Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу за Договором позики в розмірі 44958,16 грн., три процента річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 1679,55 грн. та заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 5 жовтня 2012 року між ним та [PERSON] була досягнута домовленість щодо позики в грошових коштів у розмірі 5200 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18 лютого 2014 року відповідає 44958,16 грн. В цей же день вказана вище сума була передана відповідачу. На підтвердження отримання зазначених коштів [PERSON] була надана позивачу розписка згідно якої вона взяла на себе зобов'язання виплатити (повернути) борг до 31 грудня 2012 року, що фактично являється укладанням між сторонами договору позики. Відповідач [PERSON] умов даного договору не виконала і в передбачений строк борг не повернула. Також позивач просить врахувати той факт, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань згідно договору, він зазнав моральної шкоди, яку оцінює в 5000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі належно повідомленого відповідача та винесення заочного рішення. Позивач проти розгляду справи без участі відповідача та винесення заочного рішення не заперечував. Свідок [PERSON] в судовому повідомив, що був особисто присутнім при передачі позивачем 5200 доларів США відповідачу та написанні останньою розписки. Суд, вислухавши пояснення позивача та свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі змістом частини третьої статті 213 ЦПК України ухвалене судом рішення обґрунтовується на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 5 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість щодо позики грошових коштів у розмірі 5200 доларів США, що по курсу НБУ станом на 18 лютого 2014 року становить 44958,16 грн. В той же день вказана вище сума була передана позивачем відповідачу. На підтвердження отримання зазначених коштів [PERSON] була написана розписка згідно якої вона взяла на себе зобов'язання виплатити (повернути) борг до 31 грудня 2012 року (а.с.2). Відповідач [PERSON] умов даного договору не виконала і в передбачений строк борг не повернула. Позивач не просить враховувати індекс інфляції, а лише стягнути суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений договором. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 46637 грн. 71 коп. та її задоволення. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, а тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. Відповідно до статей 23, 625, 1050, 1167 Цивільного кодексу України, п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial