Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з відповідача у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позові зазначив про те, що 06 червня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики за № 23ВЧ0001, згідно з яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти (позику) в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, а відповідач зобов'язувався повернути таку ж суму грошових коштів у визначений договором строк. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. 10 червня 2014 року, згідно договору, позивач надав відповідачу позику в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. Вказані грошові кошти були надані відповідачу у готівковій формі шляхом видачі відповідних сум коштів із каси - підприємства, що підтверджується видатковим касовим ордером №24 від 10.06.2014року. Частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно з пунктом 3.1. договору відповідач був зобов'язаний повернути позику до 31 жовтня 2014 року. Незважаючи на те, що грубо порушуючи взяті на себе зобов'язання, відповідач позику не повернув, сума боргу відповідача за договором позики : складає 30 000 гривень 00 копійок. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається (стаття 525 Цивільного кодексу України). Позивач у позовній заяві просить суд стягнути на свою користь суму позики 30 000 гривень та 300 гривень судового збору. У судовому засіданні представник позивача яким виступає ПП «Зевс» Малафіюк Володимир Віталійович повністю підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та додатково показав, що відповідно до Договору позики, відповідач [PERSON] отримав 30 000 гривень, які не повернув у встановлений строк. Відповідно до загального порядку передача грошей відбувається між касиром та позичальником у відсутності будь-яких інших сторонніх осіб на підставі видаткового касового ордеру з підписами бухгалтера, касира, керівника та одержувача грошових коштів. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю та показав, що він дійсно знаходився з позивачем у трудових правовідносинах, що підтверджується даними записів у трудовій книжці. При прийомі на роботу у ПП «Зевс», він підписував пакет документів та заповнював власноручно заяву на працевлаштування, заяву на звільнення без дати, Договір позики на 30 000 гривень, при цьому гроші не отримував. Як його запевнили представники підприємства це було необхідно для гарантії, так як йому доведеться мати справу з грошовими коштами. Підпис та текст у Договорі позики та у видатковому ордері належать йому. До даного часу він не отримав трудову книжку, хоча трудові обов'язки не виконує. Він вважає, що договір позики був укладений під впливом обману без настання будь-яких наслідків і документи використовуються позивачем для стягнення грошових коштів з метою збагачення. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав та показав, що відповідач грошові кошти не отримував, а пакет документів підписав при прийомі на роботу до ПП «Зевс» у тому числі Договір позики та видатковий касовий ордер шляхом обману та тиску. Позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач отримав грошові кошти. Допитані свідки зазначили порядок прийому на роботу через обман. 12 січня 2015 року відповідач звернувся з заявами до Головного управління МВС України в м. Києві та до Державної податкової адміністрації в м. Києві у яких інформує про порушення вимог законодавства та просить прийняти необхідні заходи для припинення порушення Приватним підприємством «Зевс», провести перевірку фактів порушення порядку виплати заробітної плати працівникам, вжити негайні заходи щодо припинення кримінального правопорушення та притягнути до кримінальної відповідальності, певних осіб. Допитаний свідок [PERSON] показав, що він знаходився у трудових відносинах з позивачем ПП «Зевс» і йому добре відомі обставини при яких здійснюється прийом на роботу у вказане підприємство. При прийомі працівника, який влаштовується на роботу, останній підписує пакет документів : договір про співпрацю, заяву на прийом на роботу, заяву про звільнення з роботи без дати, Договір позики на суму 30 000 гривень. Він коли влаштовувався на роботу та підписував пакет документів, його завірили, що це необхідно для гарантії. З приводу позову він вважає, що відповідач [PERSON] якого він знає, і знаходиться у дружніх стосунках, грошових коштів не брав, але він не бачив обставин складання Договору позики з [PERSON] та не відомо про видачу грошей [PERSON] Допитаний свідок [PERSON] показав, що він знаходився у трудових відносинах з ПП «Зевс» і йому відомо, що при прийомі на роботу умовою є підписання пакету документів у тому числі Договору позики. Він знає [PERSON], знаходиться у хороших відносинах. На його думку [PERSON] по Договору позики не отримував грошових коштів, але йому не відомі обставини складання Договору та видачі грошей між [PERSON] та підприємством. Допитаний свідок [PERSON] показав, що він працював на ПП «Зевс» і йому відомий загальний порядок прийому працівника на роботу. Договір позики на отримання грошей є обов'язковою умовою, але коштів він не отримував. Як йому пояснили це гарантії роботи. Суд, заслухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи вважає за необхідне позовні вимоги задовільнити повністю з огляду на такі підстави. По справі доведено, що відповідач знаходився у трудових відносинах з позивачем. Уклав Договір позики від 05.06.2014 року за № 23ВЧ0001 у якому власноручно поставив підпис та заповнив текст Договору. Відповідно до предмету Договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти (позику) в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, а відповідач одержав та зобов'язувався повернути таку ж суму грошових коштів у визначений договором строк до 31 жовтня 2014 року. Відповідно до видаткового касового ордеру від 10.06.2014 року [PERSON] видано 30 000 гривень, про що свідчать підписи головного бухгалтера [PERSON], керівника, касира [PERSON] та [PERSON] Досліджуючи зазначений фінансовий документ, суд дійшов висновку про те, що видатковий касовий ордер повністю відповідає вимогам складання документу та не викликає сумніву у достовірності його змісту. У ньому зазначені всі атрибути документу, згідно яких [PERSON] видано на підставі договору позики тридцять тисяч гривень, а останній одержав зазначену вище суму, при цьому власноручно вказав суму позики: «тридцять тисяч гривень, дату 10.06.2014 року» та підпис. Окрім того, документ підписаний касиром, головним бухгалтером та керівником. Відповідач у своїх поясненнях зазначив про те, що він підписав договір позики та видатковий касовий ордер у якому власноручно вказав суму позики, дату, але грошей не отримав, при цьому, наголосив, що це було обов'язковою умовою його працевлаштування на підприємство з боку роботодавця. У підтвердження своїх пояснень, відповідач не надав будь-яких доказів. Суд не бере до уваги такі пояснення відповідача, у зв'язку з тим, що вони викликають сумнів у їх достовірності, не доведені доказами і не узгоджуються з встановленими обставинами по справі. У подібній ситуації, на яку посилається відповідач, на думку суду, особа повинна була відмовитись від працевлаштування за таких умов, додержуючись вимог норм права, які регулюють трудові відносини між роботодавцем та працівником при прийомі на роботу та звільненню, окрім того звернутись до компетентних органів з повідомленням про порушення своїх трудових прав. Свідчення свідків [PERSON] [PERSON] [PERSON] ґрунтуються на висловлених ними припущеннях як зазначено у їх свідченнях, вони вважають, що [PERSON] грошей не отримував, але конкретні обставини складання договору позики, видачі та отримання грошей між представниками підприємства та [PERSON] їм не відомі. Обставини зазначеного порядку прийому на роботу на підприємство «Зевс» свідків [PERSON] [PERSON] [PERSON], які викладені у їх свідченнях, значення для вирішення спору по справі не мають. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні предоставленими позивачем доказами, які свідчать, про укладення Договору позики між ПП «Зевс» з одного боку та фізичною особою [PERSON] з іншого та отримання останнім 30 000 гривень. Вищенаведені обставини у повному обсязі доводяться наданими позивачем доказами у їх сукупності, зокрема: - даними договору позики від 06 червня 2014 року за № 23ВЧ0001 між позивачем приватним підприємством «Зевс» та позичальником [PERSON].(а. с. 4); - даними видаткового касового ордеру від 10.06.2014 року згідно яких [PERSON] надані та отримані останнім грошові кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок. (а.с.5); - даними копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER], виданого Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 18 липня 2001 року та копії картки фізичної особи - платника податків [PERSON], який одержав ідентифікаційний номер - [NUMBER] (а. с. 7-9); - даними статуту (нова редакція) Приватного підприємства «Зевс» (а.с.10-15); - даними копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи - Приватного підприємства «Зевс» (а. с. 16). Відповідач не визнає позов, обґрунтовуючи свої доводи тим, що договір позики був укладений без настання будь - яких наслідків під впливом обману і складенні позивачем та отриманні ним документи на даний час використовуються як підстава для того, щоб стягнути з нього грошові кошти, а позивач, на думку відповідача, таким шляхом бажає збагатитись. Правова позиція відповідача не знайшла підтвердження у судовому засіданні. У своїх поясненнях відповідач зазначив, що підписував Договір позики та видатковий касовий ордер, але грошові кошти не отримував. У чому саме заключається обман текст відповідачем не конкретизовано. Встановлені обставини у судовому засіданні свідчать, що у даному випадку мав місце факт складання договору позики на підставі вимог ст. 1046 ЦК України між сторонами. Згідно видаткового касового ордеру відповідач отримав зазначену суму 30 000 гривень, і ці обставини доведені позивачем повністю та не викликають сумніву. Договір позики відповідачем не оскаржувався. Відповідачем надані суду копії письмових заяв до Головного управління МВС України в м. Києві та до Державної податкової адміністрації в м. Києві про вимоги вжити негайних заходів припинення порушень ПП «Зевс» податкового законодавства та припинення кримінального правопорушення, винних притягнути до кримінальної відповідальності. Суд дійшов висновку , що заяви відповідача до компетентних органів не мають значення до предмету спору між сторонами по розглядуваній справі, тому братись до уваги не можуть. Вирішуючи позов у частині стягнення судового збору, суд вважає, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи те, що позовні вимоги судом повністю задовольняються.

Outcome: approved