Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 04.10.2016 року між ТОВ «АЛЛО» та відповідачем було укладено договір №60071910006 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Згідно умов даного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу мобільний телефон «Samsung Galaxy J5 SM-J500H Black та супутні товари» встановленою вартістю 6 954,53 грн. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі: [ADDRESS] . Як зазначається позивачем при зверненні до суду, умовами пакету фінансування, визначеними у Договорі, встановлено розмір та порядок оплати місячних платежів - щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, платіж щомісяця становить - 714,77 грн., кількість місячних платежів (крім першого) 9, вид договору: прямий лізинг. Перехід права власності до Клієнта - виплата всіх зобов`язань за договором. Станом на 03 червня 2020 року відповідач не виконав прийнятих на себе відповідно до умов пакету фінансування та п. 5.4.2 договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. Так, за весь період дії договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 04.10.2016 - 521,59 грн. (платіж при отриманні товару); 07.12.2016 - 780 грн.; 24.01.2017 - 780 грн.; 11.02.2017 - 400 грн.; 09.03.2017 - 398 грн.; 11.04.2017 - 500 грн.; 18.02.2020 - 5718,17 грн. Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 17 422,94 грн., з яких: 4057,23 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 13365,71 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.п. 8.2-8.4 Договору, про стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми заборгованості у позові й заявлено відповідну вимогу. Відповідач у наданому відзиві зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідачем повністю було сплачено усі планові платежі за Договором, а позивачем були неправомірно зараховані кошти в рахунок погашення пені, а тому він вважає, що розрахунок основної суми боргу не відповідає ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», за змістом якого в першу чергу мала бути погашена прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, після чого проценти та інші платежі, отже він не визнає суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого Товару у розмірі 4 057,23 грн., вважає її повністю сплаченою 18.02.2020 року. Також відповідач вказує, що позивачем на протязі всього часу з моменту укладення Договору надсилалися на його телефон недостовірні смс - повідомлення щодо негайної сплати обов`язкового платежу з явно завищеною сумою. Так, наприклад, з смс - повідомлень позивача обов`язковий платіж становить: у лютому 2020 року: 94 258,67 грн.; у березні 2020 року: 97 856,71 грн.; у березні 2020 року: 102 749,61 грн. За для з`ясування підстав нарахування таких платежів відповідачем було надіслано листа від 07.05.2020 до позивача з вимогою надати обґрунтований розрахунок суми заборгованості за договором, на який відповідач отримав відповідь №29719 від 02.06.2020 року із розрахунком боргу розмірі 17 422,94 грн. та вимогою сплати заборгованості протягом 10 календарних днів з моменту отримання цієї відповіді, тобто, на переконання відповідача, позивачем фактично були проведені заходи досудового врегулювання спору, але у своїй позовній заяві позивач зазначає, що такі заходи не проводились. Вищезазначений лист №29719 від 02.06.2020 року відповідачем було отримано 08.06.2020 року, отже задля досудового врегулювання спору він мав сплатити заборгованість до 18.06.2020 року, але позивач вже наступного за наданням йому відповіді дня - 03.06.2020 року, фактично не чекаючи на досудове врегулювання спору, сплатив судовий збір та звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Крім того, з смс - повідомлень позивача щомісяця так і продовжує зростати і його обов`язковий платіж, який у липні 2020 року становить 102 749,61 грн. Також відповідач наполягав та застосуванні строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позову повністю. У відповіді на відзив позивач зазначив, що повністю не погоджується з позицією відповідача та вказав, що відповідач не оспорював наданого розрахунку заборгованості та іншого розрахунку суду не надав. Також у відповіді на відзив зазначено, що на сьогоднішній день Договір №60071910006 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше від 04.10.2016 року достроково не припинений та не розірваний, а тому є чинним та має бути виконаним належним чином. Позивач вказує, що п. 14.2 Правил передбачено, то Сторони Договорупогодили, що па підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов`язаннями, що виникають з умов Договору, в тому числі щодо сплати неустойки та відшкодування збитків, збільшується і становить 20 (двадцять) років. Наголошує, що відповідач 18.02.2020 року здійснив оплату в розмірі 5718,17 грн., що підтверджується ним же у наданому суду та позивачу відзиві на позовну заяву. Таким чином, на переконання позивача, відповідач перервав перебіг строку позовної давності щодо основної суми заборгованості, а також перебіг строку позовної давності щодо стягненні неустойки, а тому позовна заява була подана в межах строку позовної давності. На переконання позивача, відповідач намагається уникнути відповідальності за невиконання своїх договірних зобов`язань, ставлячи під загрозу справедливий захист законних прав та інтересів позивача. Стягуючи неустойку, позивач не має на меті збагатитись за рахунок відповідача, а використовує її як інструмент виливу на відповідача з метою якнайшвидшого виконання ним своїх зобов`язань та компенсації за тривале користування грошовими коштами позивача, які могли б бути використані для факторингового фінансування інших клієнтів. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, 02 жовтня 2016 р. позивач ТОВ «Фінансова компанія» Фангарант Груп» і ТОВ «АЛЛО» уклали договір №2016030204 про участь ТОВ як постачальника в системі ПлатиПізнішетм, за умовами якого ТОВ «АЛЛО» постачає товари клієнтам та відступає товариству право вимоги платежів та право власності на поставлені товари, а товариство у свою чергу здійснює факторингове фінансування відступлених вимог. 04 жовтня 2016 року між ТОВ «АЛЛО» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 60071910006 про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм. Відповідно до положень п.1.1. договору його предметом є отримання відповідачем товарів (послуг) від учасника системи ПлатиПізнішетм постачальника ТОВ «АЛЛО» на умовах цієї системи. В момент підписання договору всі існуючі та майбутні права постачальника ТОВ «АЛЛО» за договором відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВ «Фінансова компанія» Фангарант Груп»). Згідно п.1.2 договору порядок отримання товарів (послуг) визначається Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм в редакції Наказу № 1 від 13 березня 2015 року, які є невід`ємною частиною цього Договору, а копія Правил надається для ознайомлення клієнту в електронному вигляді на веб-сайті Процесинг-центру. Пунктом 2.2 договору визначено, що передання клієнту товарів (надання послуг) відбувається в момент підписання договору клієнтом та постачальником, а підпис клієнта на договорі свідчить про отримання ним товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації. Своїм підписом відповідач [PERSON] засвідчив, що він ознайомлений із текстом договору та Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм (на першому аркуші, який не містить умов договору) Відповідно до укладеного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу товар, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy J5 SM-J500H Black та супутні товари», встановленою вартістю 6 954,53 грн. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на Договорі. Адреса експлуатації Товару визначена у договорі: [ADDRESS] (а.с.6). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача станом на 03 червня 2020 року становить 17422,94 грн., з яких: 4057,23 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 13 365,71 грн. сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п.п. 8.2-8.4 Договору. Правовідносини між сторонами в даній справі є зобов`язальними: виникли з договору №60071910006 від 04.10.2016). Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За судового розгляду встановлено, що відповідач сплатив вартість предмету договору у повному обсязі (04.10.2016 - 521,59 грн. (платіж при отриманні товару); 07.12.2016 - 780 грн.; 24.01.2017 - 780 грн.; 11.02.2017 - 400 грн.; 09.03.2017 - 398 грн.; 11.04.2017 - 500 грн.; 18.02.2020 - 5718,17 грн.), що визнано сторонами, тобто сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, що свідчить про виконання зобов`язання, а відтак суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 4057,23 грн. заборгованості. Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача 13365,71 грн. неустойки, суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.( ч. 1 ст.627 ЦК України). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За судового розгляду встановлено, що умови підписаного відповідачем договору не містять відомостей про розмір неустойки, а додані до позову Правила отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм, як і текст договору на звороті не містять підпису відповідача, що у свою чергу свідчить про відсутність згоди між сторонами з цих питань і як наслідок необґрунтованість вимог позивача в цій частині. Суд наголошує на тому, згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Як встановлено судом, в матеріалах справи наявний договір між ТОВ «АЛЛО» і відповідачем, який сформовано на аркуші паперу із 2-х стороннім текстом: на першій сторінці договору, яка містить основні умови та відомості про товар, його вартість, строки і порядок платежів, особу постачальника і клієнта міститься підпис відповідача; на зворотній стороні міститься лише текст щодо положень договору, який, в тому числі, містить положення про неустойку, однак даний текст не підписаний відповідачем, що у свою чергу свідчить про недотримання вимог ч. 1 ст. 547 ЦК України про укладення у письмовій формі правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання. За таких обставин з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умов та розміру сплати неустойки (штрафу, пені), вимоги позивача в цій частині не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. Таким чином, щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то оскільки позов необґрунтований, позовної давність не застосовується. Суд відхиляє всі інші доводи та заперечення, оскільки вони спростовуються вищевикладеним. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: dismissed