Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно після смерті матері [PERSON], померлої 19 квітня 2004 року, на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Пушкіна, 24, в смт. Воскресенське Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавиця це майно, після отримання в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 19 грудня 2000 року, за свого життя не перереєструвала на себе. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданим свідоцтвом та довідками сільської ради підтверджується належність будинку померлому батьку, тому вважав, що це майно після його смерті перейшло в порядку спадкування до матері і після її смерті в порядку спадкування має перейти до нього. В зв'язку з цим просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла аналогічна заява, в яких також було зазначено про визнання позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 19 грудня 2000 року в смт. Воскресенське Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (Вітовський) район, смт. Воскресенське, вул. Пушкіна, 24. Будинок він купив в колгоспі «Шлях до нового життя», про що йому була видана відповідна довідка від 26 листопада 1965 року, яка в подальшому підтверджена довідкою 1969 року (а.с. 27, 28). Крім того, рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області № 16/21 від 23 вересня 2004 року за [PERSON] було визнано право власності на цей будинок. На підставі цього рішення було видано свідоцтво від 9 жовтня 2004 року, на підставі якого в той же день проведено державну реєстрацію права власності на будинок. На час смерті [PERSON] діяли положення ЦК України 1963 року, згідно ст.ст. 525-527, 529, 548, 549 якого на час відкриття спадщини після його смерті, спадщину за законом в порядку першої черги (ст. 529 цього ж Кодексу) фактично прийняла його дружина [PERSON], оскільки проживала разом з померлим на час його смерті та вступила в управління спадковим майном у виді зазначеного будинку. 19 квітня 2004 року [PERSON] померла і після її смерті також відкрилася спадщина. На час її смерті вже діяли норми ЦК України 2003 року, який діє і по нині. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON], тобто позивач в справі, який вчасно, в передбачений законом шестимісячний строк, подав до Жовтневої державної нотаріальної контори миколаївської області заяву про прийняття спадщини. Він, як син померлої спадкодавиці, відноситься до спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України). Інших спадкоємців цієї ж черги, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. В той же час, під час оформлення зазначеної спадщини у виді будинку після смерті матері він отримав розяснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представив належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу. Так, як вже було зазначено, [PERSON] після купівлі не зареєстрував своє право власності на будинок у відповідному державному органі, а право власності фактично було вже реєстровано після його смерті. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачів до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи у позасудовому порядку. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, та довідкою цього ж підприємства від 30 серпня 2016 року житловий будинок, розташований по вул. Пушкіна, 24, в смт. Воскресенське Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, має житлову площу 34,6 кв.м., загальну площу 68,9 кв.м., об'єкти самочинного будівництва відсутні, а право власності на будинок зареєстровано 9 жовтня 2004 року. Це свідчать про те, що [PERSON] за свого життя, а потім після його смерті і [PERSON], мали всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок та зареєструвати право власності на нього належним чином, але цього не реалізувала. В той же час, це не скасовує належність померлим спадкодавцям права власності на будинок, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав [PERSON], а після його смерті [PERSON], а тому він входять до складу спадщини після смерті останньої і в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як єдиному спадкоємцю першої черги, який прийняв спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування. В той ж час, суд не знаходить обґрунтованими вимоги позивача в частині їх предявлення до відповідача [PERSON], оскільки в позовній заяві відсутнє обґрунтування їх предявлення до такого відповідача, але виходячи навіть з того, що він також є спадкоємець першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, то після смерті ні [PERSON], ні [PERSON] він спадщину не прийняв, тому на спадкове майно прав не має. Враховуючи викладене,

Outcome: approved