Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, покликаючись на те, що 07 червня 2018 року його було звільнено відповідачем за власним бажанням. У день звільнення підприємством не було виплачено належних йому коштів. Просить стягнути з відповідача 9302,62 грн. невиплаченої заробітної плати, середій заробіток за час затримки розрахунку до дня винесення рішення у справі. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем 29 жовтня 2019 року, представником выдповыдача подано до суду довыдку про розмыр середнього заробытку за час затримки заробытноъ плати. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивача [PERSON] звільнено за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 07 червня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, ДП «Львівський державний\~завод «Лорта» заробітня плата позивачу [PERSON] за період з 01 квітня 2018 року по 07 червня 2018 року не виплачувалась, а відтак дану заборгованість у розмірі 9302,62 грн., що стверджується довідкою ДП «Львівський державний завод «Лорта» №164 від 12 вересня 2018 року, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 250,27 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 07 червня 2018 року по 12 листопада 2019 року становить 89846,93 грн. (250,27 грн.*359 роб.дн.). Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, з відповідача слід стягнути 89846,93 грн. середнього заробітку за час затримки з 07 червня 2018 року по 12 листопада 2019 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути на користь позивача 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved