Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить припинити трудовий договір № 05071300076 від 22 січня 2013 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16.01.2013 року між ним та [PERSON] був укладений трудовий договір №05071300076, зареєстрований від 22 січня 2013 року Горлівським міським центром зайнятості, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці. 30 січня 2015 року позивач був змушений переселитись з м. Горлівка та не звільнився із роботи. Позивач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини: 16.01.2013 року було укладено договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю за № 05071300076 між [PERSON] та [PERSON] згідно якого працівник зобовязаний виконувати роботу водія автотранспортних засобів, пасажирські перевезення автобусом по Україні. Таким чином з 16.01.2013 року і по 25.01.2015 року, позивач працював водієм автотранспортних засобів, що підтверджується копією трудової книжки. У звязку з тим, що роботодавець знаходиться на території проведення антитерористичної операції, позивач не має можливості звільнитися у встановленому законом порядку та працевлаштуватись на законних підставах або отримувати допомогу на випадок безробіття. Статтею 38 КЗпП передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Позивач не має можливості розірвати договір у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст.8 Конституції України передбачено звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно п.1 ч.1 ст.5 ЗУ України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. На час розгляду справи судом відповідачем не надано зауважень або заперечень проти позовної заяви. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved