Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на утримання якої сплачує аліменти за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2017. Враховуючи, що з вересня 2017 донька постійно проживає з ним та перебуває на повному його утриманні вважає, що це є підставою для звільнення його від подальшої сплати аліментів. У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що обставини, викладені у позові не відповідають дійсності, оскільки їх спільна з позивачем донька зареєстрована та фактично проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а прихід онуки у гості до свого діда не є підставою вважати постійним місцем її проживання саме його помешкання. Натомість сам позивач не проживає за місцем своєї реєстрації, а має нову сім`ю з якою мешкає за іншою адресою. Крім того на даний час він працює за кордоном та по три і більше місяці знаходиться за межам України, що також спростовує його твердження щодо спільного проживання з донькою. Враховуючи наведене відповідачка просила відмовити у задоволенні вимог позивача. В судовому засіданні представник позивача вимоги за позовом підтримав у повному обсязі та пояснив, що дитина проживає з батьком та тіткою позивача, але батько повністю утримує свою доньку, сплачує комунальні послуги, забезпечує продуктами харчування, хоча продовжує сплачувати аліменти на утримання доньки відповідачці, яка фактично з донькою не проживає, тому вважає, що відсутні підстави для подальшого стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог пояснивши, що її донька Марія зареєстрована та проживає разом з нею. Крім аліментів, які вона отримує від позивача та які повністю витрачає на потреби дитини, вона забезпечує дитину і за власний кошт, про додаткову матеріальну допомогу дитині їй нічого не відомо, а тому, на її переконання, вимоги позивача є необґрунтованими. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її молодшим братом, його донька Марія навчається у ЗОШ № 5, тому у період навчального року проживає по [ADDRESS] , де зареєстрований і її брат, а у період літніх канікул вона проживає по [ADDRESS] , у бабусі разом зі своєю старшою сестрою. За цією ж адресою зареєстрована і відповідачка, хоча фактично там не проживає. На даний час її брат має іншу сім`ю та проживає за місцем реєстрації своєї жінки, але продовжує утримувати [PERSON] . Крім аліментів, які він сплачує на неї, дає кошти на одяг, на продукти харчування, а тому вважає, що аліменти відповідачка не повній мірі витрачає на доньку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачем по [ADDRESS] та останнім часом часто зустрічає за цією адресою і його доньку [PERSON] , особисто для якої її чоловік зробив чіп від металевих вхідних дверей до під`їзду. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що є донькою позивача та сестрою неповнолітньої [PERSON] періодично проживає у дідуся - батька позивача, або у бабусі - матері відповідачки. Батьки з нею не проживають. Аліменти, які батько сплачує на її утримання мама повністю витрачає на потреби [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що проживає окремо від батьків з дідусем, або з бабусею. Під час навчального періоду вона проживає у мікрорайоні Дачний з дідусем та тіткою - сестрою батька, вони сплачують за комунальні послуги та купляють продукти харчування, а коли приходить жити до матері, то утримує її вона. Аліменти мама витрачає на неї, інколи може допомогти старшій сестрі, але і батько і мама в однаковій мірі матеріально її утримують. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, врахувавши думку неповнолітньої [PERSON] суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм сімейного законодавства. Встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] згідно свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 15.06.2016, записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2017 на користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). На підтвердження своїх доводів позивачем надано акт, складений 14.06.2019 фахівцем [PERSON] та головою правління ОСББ «Алмаз 97/2» [PERSON] за наслідком проведеної перевірки проживання в квартирі [ADDRESS] , згідно якого за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1941 року народження, [PERSON] , 1967 року народження та [PERSON] , 1976 року народження, але фактично крім зазначених осіб проживає також [PERSON] , що засвідчено підписами сусідів (а.с. 11). Разом з тим, згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 05.04.2018 місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, зокрема вбачається з пояснень самої неповнолітньої [PERSON] (а.с. 9). В даному випадку суд не приймає до уваги Акт від 14.06.2019 щодо місця фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] в якості доказу на підтвердження доводів позивача про постійне проживання доньки разом із батьком, оскільки наведена у ньому інформація спростовується поясненнями свідків, наданими у судовому засіданні. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, а саме за домовленістю між ними або за рішенням суду. В даному випадку з позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , 2003 року народження стягуються аліменти за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2017 у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, які сплачуються на користь відповідачки, а саме матері дитини - [PERSON] . Нормами статті 188 СК України передбачається можливість звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби, однак лише за рішенням суду. Згідно ст. 190 СК України припинення права на аліменти на дитину також можливе у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Так, за ч. 1 зазначеної статті СК України той з батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла 14 років, вона бере участь в укладенні цього договору. Крім того діючим законодавством передбачені й інші підстави звільнення платника від обов`язку утримувати дитину, зокрема, усиновлення дитини іншою особою, або смерть платника аліментів. Наразі позивачем не наведено визначених чинним законодавством підстав, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд приходить до висновку, що вони не узгоджуються з нормами діючого законодавства і повністю спростовуються встановленими у справі фактичними обставинами, оскільки на підтвердження сплати ним комунальних платежів та придбання продуктів харчування, про що він наголошує у позові, суду не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності дали суду підстави встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги. Крім того, під час судового розгляду судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації її матері [PERSON] , яка, окрім коштів, отриманих в якості аліментів від позивача, витрачає на утримання дитини і власні кошти, про що в суді підтвердила сама неповнолітня [PERSON] . На підтвердження свого матеріального положення відповідачкою надано довідку про доходи з місця роботи. З пояснень свідків та самої неповнолітньої [PERSON] вбачається, що інколи вона проживає у квартирі свого дідуся [PERSON] , який є батьком позивача, за адресою: [ADDRESS] , однак це не є місцем її постійного проживання. При цьому, сам позивач проживає окремо від дитини за іншою адресою, про що у суді підтвердив як його представник, так і свідок [PERSON] .. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] у зв`язку з його необґрунтованістю. Питання щодо розподілу судових витрат підлягає вирішенню у відповідності до ст. 141 ЦПК України, зокрема, судові витрати позивача залишити за ним без відшкодування. Разом з тим, відповідачкою суду надано докази на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір № 29 про надання правової (правничої) допомоги, укладений 16.08.2019 з адвокатом Безпалько С.В., детальний опис робіт (надання послуг) та розрахункову квитанцію серії АААБ №7 від 16.08.2019 про сплату 3000 грн. за надану правову допомогу, які суд вважає на необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved