Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся\~ до\~ суду\~ з позовом,\~у якому просить стягнути з відповідача, на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 30809,78\~ грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 07.03.2017 року по 11.05.2017 року в розмірі 13451,52 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач\~вказує, що працював в КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія». 06.03.2017 року [PERSON] відповідно до наказу №7 від 06.03.2017 року звільнений з вказаного підприємства відповідно до ст. 38 КЗпП. З березня 2016 року підприємство у якому працював позивач сплачувало заробітну плату частково, і відповідно до довідки про доходи №277 від 23.03.2017 року за період з березня 2016 року по березень 2017 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі у сумі 30809,78 рн. Позивач в\~ судове засідання не зявився надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача\~в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. До суду представником позивача надано заперечення на позов, в якому він вказує що не заперечує проти стягнення заборгованість по заробітній платі в сумі 30809,78\~ грн., а вимоги щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку просить задовольнити частково в сумі 8827,56 грн. Дослідивши наявні в матеріалах справи\~\~докази,\~ оцінивши\~ їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 116\~ КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно\~ до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом установлено, що [PERSON] \~працював в КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія». 06.03.2017 року [PERSON] відповідно до наказу №7 від 06.03.2017 року звільнений з вказаного підприємства відповідно до ст. 38 КЗпП. З березня 2016 року підприємство у якому працював позивач сплачувало заробітну плату частково, і відповідно до довідки про доходи №277 від 23.03.2017 року за період з березня 2016 року по березень 2017 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі у сумі 30809,78 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При звільненні з позивачем не було здійснено повний розрахунок, а оскільки середній заробіток за час затримки розрахункустягується на момент розгляду справи, затримка розрахунку за період з 07.03.2017 року по дату винесення судового рішення - 11.05.2017 року становить 43 дні. Сума середньоденної заробітної плати за період січень-лютий 2017 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 складає 210,18грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 43 дні х 210,18 грн. = 9037,74 грн. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто вiдповiдач є вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходiв фiзичних осiб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звiльненнi за перiод з 07.03.2017 року по дату винесення судового рішення про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати 11.05.2017 року, належної працiвнику при звільненні згiдно ст. 117 КЗпП України має бути виплачена позивачу пiсля утримання податку з доходів фiзичних осiб i вiйськового збору. Згідно\~ ст. 10 та\~ ст. 60\~\~ ЦПК\~ України цивільне судочинство\~ здійснюється\~ на засадах\~ змагальності\~ сторін, і сторони у справі\~ мають\~рівні\~права щодо надання\~ доказів, їх\~ дослідження\~ та доведення\~ перед\~ судом\~ їх\~ переконливості. Кожна\~ сторона\~ повинна\~ довести ті обставини\~ на\~ які вона\~ посилається\~ як\~ на підставу\~\~ своїх\~ вимог\~ або\~ заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є\~ законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, але\~підлягають\~задоволенню частково з наведених вище підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача\~ на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі\~ 640,00 грн.

Outcome: partial