Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити режим окремого проживання (сепарації) подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі із [PERSON], [INFO], та проживають за адресою [ADDRESS]. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Будинок [ADDRESS], належить позивачу на праві приватної власності. Постійна протиправна поведінка та дії відповідача по відношенню до позивача та їхніх дітей створює постійні стресові ситуації як для дружини, так і для дітей. У зв'язку із наведеним, вона змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов заперечили. Додатково пояснили, що позов є безпідставним, а спрямований на переділ власності, про що існуїть інші судові справи, у зв'язку із чим у задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Згідно ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором.У разі встановлення режиму окремого проживання: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2002 року, у якому мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]./а.с.4-6/. Відповідно до довідки ЛКП «Сигнівка» сторони проживають за адресою: [ADDRESS]./а.с13/. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 18.09.2015 року вказана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності. /а.с.9-12/ Між сторонами виникають конфлікти, створюються стресові ситуації, що слугує підставою для неодноразового звернення позивачкою до органів поліції./а.с.7-8,16-29/. 21.05.2016 року працівниками поліції відкрито кримінальне провадження та внесено відомості в ЄРДР./а.с.7/ Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем належним чином не доведено суду існування майнових спорів між сторонами, та відповідного підгрунття данного позову. Суд приходить до висновку, що навіть наявність неодноразових звернень позивачки до правоохорониих органів, з огляду на їх визначену безпідставність, та внесення данних в ЄРДР не доводить факту неможливісті спільного проживання сторін. Але судом встановлені відносини сторін, що склались та стійке небажання позивачки проживати спільно, про що свідчать всі оглянуті матеріали справи, пояснення сторін, а також факт (визнаний сторонами) судового розгляду позову про розірвання шлюбу між стронами. На підставі наведенного, враховуючи правові наслідки режиму окремого проживання, а саме: майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка, суд вважає що встановлення вказаного режиму, на данному етапі відносин сторін, буде відповідати їх інтересам. Тому позов слід задовольнити частково, виключивши доведеність неможливості спільного проживання сторін.

Outcome: partial