Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому, в остаточному варіанті (а.с.15-17), просить суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором, що виникла за період з 22.11.2008р. по 19.11.2013р. у розмірі 106 628,16 грн., а саме: - 15 656,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту; - 88 626,80 грн. - заборгованість за відсотками; - 2 344,93 грн. - 3% річних від простроченої суми. - 1 066,28 грн. - судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 21.11.2008р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 05692-55-08, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 16 300,00 грн. для проведення весілля, а відповідач зобов'язався повернути отримані ним кошти до 21.11.2010 року згідно умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 60% на рік. Однак, зобов'язавшись щомісяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 05692-55-08, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого відсоткова ставка з 22.11.2008р. становить 120% на рік, а заборгованість відповідача перед позивачем за період з 22.11.2008р. по 19.11.2013р. складає: 15 656,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 88 626,80 грн. - заборгованість за відсотками. Крім того, враховуючи, що, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, просить суд також на підставі ст.625, 1050 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми що складають 2 344,93 грн., разом із понесеними позивачем судовими витратами. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві (а.с.15-17). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнач частково, а саме у розмірі 16 300 грн., та, водночас, посилаючись на положення ст.267 ЦК України, надав суду письмове клопотання про застосування спливу позовної давності та відмову у задоволенні позову. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 21.11.2008р. між сторонами укладено кредитний договір № 05692-55-08, за яким позивач, для проведення весілля надав відповідачу кредит у сумі 16 300,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути отримані ним від позивача кошти до 21.11.2010 року згідно умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 60% на рік. Згідно наданої позивачем досудової вимоги, направленої останнім на адресу відповідача, через невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.11.2013р. складає: - 15 656,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту; - 88 626,80 грн. - заборгованість за відсотками. Крім того, згідно п.7.1. вищевказаного договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за вищевказаним договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд також приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача встановлених ст.625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми, що складають суму у розмірі 2 344,93 грн. Разом з цим, відповідно до положення ст.256 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно п.4.5 вищевказаного договору, позичальник зобов'язується погасити заборгованість по кредиту та оплатити відсотки за користування кредитом шляхом внесення грошових коштів в касу кредитодавця або зарахування їх на його поточний рахунок платежами згідно графіку, який визначений у п.4.2 цього договору. Як вбачається з графіку, визначеного у п.4.2 вищевказаного договору, строк виконання першого платіжу сплив 10.12.2008 року, відповідно до чого саме з цього часу позивач мав право звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Разом з цим, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що, за захистом свого порушеного права позивач звернувся 25.11.2013р., тобто з порушенням строку позовної давності. Згідно ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи, що, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права за межами строку позовної давності, суд, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, вважає за необхідне у задоволенні даного позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed