Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що він є споживачем банківських послуг за кредитним договором 1495040 від 15.09.2018 року, який укладено між ним та ТОВ «Алекскредит». Виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., №5121 від 30 березня 2020 року, з нього у безспірному порядку стягнуто 15226,28 грн. за кредитним договором 1495040 від 15.09.2018 року та 1522,63 грн. витрат виконавчого провадження, та просить стягнути з відповідача 13826.28 грн. стягнення за виконавчим написом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №51121, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., 30 березня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором. В межах виконавчого провадження №61724818 з [PERSON] було стягнуто грошові кошти в рахунок погашення заборгованості в повному обсязі, тобто 13826.28 грн. Враховуючи, що рішенням суду скасовано виконавчий напис, який був підставою для стягнення з [PERSON] коштів, то відпала правова підстава для набуття відповідачем коштів, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу кошти в сумі 13826.28 грн. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача вказану суму коштів, а також стягнути судові витрати. Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом термін від відповідача надійшов відзив ТОВ «Алекскредит» не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою що задоволенню не підлягає та просять суд відмовити в її задоволенні . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., №5121 від 30 березня 2020 року, з нього у безспірному порядку стягнуто 15226,28 грн. за кредитним договором 1495040 від 15.09.2018 року та 1522,63 грн. витрат виконавчого провадження. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №51121, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., 30 березня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором. В межах виконавчого провадження №61724818 з [PERSON] було стягнуто грошові кошти в рахунок погашення заборгованості в повному обсязі та 21.12.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61724818, якою скасовано заходи примусового виконання рішення у зв`язку з виконанням виконавчого документу фактично. Також приватним виконавцем повернуті грошові кошти у сумі 733,84 грн., що були надлишково стягнуті в межах виконавчого провадження. (а.с.9,10,11,12,13,14). Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Аналогічні висновки зазначені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі №910/1531/13. Отже, оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2020 р. визнано виконавчий напис №5121 від 30.30.2020 року таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття ТОВ «Алекскредит» грошових коштів у сумі 15226,28 грн. на виконання виконавчого напису відсутні, у зв`язку із чим до спірних правовідносин підлягає застосування ст. 1212 ЦК України. Таким чином, з ТОВ «Алекскредит» на користь [PERSON] слід стягнути безпідставно отримані грошові кошти стягнуті з нього в межах виконавчого провадження №61724818. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн. сплаченого судового збору. Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції від 07.05.2021 року (а.с.7) позивач сплатив на користь адвоката Переверзєва О.О. 4000,00 грн. згідно акту про надання правничої юридичної допомоги від 07.05.2021 року. Детальний опис наданих послуг наведено в акті про надання правничої допомоги від 07.05.2021року (а.с.33), а саме зазначено: -Консультація з приводу захисту прав споживача банківських послуг, шляхом стягнення з ТОВ «Алекскредит» коштів за скасованим виконавчим написом №5121 - 500,00 грн. ; складання та направлення запиту до ПВ Дорошкевич В.Л.- 500,00 грн. - складання позовної заяви (в тому числі, підготовка додатків) - 2500,00 грн; участь в судовому засіданні -500,00 грн. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); те, що надання правничої допомоги обмежилось лише правовим аналізом наданих клієнтів документів та складанням позовної заяви; реального часу, необхідного для виконання таких послуг, ціни позову, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності, більш того адвокат участі в судовому засіданні не приймав. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2500,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного, ст.1212 ЦК України,

Outcome: approved