Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , що складається з двох житлових кімнат площею 28,4 кв. м та кухні, загальною площею 41,4 кв. м з вигодами. Свої вимоги мотивує тим, що протоколом зборів правління Житлово-будівельного кооперативу № 63 (надалі - ЖБК-63) від 15 червня 2007 року квартира [ADDRESS] була взята на баланс відповідача. 15 червня 2007 року між ним та відповідачем ЖБК-63 був укладений договір найму житла. Відповідно до умов вказаного договору вказана квартира була передана відповідачем у користування позивачу строком на один рік три місяці. Право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано, що підтверджується листом ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11 листопада 2005 року № 3/6053 та Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2019 року. Він є інвалідом 3-ої групи, учасником бойових дій, перебуває у контрольних списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Беручи до уваги, що він та члени його сім`ї більше десяти років добросовісно володіють вказаною квартирою, вважає, що він має право на набуття права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. 19 вересня 2019 року відповідач ЖБК-63 подало до суду відзив на позовну заяву /а.с.112/, в якому зазначено, що попередній мешканець квартири [ADDRESS] [ADDRESS] [PERSON] , який був убитий у вказаній квартирі у 1996 році, за життя не здійснив державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] та не зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі. [PERSON] був одинокою людиною, з дня його смерті тривалий час в квартирі ніхто не проживав, вимог будь-яких осіб щодо правонаступництва та вселення не надходило, і тому після його смерті квартира використовувалась кооперативом як службове приміщення та в подальшому передавалась у користування іншим особам. Протоколом зборів правління ЖБК-63 від 15 червня 2007 року квартира [ADDRESS] була взята на баланс їх кооперативу. 15 червня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ЖБК-63 був укладений договір найму житла. Відповідно до умов вказаного договору квартира [ADDRESS] була передана відповідачем у користування позивачу строком на один рік три місяці. Проте [PERSON] і надалі продовжив проживати у спірній квартирі. Заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг він немає. В зв`язку з наведеним, покладаються на рішення суду, справу просять розглядати без участі їх прежставника. 23 серпня 2019 року ухвалою суду у справі відкрито провадження; постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~26 вересня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~21 жовтня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача Домінас [PERSON] , в якій зазначено, що остання позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі. Беручи до уваги, що учасники справи подали заяви про розгляд справи без їх участі, у своїх письмових заявах повністю обґрунтували свої позиції, суд вважає, що справу слід розглядати без участі учасників справи, які, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, до суду не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності Житлово-будівельному кооперативу № 63. З матеріалів справи вбачається, що до 09 липня 1996 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] . 09 липня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 3670 /а.с.7/. Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що [PERSON] міняє належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат площею 28,4 кв.м. на квартиру [ADDRESS] , яка складається із трьох житлових кімнат площею 38,3 кв.м., належну на праві власності [PERSON] З довідки ЛКП «Виробничо-реєстраційний комбінат обрядових послуг» від 16 жовтня 2018 року № 427 убачається, що згідно з книгою реєстрації поховань, реєстраційний № 5010 від 19 листопада 1996 року [PERSON] похований на Голосківському кладовище. Безпосереднім замовником організації поховання було бюро судово-медичної експертизи /а.с.21/. З листа Залізничного ВП ГУНП у Львівській області від 16 липня 2018 року № Д-57/Аз/38/02-18 убачається, що слідчими прокуратури Залізничного району м. Львова проводилося досудове розслідування у кримінальній справі № 180-0058 за фактом умисного вбивства [PERSON] , а 31 липня 2006 року зазначена кримінальна справа закрита на підставі п. 8 ст. 6 КПК України від 1960 року /а.с.20/. Як убачається з відзиву ЖБК № 63 на позов [PERSON] за життя не здійснив державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] та не зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі. [PERSON] був одинокою людиною, з дня його смерті тривалий час в квартирі ніхто не проживав, вимог будь-яких осіб щодо правонаступництва та вселення не надходило, і тому після його смерті квартира використовувалась кооперативом як службове приміщення та в подальшому передавалась у користування іншим особам. Протоколом зборів правління ЖБК-63 від 15 червня 2007 року квартира [ADDRESS] була взята на баланс кооперативу /а.с.11/. 15 червня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ЖБК-63 був укладений договір найму житла /а.с.8/. Відповідно до умов вказаного договору квартира [ADDRESS] була передана відповідачем у користування позивачу строком на один рік три місяці; позивач зобов`язувався щомісячно та в повному обсязі здійснювати оплату комунальних послуг. Таким чином, судом достовірно з`ясовано, що позивач [PERSON] законно, у добросовісний спосіб отримав у користування та володіння спірну квартиру, а також, те, що між позивачем та відповідачем з 15 вересня 2008 року припинилися договірні відносини, які випливали із вищевказаного договору найму житла. Проте, після 15 вересня 2008 року позивач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] , яка є інвалідом І- [PERSON] групи, та сином [PERSON] , [INFO] /а.с.14,18,19/, продовжував проживати у квартирі [ADDRESS] та здійснював оплату за надані житлово-комунальні послуги. Зазначена обставина визнається відповідачем та підтверджується квитанціями про оплату за послуги /а.с.29-92/. З листа ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11 листопада 2005 року № 3/6053 та з Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2019 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано /а.с.25,93/. Таким чином, позивач [PERSON] більше десяти років безперервно, відкрито володіє та користується спірною квартирою, яка перебуває на балансі ЖБК-63. Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин 1 та 4\~статті 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. \~Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] у добросовісний спосіб отримав у своє володіння та користування спірну квартиру, враховуючи, що він відкрито, безперервно володів нею більше десяти років після того, як закінчився строк дії договору найму вказаної квартири, яка не є об`єктом, вилученим з цивільного обігу та на не перебуває під арештами або іншими обтяженнями, суд приходить до висновку про наявність всіх умов у їх сукупності, які надають право позивачу на набуття права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Беручи до уваги, що представник позивача подала заяву про покладення судових витрат на позивача, суд, виходячи з такої поведінки учасника справи, вважає за можливим судовий збір покласти на позивача [PERSON] .

Outcome: approved