Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 10497 грн. та компенсацію за час затримки розрахунку у розмірі 4190 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 21.11.2014 року працював в ПАТ «Азовзагальмаш» столяром 6 розряду у відділі капітального будівництва, реконструкції та ремонту № 170. 06.04.2015р. був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, проте роботодавець при звільненні не провів з ним повний розрахунок. Позивач у судове засідання надав заяву, у якій уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі, зазначеному у позові, а також середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день ухвалення рішення. Справу просив розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, надіслала до суду заперечення на позов, у яких просила у позові відмовити повністю, обґрунтовуючи це тим, що наведений позивачем розрахунок компенсації не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки компенсація повинна бути нарахована та сплачена відповідачем у місяці сплати заборгованості, тому заздалегідь приймати рішення про суму компенсації є незаконною вимогою. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 21.11.2014 року працював в ПАТ «Азовзагальмаш» столяром 6 розряду у відділі капітального будівництва, реконструкції та ремонту № 170. 06.04.2015р. був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу №15 від 06.04.2015 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України,\~\~КЗпП України та інших актів законодавства України. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Таким чином, на підставі довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-75 від 02.09.2015 року, наданої відповідачем, оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена заробітна плата, виходячи з меж заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 10497 грн. Відповідно до ч.1 ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із змісту наведених норм, право працівника на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати підприємством звільненому працівникові усіх сум, що йому належать, як компенсація порушеного права на своєчасне отримання винагороди за працю при звільненні, знаходиться у залежності від вини підприємства. На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Таким чином, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5001,66 грн., яка розрахована наступним чином: сумарний заробіток за лютий та березень 2015 року згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» № 238/ро-75 від 02.09.2015 року складає 1847,36 грн. / кількість відпрацьованих днів за ці два місяця 41 = середньоденна заробітна плата 45,06 грн. х кількість днів затримки розрахунку з квітня 2015 року по 17 вересня 2015 року 111. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved