Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду у розмірі 11378,26 гривень та судові витрати у розмірі 243,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.03.2013 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чому є Поліс №АВ/3152858. Згідно полісу №АВ/3152858 забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Мазда 323» державний номер [NUMBER]. 30.03.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля ФОРД державний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. 14.11.2013 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено 22756,52 на користь ПАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуреанс Груп». Позивач виконав всі свої зобов'язання за полісом №АВ/3152858, однак, оскільки за кермом забезпеченого ТДВ СК «Альфа-Гарант» був не страхувальник а [PERSON], 1982 р.н. позивач відповідно до пункту 38-1.1 ст. 38-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання про проведення судового засідання без його присутності, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином через оголошення у пресі, а саме випуск газети «Урядовий кур'єр» №15 (5389) від 28 січня 2015 року, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, причини неявки суду не повідомив, заперечень за позовом та заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.03.2013 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чому є Поліс №АВ/3152858. Згідно полісу №АВ/3152858 забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Мазда 323» державний номер [NUMBER]. При укладанні полісу №АВ/3152858 [PERSON] було пред'явлене пенсійне посвідчення серії [NUMBER] від 09.04.2008 року у зв'язку з чим, відповідно до п.13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу було зменшено на 50% («13.2 Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід ІІ-групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або ІІ категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорії громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу). 30.03.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля ФОРД державний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Згідно Постанови Харківського районного суду Харківської області від 17.05.2013 року, [PERSON] було визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. До ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся власник пошкодженого автомобіля «Форд», державний номер [NUMBER] (ПАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуреанс Груп») з заявою про страхове відшкодування. 14.11.2013 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено 22756,52 (двадцять дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень 52 копійки) на користь ПАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуреанс Груп», що підтверджується платіжним дорученням №1335 від 17.06.2013 року та №4574 від 14.11.2013 року. Тобто, ТДВ СК «Альфа-Гарант» належно виконало свої зобов'язання за полісом №АВ/3152858. Однак, оскільки за кермом забезпеченого ТДВ СК «Альфа-Гарант» був не страхувальник а [PERSON] 1982 року народження то відповідно до пункту 38-1.1 ст. 38-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригую чого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладанні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Таким чином ТДВ СК «Альфа-Гарант має право вимагати у особи, відповідальної за шкоду тобто від [PERSON], компенсування 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування - 11378,26 (одинадцять тисяч триста сімдесят вісім гривень 26 копійок). ТДВ СК «Альфа-Гарант» з метою досудового врегулювання спору було направлено [PERSON] регресну вимогу №03/2092 від 11.09.2014 року, що була отримана останнім 19.09.2014 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак вимога залишилася без жодної відповіді. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України: «Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Згідно із ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема підпункту 38.1. (ґ) пункту 38.1 «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки». Позивач при пред'явленні позову до суду згідно платіжного доручення №7019 від 05 листопада 2014 року поніс судові витрати у розмірі 243,60 гривень, та згідно платіжного доручення № 9021 від 22 січня 2015 року - 420,00 гривень оплата за послугу за розміщення в пресі оголошення про виклик відповідача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved