Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт належності йому заповіту, посвідченого 11.11.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] заповів йому усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, в якому його імя помилково зазначено як «Євгеній», замість вірного «Євген», а також визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер 12.02.2010 року. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є його рідним дідом, який за життя склав заповіт, який був посвідчений 11.11.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та згідно якого [PERSON] заповів йому усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось. 12.02.2010 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири №186, що розташована в будинку №34 на мкр. Сонячний в м. Кривому Розі. З метою прийняття зазначеної спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем був пропущений встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Однак позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини по тій причині, що будучи юридично не досвідченим не знав про процедуру прийняття спадщини та уважав, що оскільки на його імя складено заповіт та він фактично проживав у належній за життя [PERSON] квартирі, то він фактично прийняв спадщину, а тому вважає причини пропуску строку поважними. Разом з тим, він є єдиним спадкоємцем за заповітом, та, про відмову від цієї спадщини, він не заявляв. Окрім того, позивач зазначає, що під час складання та посвідчення зазначеного заповіту на його імя, приватним нотаріусом була допущена описка в його імені, а саме воно помилково було зазначено як «Євгеній» замість вірного «Євген», а встановити факт належності йому цього заповіту в позасудовому порядку позивач не має можливості. Позивач в судове засідання не зявився, але його представник надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявилась, але надала письмову заяву, в якій предявлені позовні вимоги визнала та просила суд розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, [PERSON] є батьком відповідача у справі [PERSON] та дідом позивача у справі [PERSON] (а.с.12-14). 12.02.2010 року [PERSON] помер (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому на праві приватної спільної сумісної власності квартири №186, що розташована в будинку №34 на мкр. Сонячний в м. Кривому Розі (а.с.5-6). Згідно Заповіту, посвідченого 11.11.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] зробив наступне розпорядження на випадок своєї смерті, а саме заповів позивачу усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось (а.с.8). З метою прийняття спадщини, яка відрилась після смерті [PERSON], позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], однак отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем був пропущений встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.4) та, окрім того, позивачем була виявлена розбіжність в написанні його імя під час складання та посвідчення заповіту, в якому його імя помилково було зазначено як «Євгеній» замість вірного «Євген», у звязку з чим позивач вимушений був звернутись до суду. Отже, розглядаючи позовні вимоги в частині встановлення факту належності позивачу заповіту, посвідченого 11.11.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, факт належності позивачу заповіту, посвідченого 11.11.1998 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] заповів йому усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, в якому його імя помилково зазначено як «Євгеній», замість вірного «Євген», підтверджується паспортом позивача та відповідачем не заперечується (а.с.11), що дає суду підстави для встановлення даного факту. Стосовно частини позовних вимог щодо встановлення позивачу додаткового строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер 12.02.2010 року, суд зазначає наступне. Так, судом установлено та відповідачем не заперечується, що позивач не прийняв спадщину у встановлений законом строк, оскільки будучи юридично не досвідченим не знав про процедуру прийняття спадщини та уважав, що оскільки на його імя складено заповіт та він проживав у належній за життя [PERSON] квартирі, то він фактично прийняв спадщину, а відтак мав можливість в будь-який час оформити спадщину на себе. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може встановити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на поважність причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини та на наявність у звязку з цим підстав для задоволення його позову в частині встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що передбачено ч.3 ст.1272 ЦК України. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позаяк відповідач визнала предявлені до неї позовні вимоги та з матеріалів справи не вбачається, що визнання нею позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає, що позовні вимоги з цих підстав також підлягають задоволенню. Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved