Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2010 року в розмірі 13876,28 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 27 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобовязалася сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 27 квітня 2010 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобовязання щодо виплати коштів не виконала, в результаті чого, станом на 08 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 13876,28 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що має заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2010 року, що укладений між сторонами. Також просила вирішити питання про можливість застосування позовної давності, оскільки кредитний договір між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено у 2010 році, позивач звернувся до суду з позовом через 6 років після його укладення. Також просила вирішити питання про розстрочення виконання рішення суду. Суд, заслухавши відповідача, розглянувши заяву представника позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27 квітня 2010 року, відповідач [PERSON] надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору від 27 квітня 2010 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно до 25 числа кожного місяця мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобовязалася сплатити пеню, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 27 квітня 2010 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала (останній платіж суми погашення за наданим кредитом здійснений відповідачем 03 серпня 2013 року), в результаті чого станом на 08 червня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 13876,28 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 727,60 гривень; -заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9111,71 гривень; -заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2900,00 гривень; -штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; -штраф (процентна складова) у розмірі 636,97 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2010 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором від 27 квітня 2010 року не виконала, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При вирішенні справи суд не застосовує строк позовної давності за відсутності підстав і виходить з того, що перебіг позовної давності починається з дня останнього платежу відповідачем суми погашення за кредитним договором. Останній платіж відповідач здійснив 03 серпня 2013 року, тому строк позовної давності спливає 03 серпня 2016 року, а позовна заява подана позивачем 25 липня 2016 року, отже загальний трирічний строк позовної давності не сплив, при цьому суд також враховує, що вимоги про стягнення суми неустойки, позивач заявив в межах спеціальної позовної давності в один рік, тому відсутні підстави для застосування позовної давності і до вказаних вимог. Також, суд відмовляє в наданні відстрочки виконання рішення суду, оскільки відповідач не надала доказів на підтвердження необхідності такої відстрочки, що не позбавляє відповідача права вирішити вказане питання на стадії виконанні рішення суду. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved