Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Білківської сільської ради, вказуючи, що [INFO] помер його батько - [PERSON], який за життя заповів все своє майно своїй дружині та матері позивача - [PERSON]. Заповіт не змінено та не скасовано. Спадщину [PERSON] прийняла шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, здійснювала ремонтні роботи в житловому будинку, сплачувала комунальні послуги, користувалась земельною ділянкою, тобто згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, прийняла спадщину після смерті [PERSON] до дня своєї смерті, тобто до [INFO]. Ще за життя, [PERSON] все своє майно заповіла позивачу та його рідному брату - [PERSON] в рівних частках. До спадкового майна покійної [PERSON] входять: житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], земельні ділянки площею 0,25 га та 0,15 га, які розташовані за адресою [ADDRESS], які призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства - відповідно, які були передані у приватну власність, відповідно до рішення 6 сесії 22 скликання Білківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 31.01.1996 року, земельні ділянки, площею 0,5205 га, та 1,2060 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю [PERSON], на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 783837 та серії ЯЖ № 783519. Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач, оскільки його рідний брат - [PERSON] - помер [INFO]. Інших спадкоємців, на яких поширюється дія ст. 1241 ЦК України, не має. Іллінецька державна нотаріальна контора не видає свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно, оскільки позивачем пропущено строк прийняття спадщини, відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельні ділянки, площею 0,25 га та 0,15 га, що розташовані за адресою [ADDRESS], які призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства - відповідно, які були передані у приватну власність спадкодавцю [PERSON], відповідно до рішення 6 сесії 22 скликання Білківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 31.01.1996 року Вказані обставини стали підставою для звернення позивача [PERSON] до суду за захистом свого права на спадкування, просить визнати за ним право власності на спірні, наведені вище, житловий будинок та земельні ділянки (право власності на які спадкодавця [PERSON], посвідчується державними актами на право власності на земельні ділянки) та просить визнати за ним право на земельні ділянки, право на які спадкодавця [PERSON] посвідчено відповідним рішенням сесії Білківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. В судове засідання [PERSON] не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, якою просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Білківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, засобами поштового зв'язку на адресу суду надійшла заява, згідно змісту якої, позовні вимоги відповідачем визнаються повністю, просив вирішити справу у відсутність представника сільської ради. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права, обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 квітня 1996 року 01.04.1996 року в с. Білки Іллінецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 13), який відповідно до посвідченого Білківською сільською радою 07 лютого 1994 року заповіту (реєстровий № 3) заповів усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось своїй дружині - [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] згідно довідки Білківської сільської ради від 07.07.2014 року № 237, до дня смерті проживала у будинку [ADDRESS] (а.с. 33), а отже відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року) прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. З довідки Білківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 27.01.2014 року № 25, вбачається, що згідно записів погосподарської книги № 1 на 2011 - 2015 роки Білківської сільської ради, об'єкт господарського обліку № 0060 - 1, житловий будинок [ADDRESS] відноситься до категорії робочих дворів і належав на праві власності гр. [PERSON], рік забудови 1965. (а.с. 17). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Білківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області 27.02.2009 року (реєстровий № 3) [PERSON], заповіла все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось своїм синам [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.11.2013 року померла [PERSON] (а.с. 12), відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.05.2014 року помер також брат позивача - спадкоємець [PERSON] - [PERSON], який проживав одиноко та спадкоємців не мав (а.с. 11, 34). Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженнями приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до пп. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні Наведені обставини суд визнає як підставу для визнання позовних вимог [PERSON], в частині визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS], оскільки він вступив в управління та володіння майном [PERSON], так як станом на день смерті проживав разом з спадкодавцем (а.с. 33), а інший спадкоємець за заповітом [PERSON] помер [INFO] та не мав своїх спадкоємців (а.с. 11, 34). Вирішуючи питання про задоволення позову в частині визнання за позивачем права на земельні ділянки загальною площею 0, 40 га, по [ADDRESS], якими [PERSON] володіла на підставі рішення 6 сесії 22 скликання Білківської сільської ради від 31 січня 1996 року, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON], володіла вказаними земельними ділянками площею 0,25 га та 0,15 га, які розташовані за адресою [ADDRESS], які призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства - відповідно, на підставі рішення 6 сесії 22 скликання Білківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 31.01.1996 року (а.с.18), однак не зареєструвала своє право у встановленому законом порядку та не отримала правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки, до спадкоємця - позивача по справі, може перейти виключно той обсяг прав, яким володіла [PERSON] на день смерті, а тому за позивачем слід визнати право (але не право власності) на спірні, наведені вище земельні ділянки. Суд визнає доведеними вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельні ділянки площею 0,5205 га, та 1,2060 га, що розташовані на території Білківської сільської ради та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали спадкодавцю [PERSON], на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки, оскільки таке право спадкодавця було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчать державні акти серії ЯЖ № 783837 та серії ЯЖ № 783519 від 16 квітня 2009 року, а тому таке право підлягає переходу до спадкоємця на загальних підставах. (а.с. 21,22). Суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки вони, крім повного їх визнання відповідачем, підтверджуються й іншими доказами по справі, а саме: копією свідоцтва про встановлення батьківства, відповідно до якого [PERSON], визнаний батьком [PERSON] на даний час [PERSON] - позивача по справі (а.с 14), копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 19-20), витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 24, 25), довідкою Іллінецької державної нотаріальної контори від 02.07.2014 року № 310/01 - 16 відповідно до якої спадкова справа на ім'я спадкодавця [PERSON] не заводилась (а.с. 28). Враховуючи те, що позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом та він не може у встановленому законом нотаріальному порядку оформити свої спадкові права по причині того, що він пропустив строк для прийняття спадщини, та по причині відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки, площею 0,25 га та 0,15 га, що призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташовані за цією ж адресою, спадкові права позивача підлягають захисту шляхом визнання за ним відповідного права. Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази, а також враховуючи повне визнання відповідачем по справі позову, суд визнає доведеними вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved