Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, який уточнив під час розгляду справи, в обгрунтування якого зазначив, що він з відповідачкою [PERSON] знайомий з 2012 року та вони разом проживали в квартирі відповідача. Квартира потребувала ремонту, на ремонт відповідач взяла в борг у нього гроші в розмірі 28000 грн., про що написала розписку, в якій зазначила, що зобовязується повернути борг на протязі 2014 року «+» «- « два місяці. Позивач вказує, що на неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути борг, остання відмовляється повернути кошти, посилаючись на їх відсутність. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики, індекс інфляції з лютого 2014 року по квітень 2015 року, що разом складає 47848,25 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позові, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, надали письмові заперечення, якими зазначили, що сторони проживали однією сімєю в квартирі відповідачки, яка потребувала ремонту. Відповідач надав їй 28000 грн. як свою необхідну частку для проведення ремонтних робіт та придбання меблів. Після погіршення стосунків, відповідач отримав від неї розписку на зазначені кошти. Вважає, що правочин у вигляді боргової розписки є фіктивним, так як вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовились цим правочином та розрахунок втрат від інфляції має бути вказаний з 01.03.2015 року по 27.05.2015 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 26 січня 2014 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші у розмірі 28\~000 грн., та зобовязалась повернути борг на протязі 2014 року «+» «- « два місяці, про що [PERSON] власноруч було написано відповідну розписку «боргове зобов'язання» та передано позикодавцеві [PERSON] (а.с.4). Оригінал зазначеної розписки було оглянуто під час судового засідання. Розписка об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, передачу коштів сторони не оспорюють. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК України. Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] всупереч укладеного з [PERSON] договору позики не виконала умови договору позики та не повернула вчасно, а саме на протязі 2014 року суму боргу в розмірі 28\~000 грн. З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 28 000 грн.. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем наданий розрахунок суми боргу від 17.06.2015 року з урахуванням індексу інфляції з лютого 2014 року по квітень 2015 року. З таким розрахунком суд не погоджується та вважає за необхідне стягнути з відповідача встановленний індекс інфляції з січня 2015 року, оскільки розпискою зазначений строк повернення грошів на протязі 2014 році та по квітень 2015 року включно, враховуючи позовні вимоги позивача. Як вбачається з розрахунку індексу інфляції, наданого позивачем, індекс інфляції було нараховано на суму заборгованості кожного місяця окремо з наростанням, але він зроблений не вірно. На думку суду за періоди з січня 2015 р. по квітень 2015 року, з відповідача необхідно стягнути індекс інфляції у розмірі 1212,96 гривень, відповідно до наступного розрахунку, проведеного за такою формулою: сума боргу за договором позики помножена на індекс інфляції за відповідний місяць, згідноданих Державної служби статистики України, поділена на 100. Як вбачається з розрахунку, індекс інфляції складає у: -січні 2015 103,1%, отже індекс інфляції за даний місяць складає 28 000,00 грн. х 103,1% : 100 = 288,68 грн.; -лютому 2015 105,3%, отже індекс інфляції за даний місяць складає 28 000,00 грн. х 105,3% : 100 = 294,84 грн.; -березні 2015 110,8%, отже індекс інфляції за даний місяць складає 28 000,00 грн. х 110,8% : 100 = 310,24 грн.; -квітня 2015 114,0%, отже індекс інфляції за даний місяць складає 28 000,00 грн. х 114,0% : 100 = 319,20 грн.. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В звязку з тим, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 292,12 гривень.

Outcome: partial