Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вартості втраченого вантажу з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ін-Тайм». Обґрунтовуючи позовну заяву вказав, що 23.05.2014 р. між позивачем та ТОВ «Ін-Тайм» було укладено разовий договір про надання послуг перевезення. В підтвердження прийняття вантажу для перевезення відповідачем було виписано декларацію № 1501007921 від 23.05.2014р.. Відповідно до умов договору вантаж - мотоцикл б/у (оголошена цінність - 30000 грн.) було відправлено з пункту навантаження - м. Миколаїв до пункту розвантаження - м. Лозова, Харківської обл. на ім'я номер телефону одержувача - позивача. При оформленні договору перевезення ним було пред'явлено працівнику ТОВ «Ін-Тайм» паспорт та вказано одержувачем вантажу - [PERSON]. 27.05.2014 р. на телефон позивача ТОВ «Ін-Тайм» було відправлено смс повідомлення про те, що вантаж доставлено на склад м. Лозова. Цього ж дня біля 15:00 год. він подзвонив на склад ТОВ «Ін-Тайм» в м. Лозова та поцікавився про вантаж. У відповідь йому сказали, що вантаж відправлений на його ім'я було видано. При цьому, 27.05.2014 р. він перебував в м. Миколаїв та вантаж не отримував. 28.05.2014 р. засобами електронного зв'язку на електронну поштову скриньку ТОВ «Ін-Тайм» позивачем було направлено заяву (претензію) з вимогою відшкодувати вартість втраченого вантажу. У відповідь, листом від 11.06.2014 р. відповідач повідомив про відмову відшкодувати вартість втраченого вантажу у зв'язку з тим, що вантаж було видано вантажоодержувачу на підставі водійського посвідчення. Вважає, що відмова відповідача від відшкодування шкоди є безпідставною, незаконною у зв'язку з чим звертається з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав вказаних в матеріалах справи. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову вказавши, що вантаж в пункті розвантаження м. Лозова був виданий одержувачу вказаному в декларації а саме [PERSON] на підставі водійського посвідчення. Представник відповідача вважає що спірна ситуація виникла з вини позивача оскільки він не перевірив правильність заповнення декларації та не зазначив про необхідність вказати його по-батькові. Крім того, вказала що порушень видачі вантажу оператором в м. Лозова порушено не було оскільки отримувач пред'явив водійське посвідчення як це передбачено правилами ТОВ «Ін-Тайм». Вислухавши позивача його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. 23.05.2014 р. між позивачем та ТОВ «Ін-Тайм» було укладено разовий договір про надання послуг перевезення. В підтвердження прийняття вантажу для перевезення відповідачем було виписано декларацію № 1501007921 від 23.05.2014р. Відповідно до умов договору вантаж - мотоцикл б/у (оголошена цінність - 30000 грн.) було відправлено з пункту навантаження - м. Миколаїв до пункту розвантаження - м. Лозова, Харківської обл. на ім'я номер телефону одержувача - позивача [PERSON]. При оформленні договору перевезення позивачем було пред'явлено працівнику ТОВ «Ін-Тайм» паспорт, однак оператором було вказано одержувачем вантажу - [PERSON] Той факт, що працівниками ТОВ «Ін-Тайм» ведеться заповнення декларації представник відповідача підтвердила однак вказала, що позивач повинен перевіряти внесенні дані. 27.05.2014 р. на телефон позивача ТОВ «Ін-Тайм» було відправлено смс повідомлення про те, що вантаж доставлено на склад м. Лозова. Цього ж дня біля 15:00 год. він подзвонив на склад ТОВ «Ін-Тайм» в м. Лозова та поцікавився про вантаж. У відповідь йому сказали, що вантаж відправлений на його ім'я було видано. При цьому, 27.05.2014 р. він перебував в м. Миколаїв та вантаж не отримував. Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Однак в порушення даної норми відповідачем видано вантаж згідно пред'явленої декларації у судове засідання одержувачу [PERSON] Однак, одержувачем за декларацією повинен бути позивач. У зв'язку з чим суд вважає що відповідач видав вантаж особі, яка не є одержувачем. Крім цього, з повідомлень УМВС України в Миколаївській області УДАІ від 18.12.2014 року за № 9/ТТ та від 18.12.2014 року за № 9/с-07-аз випливає, що згідно баз даних АІС «Автомобіль» УДАІ УМВС України в Миколаївській області та НАІС ДДАІ МВС України посвідчення серії [NUMBER] (яке пред'явлено отримувачем вантажу в м. Лозова) не видавалось. Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення і до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата сталася внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Крім того, ст. 920 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов'язань, що випливають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено ЦК України, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди. Аналогічні вимоги містяться в п. 4.1 договору про надання послуг, згідно з якими перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу у розмірі фактичної шкоди. Розмір шкоди встановлюється виходячи із оголошеної вантажовідправником цінності вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості. Розмір фактичної шкоди завданої шляхом втрати вантажу складає - 30000 грн., що підтверджується декларацією. У зв'язку з вище викладеним позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної шкоди при втраті вантажу «мотоцикла» підлягають задоволенню. 23 вересня 2014 року між адвокатом [PERSON] та позивачем було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов договору п. 4.2 гонорар адвоката складає 5000,00 грн. В підтвердження надання правової допомоги позивачем було сплачено на користь [PERSON] гонорар в сумі 5000,00 грн. про що надана копія квитанції. Згідно ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved