі йому ордера на квартиру до складу його сім'ї входили він, його дружина та син - відповідач [PERSON], який періодично був зареєстрований та знімався з реєстрації у ній. Про останню реєстрацію у 2011 році відповідача [PERSON] у квартирі дружина позивача не повідомляла. На теперішній час [PERSON] фактично не проживає у квартирі та його власні речі у ній відсутні. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнали та надала пояснення про те, що оскільки [PERSON], який є сином позивача та входив до складу його сім'ї, тому у 1967 році було видано ордер на квартиру [ADDRESS] в тому числі й на нього. У квартирі відповідач проживає періодично, іншого житла немає та у квартирі знаходяться його особисті речі. На час прийняття виконавчим комітетом Житомирської міської ради оскаржуваного позивачем рішення судом не було ухвалено рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою. Представник відповідача виконавчого комітету Житомирської міської ради у судовому засіданні також вимоги позову не визнала, пояснивши, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 27.01.2011 року № 47 щодо надання дозволу на реєстрацію [PERSON] у квартирі [ADDRESS] є законним, так як було прийнято на підставі висновків комісії при міськвиконкомі з розгляду спірних питань щодо реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, яка діяла на підставі Положення, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.05.2009 року № 362. Квартира [ADDRESS] надана на підставі рішення міськвиконкому від 31.10.1967 року № 789. Ордер на квартиру виданий на сім'ю з трьох чоловік, а саме на позивача [PERSON], його дружину [PERSON] та сина [PERSON], [INFO]. У поквартирній картці зазначено, що наймач [PERSON] постійно прописаний у даній квартирі з 29.01.1968 року. Син наймача [PERSON] був постійно прописаний у цій квартирі з 13.01.1983 року до 26.06.1986 року, з 08.07.1988 року по 31.03.1989 року, з 04.04.1995 року по 09.04.1998 року та постійно прописаний з 02.02.2011 року. Оскільки судового рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою не ухвалювалося, тому він не був позбавлений такого права. Підставою для його останньої реєстрації у квартирі був ордер № 190 від 03.11.1967 року, а також мати відповідача [PERSON] - [PERSON] надавала згоду на його реєстрацію. Суд, заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 47 Конституції України закріплений принцип непорушності конституційного права на житло, зокрема ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підпунктом 2 пункту «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що ордер № 190 від 03.11.1967 року на квартиру [ADDRESS] було видано позивачу на його сім'ю в складі 3 чоловік (а.с. 12). На час видачі ордера до складу сім'ї позивача входили він, його дружина [PERSON] та син [PERSON], [INFO]. Позивач є наймачем квартири, а його дружина [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Квартира є неприватизованою, має житлову площу 32,9 кв. м. Відповідач [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 13.01.1983 року до 26.06.1986 року, з 08.07.1988 року по 31.03.1989 року, з 04.04.1995 року по 09.04.1998 року та повторно зареєстрований з 02.02.2011 року, що вбачається з довідки КП «ВЖРЕП № 8» Житомирської міської ради № 703 від 17.07.2013 року (а.с. 32). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 47 від 27.01.2011 року «Про реєстрацію фізичних осіб за місцем проживання» надано дозвіл на реєстрацію відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Прийняттю вказаного рішення передувало надання комісією при міськвиконкомі з розгляду спірних питань щодо реєстрації фізичних осіб за місцем проживання згоди на реєстрацію [PERSON] у даній квартирі як члену сім'ї наймача згідно протоколу № 1 від 20.01.2011 року (а.с. 54), в якому зазначено про відсутність згоди позивача [PERSON] У подальшому відповідач [PERSON] подав до Богунського районного відділу у м. Житомирі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області заяву про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 102), в якій зазначено, що заперечень зі сторони матері [PERSON] немає, а батько [PERSON] згоди не надав. На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 47 від 27.01.2011 року відповідача [PERSON] 02.02.2011 року було зареєстровано за даною адресою. Встановлені судом обставини та досліджені докази вказують на те, що ордер на квартиру [ADDRESS] було видано позивачу на його сім'ю в складі 3 чоловік, до яких також належав відповідач [PERSON] і, вселившись до неї, він набув на законних підставах право користування зазначеною квартирою та не був позбавлений цього права у встановленому законом порядку. Згідно акта від 27.11.2012 року, складеного комісією КП «ВЖРЕП № 8» Житомирської міської ради на підставі пояснень сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11), відповідач [PERSON] не проживає у дані квартирі з 02.02.2011 року. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є сином відповідача [PERSON] та онуком позивача [PERSON], надав показання про те, що з 2007 року він проживає у спірній квартирі із своїм дідом [PERSON], а відповідач [PERSON] у ній постійно не проживає, однак приходить до квартири з періодичністю 1 раз на півроку. Починаючи з 2009 року відповідачем [PERSON] ввозилися його особисті речі до квартири, які знаходяться в ній на теперішній час, та його кімната зачинена. Відразу після смерті його баби [PERSON] у 2013 році кілька тижнів [PERSON] проживав у квартирі. Окрім того, свідок підтвердив, що між позивачем та відповідачем [PERSON] відсутнє порозуміння і між ними виникли складні відносини. Аналіз наданих суду доказів та встановлених судом обставини свідчить про те, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку набув право користування квартирою [ADDRESS], на час прийняття виконавчим комітетом Житомирської міської ради оскаржуваного позивачем рішення № 47 від 27.01.2011 року відповідач [PERSON], маючи особисті речі у даній квартирі, був вселений у неї та не був визнаний судом таким, що втратив право користування квартирою, а також не виселений з неї. За таких обставин суд вважає, що виконавчий комітет Житомирської міської ради прийняв законне рішення, надавши дозвіл на його реєстрацію в цій квартирі. Тому оскільки вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону, суд відмовляє у їх задоволенні. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed