Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 24.01.2018 він уклав договір з відповідачем на встановлення віконних блоків з метою збереження у квартирі тепла. Сторони домовились, що вікна будуть з ПВХ, білого кольору, ТМ Rotta з фурнітурою Vorne. Вартість замовлення у відповідності до договору склала 29003 грн. 90 коп. Одразу після підписання договору у якості оплати товару позивач почав передавати відповідачу грошові кошти у наступному розмірі: 24 січня 2018 року - 1000 грн., 26 січня 2018 року 3666 грн., 29 січня 2018 року - 5000 грн., 05 березня 2018 року - 15 000 грн., 23 березня 2018 року - 4000 грн. та 03 квітня 2018 року - 337 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаними позовом, оплата за товар була ним проведена в повному обсязі, однак, вже протягом двох років відповідач свої зобов`язання не виконує. Вікна позивачу не були доставлені, а відповідач спочатку відповідала на телефонні дзвінки та навіть склала розписку про те, що зобов`язується доставити 2 конструкції 05.11.2018, а інші дві конструкції 09.11.2018, однак обіцянки свої не виконала, а згодом змінила номер телефону та адресу офісу. Позивач неодноразово звертався до відповідача зі скаргами та вимогами повернути йому грошові кошти, однак, відповідачем їх було проігноровано. Декілька разів позивач звертався також до поліції із заявами про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, втім, досудове розслідування за цими заявами не проводилось, у письмовій відповіді пояснюється, що для вирішення цивільно-правового спору позивач має звернутись до суду. До цього часу металопластикові конструкції позивачу не встановлено, грошові кошти за договором не повернуті, умови договору не виконані. Предмет позову становлять вимоги про: розірвання договору №BZ-00636/2 від 24.01.2018 р., укладеного між сторонами; стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 29003,00 грн., пені за невиконання умов договору в сумі 18940,13 грн., 3 % річних у розмірі 1663, 75 грн., а всього 49 606, 88 грн. Позивач не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст. 76 - 80 ЦПК України, 24.01.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір №BZ-00636/2 по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкцій, що підтверджується відповідним договором (а.с. 6). Відповідно до п. 2.1. вартість виробів складає 29 003,00 грн. Відповідно до п. 3.1 замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 29 003, 00 грн. Згідно п. 3.2 вказаного договору після виконання п. 3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів. Після підписання договору у якості оплати товару позивач сплатив відповідачу грошові кошти у наступних розмірах: 24 січня 2018 року - 1000 грн., 26 січня 2018 року 3666 грн., 29 січня 2018 року - 5000 грн., 05 березня 2018 року - 15 000 грн., 23 березня 2018 року - 4000 грн. та 03 квітня 2018 року - 337 грн. (а.с.7-7 звор.), що підтверджується товарними чеками, які засвідчують купівлю покупцем товару. Згідно п. 3.1 вказаного договору виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 днів з дня укладення договору. Розпискою від 02.10.2018 (а.с.7 звор.) відповідач зобов`язалася доставити дві із чотирьох конструкції 05.11.2018, а інші дві 09.11.2018. Таким чином, позивач свої зобов`язання, обумовлені договором та в частині обов`язку оплати за товар, виконав у повному обсязі, втім, відповідач зобов`язання за договором не виконав повністю. Правовідносини між сторонами виникли з договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно зі ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Щодо строку виконання обов`язку передати товар, то за ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 673 ЦК України). Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 675 ЦК України). Як встановлено судом, відповідач не виконав зобов`язання з передачі товару покупцеві, який, тобто товар, був плачений покупцем в повному обсязі (ч. 2 ст. 692 ЦК України). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Задовольняючи вимогу позову про розірвання договору, суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо істотного порушення відповідачем договору, в результаті чого позивач позбавлений оплаченого ним товару (ПВХ конструкцій), який придбавався ним для бажаного результату - збереження тепла в оселі, та чим позивачу з боку відповідача завдано збитків в розмірі 29 003,00 грн. За ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Суду не було надано доказів завдання позивачу збитків розірванням договору. Укладаючи договір 24.01.2018 р., сторони підписали його, досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним, добровільним та відповідало їхній внутрішній волі під час його укладання. Відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов, змісту спірного договору та в подальшому не визнавав його недійсним в судовому порядку. За ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Строк виконання відповідачем зобов`язання по передачу у власність позивача замовлених виробів сплив 07.03.2018 р., товар не переданий, грошові кошти за оплачений товар позивачу не повернуті. Таким чином, вимога позову про повернення попередньої оплати товару в сумі 29 003,00 грн. підлягає задоволенню. Суд враховує, що відповідачем є фізична особа-підприємець, діяльність якої згідно Інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не припинено (номер запису 2 577 000 0000 011808 від 07.07.2015), та згідно ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. За ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. При зверненні до суду позивач обґрунтовує розмір коштів, які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача, статтею 625 ЦК України. Втім, статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Відтак, застосування приписів ст. 625 ЦК України до спірних відносин на даний час унеможливлено. Стягнення процентів за користування безпідставно набутими коштами за ст. 536 ЦК унеможливлює застосування ст. 625 ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, оскільки розірвання договору відбувається в судовому порядку, та саме з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу 29 003,00 грн., тобто виникає грошове зобов`язання, оскільки з цього питання виник спір. За умови, якщо після набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили грошове зобов`язання з повернення 29 003,00 грн. відповідачем не буде виконано належним чином, ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню. Стаття 536 ЦК України не містить чіткого розміру процентів за користування чужими грошами та відсилає до умов договору чи спеціальної норми закону. На переконання суду, є помилковим посилання позивача на приписи ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не віднесений до суб`єктів господарювання в сфері торгівельного та інших видів обслуговування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Договором від 24.01.2018 р. розмір процентів за користування грошовими коштами не передбачений. Спеціальна норма закону відсутня. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: partial