Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просить суд визнати недійсним договір дарування трикімнатної квартири [ADDRESS] укладений 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з часу смерті своїх рідних, позивач часто хворіє і потребуває стороннього догляду, грошових коштів на лікування та проживання. Онука позивача - [PERSON], запропонувала їй свої послуги по забезпеченню грошовими коштами, доглядом, харчуванням, утриманням квартири в належному стані. Замість цього відповідач попросила відписати їй належну позивачу квартиру. Так, 27 жовтня 2011 року [PERSON] уклала з [PERSON] у Приватного нотаріуса Херсонського нотаріального округу договір, тексту якого не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов'язки, про які вони з онукою домовилися. Оскільки, відповідач належним чином свої обов'язки не виконувала, позивач вимушена була звернутися за допомогою до інших осіб, які б погодилися доглядати за нею при умові, якщо буде укладемо договір довічного утримання. Після отримання копії договору, який було укладено між позивачем і відповідачем, [PERSON] дізналася, що 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування трикімнатної квартири [ADDRESS] Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О. та зареєстрований в реєстрі за №1455. Таким чином, фактично між ними був укладений договір дарування, чого [PERSON] не бажала, що порушує її права та законні інтереси. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак направив заяву відповідно якої, просив розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що із змісту спірного договору, який було укладено 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Бєгєй В.О. та зареєстрований в реєстрі за №1455, вбачається, що [PERSON] подарувала а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Тобто між сторонами було укладено договір дарування. Проте, позивач зазначає, що з часу смерті своїх рідних, вона часто хворіє і потребуває стороннього догляду і грошових коштів на лікування та проживання. Коли онука позивача - [PERSON], запропонувала їй свої послуги по забезпеченню грошовими коштами, доглядом, харчуванням, утриманням квартири в належному стані, позивач зобов'язалася відписати відповідачу належну квартиру. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Таким чином, вбачається, що між сторонами було досягнуто істотних домовленостей щодо правочину, який регулюється ст.. 744 ЦК України, тобто договору довічного утримання. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст. 235 ЦК України, якщо правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, такий правочин є удаваним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, оскільки між сторонами було досягнуто усіх істотних умов щодо договору довічного утримання, а фактично було укладено договір дарування, що не відповідає волевиявленню позивача, відповідно порушує його права та інтереси, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову та визнання спірного договору недійсним. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. На підставі викладеного,

Outcome: approved