Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 10 лютого 2011 року між ним та [PERSON] - відповідачем по справі, був укладений договір позики, згідно умов якого він надав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 16 000,00 грн. на умовах щомісячної сплати відсотків у розмірі 10% від загальної суми заборгованості на термін до 10.02.2012 р. У зв'язку з тим, що у кожного у них в момент укладання договору виникали сумніви відносно того, що курс української гривні до долара США протягом строку дії договору залишатиметься не стабільним, а також у зв'язку з недопущенням виникнення певних обставин та ризику, які можуть призвести до можливого падіння курсу української гривні по відношенню до долару США, між ними як сторонами по Договору позики була досягнута усна домовленість щодо визначення в Договорі грошового еквівалента зобов'язань в іноземній валюті - долари США. Крім того, між ними була досягнута домовленість, що кінцевий термін повернення боргу 10.02.2012 року, про що було зазначено в борговій розписці. На підтвердження факту укладання договору позики відповідач склав розписку, яка також була підписана чоловіком відповідача (оригінали розписок додаються). В обох випадках при передачі грошей також був присутній його син [PERSON], який засвідчив боргову розписку [PERSON] своїми підписами. Зазначає про те, що по 28.10.2013 року [PERSON] грошові кошти в сумі 16 000,00 грн., визначені умовами розписки, йому не повернула. Також відповідач не сплатив відсотки за користування грошовими коштами за цією розпискою з лютого місяця 2011 року. Він неодноразово звертався особисто до боржника, але вона відмовлялася повертати отримані грошові кошти, посилаючись на фінансові труднощі та на їх відсутність. У зв'язку з чим ним у відповідності з вимогами статті 625 Цивільного кодексу України доведено розрахунок суми боргу [PERSON] Згідно проведеного ним розрахунку заборгованості [PERSON] повинна сплатити на його користь заборгованість в сумі 70 008,20 грн., у тому числі: сума боргу в розмірі 16 000 грн.; сума процентів, нарахована за користування позикою - 51 200,00грн.; сума 3% річних, нарахованих на суми процентів, які не були сплачені в строки, визначені умовами Договору позики, за весь прострочення -2 006,92грн.; сума 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, яка не була повернута в строк, визначений умовами Договору позики, за весь час прострочення - 801,28 грн.; У зв'язку з тим, що [PERSON] в добровільному порядку взагалі не вживає будь-яких заходів щодо виконання своїх боргових зобов'язань перед ним та не має наміру повертати отримані грошові кошти він вимушений скористатися у відповідності з вимогами ст. З ЦПК України своїм правом звернення до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з відповідним позовом. На підставі викладеного просить стягнути суму боргу в розмірі 70 008,20 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 700,08 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла письмова заява, в якій він просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи 10 лютого 2011 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 16 000 грн. На підтвердження отриманих від позивача зазначених коштів відповідач написала розписку від 10 лютого 2011 року. При цьому зобов'язалась повернути в строк до 10.02.2012 року (а.с.12). По закінченні зазначеного строку повернення позики, відповідач суму позики не повернула, чим порушила прийняті на себе за розпискою зобов'язання. Відповідач на теперішній час борг не повернула. Відповідно до ст. 1048 ЦК визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1050 ЦК визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] повинна сплатити заборгованість в сумі 70 008,20 грн., яка складається з: - сума процентів, нарахована за користування позикою - 51 200,00грн.; - сума 3% річних, нарахованих на суми процентів, які не були сплачені в строки, визначені умовами Договору позики, за весь час прострочення -2 006,92грн.; -сума 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, яка не була повернута в строк, визначений умовами Договору позики, за весь час прострочення - 801,28грн. (а.с.5-9) За таких обставин, та

Outcome: approved