Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогою про скасування реєстрації декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та про початок будівельних робіт. В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що ТОВ «Багіра» є власником адміністративної будівлі «А-3» та замощення 1, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Водночас, відповідач [PERSON] , не маючи права власності та вказавши недостовірні дані, подав названі вище декларації, а відповідач ДАБІ України їх зареєстрував, що призвело до наявності відповідних записів, які перешкоджають позивачу у здійснені права власності. Відповідач ДАБІ України у своєму відзиві заперечив проти позову, вказавши на те, що має право здійснити перевірку фактів, викладених позивачем, лише протягом шести місяців з дати реєстрації, відтак позов не підлягає задоволенню. Також просив застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Позивач надав відповідь на відзив відповідача Державна архітектурно-будівельна інспекція України, у якій вказав на те, що порушення його прав є триваючим і сам позов, по суті, є негаторний, а тому застосування строків позовної давності у даному випадку є неможливим. Ухвалою суду від 28.02.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.10.2020 закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 10.02.2021 закрито провадження у справі на підставі ч.1 ст. 255 ЦПК України Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.04.2021 ухвала суду від 10.02.2021 скасована, справу направлено для розгляду по суті. У судові засідання відповідач [PERSON] не з`явився, жодних заяв з цього приводу суду не надав. Від відповідача ДАБІ України та позивача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Частиною сьомою статті 128 ЦПК України визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, забезпечує право на судовий розгляд протягом розумного строку. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини критеріями для визначення розумності строку є складність справи (щодо її предмета), поведінка сторін (позивачів і відповідачів), поведінка органів судової влади (а також адміністративних органів, що втрутилися в процес) і важливість предмета спору для зацікавленої особи. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Паскал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лигун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, суд враховує, що в практиці ЄСПЛ закріплено принцип судочинства стосовно визнання пріоритету публічного інтересу над приватним, відтак є підстави для розгляду справи за названих обставин. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Багіра» є власником адміністративної будівлі «А-3» та замощення 1, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену нерухомість в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване за ТОВ «Багіра» 12.05.2004р. Відповідачем [PERSON] складено та подано на реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та декларації про початок будівельних робіт. Відповідач ДАБІ України прийняв та зареєстрував вказані декларації. А саме: декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 04.02.2015 за № ЗП143150270718 та декларацію про початок будівельних робіт від 14.11.2014 № ЗП 083143170489. В подальшому, відповідачем [PERSON] до реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції подано заяву №12386374 про реєстрацію права власності на реконструйовані об`єкти за адресою: [ADDRESS] . Підставою подачі вказаних документів стали вище вказані декларації. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області із заявою про проведення перевірки зазначених фактів. Однак, згідно з відповіді Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області проведення такої перевірки не є можливим, оскільки спеціальним законом встановлений граничний тримісячний термін проведення відповідної перевірки, який обчислюється з дати реєстрації відповідної декларації. Згідно із частиною 1 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Частиною 4 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону). Реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, передує надання дозволу на виконання будівельних робіт, в тому числі реконструкцію. Так, відповідно до п. 28 Порядку замовник для отримання дозволу надає заяву за формою наведеною у додатку 10 цього Порядку до якої, зокрема додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або згода його власника, засвідчена у встановленому законом порядку, в тому числі на проведення будівельних робіт, у разі здійснення реконструкції. Пунктом 32 Порядку визначено, що рішення про видачу або анулювання дозволу на виконання будівельних робіт може бути розглянуто у порядку Держархбудінспекцією (без права видачі дозволу) або оскаржено до суду. Отже, з урахуванням викладеного, слід зазначити, що наявність права власності на ту чи іншу будівлю, що підлягає в тому числі реконструкції перевіряється при наданні дозволу на виконання будівельних робіт. Судом встановлено, а відповідачами не спростовано, той факт, що позивач набув право власності на адміністративну будівлю «А-3» та замощення 1, розташованих за адресою: [ADDRESS] , ще 12.05.2004 року. Будь-яких доказів того, що назване майно вибувало із власності позивача чи було зареєстровано за відповідачем [PERSON] суду не надано. Згідно із пунктом 28 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466 зі змінами, замовник для отримання дозволу надає заяву за формою наведеною у додатку 10 цього Порядку до якої, зокрема додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або згода його власника, засвідчена у встановленому законом порядку, в тому числі на проведення будівельних робіт, у разі здійснення реконструкції. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, лише власник майна може ним розпоряджатись або надавати вказівки щодо розпорядження ним. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не мав права власності чи користування нерухомим майно, і, відповідно, не мав права здійснювати будь-які дії щодо його реконструкції. Вказані обставини не були належним чином перевірені відповідачем ДАБІ України. Крім того, в обох деклараціях вказано, що технічний нагляд здійснював [PERSON] , а авторський нагляд здійснювала [PERSON] працівник ТОВ «Регіональне Бюро технічної інвентаризації». Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів». Відповідно до пункту 10 вказаної постанови, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат. Позивачем надано суду лист [PERSON] адресований позивачу у якому він вказує, що ніколи ніяких робіт на об`єкті за адресою [ADDRESS] не здійснював. Крім того, до матеріалів справи долучена відповідь ТОВ «Регіональне Бюро технічної інвентаризації» на запит ТОВ «Багіра», у якій вказано, що товариство не проводило жодних робіт та не укладало ніяких договорів із [PERSON] . Зазначені обставини відповідачем ДАБІ України всупереч приписам законодавства належним чином не перевірені. Вказані вище дії відповідача повністю не відповідають принципу «належного урядування», закріпленого у практиці Європейського суду з прав людини. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою, серед іншого, для оформлення права власності на нього. Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц). Оскаржувана декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої 04.02.2015 за № ЗП143150270718 є, зокрема, підставою для реєстрації права власності за [PERSON] , її наявність є триваючою і відповідно порушення прав позивача не вичерпало свою дію. За змістом статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку про безпідставність заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності і обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved