Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті 27 травня 2005 року його брата [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 8,15 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті брата залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він як спадкоємець за законом не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки за роз'ясненням нотаріуса не представив належні правовстановлюючі документи на земельну ділянку: державний акт про право власності на землю був втрачений, а також через відсутність належним чином підтверджуючих документів про їх родинні відносини. Крім того він пропустив строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем за законом, але пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а наданими довідками органів реєстрації підтверджується їх з померлим братом родинні відносини, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно, підтвердивши юридичний факт родинних відносин. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від представника позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі та участі позивача, а позов задовольнити. Представник відповідача до суду також не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив позов розглянути без його участі, проти його задоволення не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 27 травня 2005 року помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 8,15 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Земельна ділянка йому належала на праві приватної власності відповідно до державного акту серії ІV-МК № 037867, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 26 листопада 2002 року. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування може здійснюватися за законом чи за заповітом . Підстав для розгляду можливості спадкування за заповітом суду не надані. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. (ст. 1258 ЦК України). Спадкоємці першої черги за законом, визначені ст. 1261 ЦК України, судом не встановлені. Відповідно до довідки Грейгівської сільської ради Жовтневого району, на момент смерті зі спадкодавцем проживали стороні особи. Згідно з положеннями ст. 1262 ЦК України позивач, як брат померлого, може претендувати на спадщину за законом в порядку другої черги спадкування. Так, вважаючи себе спадкоємцем померлого брата, він звернувся до нотаріуса, але отримав письмове розяснення про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку з ряду причин, а саме: -через пропуск строку на прийняття спадщини; -через не підтвердження необхідними документами родинних відносин з померлим; -через ненадання належних правоустановлюючих документів щодо спадщини. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Оскільки позивач не проживав разом з братом на час його смерті, тому він мав право подати у шестимісячний термін заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте не вчинив цього. Відповідно до статті 1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України). Також, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Виходячи з того, що позивач не мав документального підтвердження щодо спадщини та щодо родинних відносин, і для отримання необхідних документів йому знадобився значний час, тому суд, з врахування також його недостатньої правової обізнаності щодо процедури спадкування, вважає, що він пропустив строк з поважної причини. Що ж стосується підтвердження родинних відносин, то суд вважає, що наданими документами достовірно підтверджено, що позивач є братом померлого [PERSON] Це підтверджується наступним: - відповідно до копії свідоцтва про народження позивача він народився в 1962 році, а його батько є [PERSON]; -відповідно до довідки сектору ЗАГС відділу зайнятості соціальних програм Мактаральського району Південно-Казахстанської області Республіки Казахстан Бердник [PERSON] народився 15 травня 1966 року в селищі Ілліч Пахтааральського району Сирдарьїнської області Узбецької РСР, його батько [PERSON]. В цих же документах співпадає інформація про матір позивача та матір [PERSON] це [PERSON]. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України \~в порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 234 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно зі статтею 235 цього ж Кодексу справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб (частини 3 та 4). При цьому, відповідно до частини 6 цієї статті якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Виходячи з того, що встановлення факту проживання однією сім'єю в цій справі має значення для оформлення спадщини, тому позивачем вірно заявлено необхідність цього разом з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Беручи до уваги зазначені дані суд приходить до висновку, що документально підтверджено факт родинних відносин між позивачем та померлим [PERSON]. Крім того, як вже було зазначено позивач не представив належним чином оформлений документ про право приватної власності на спадкову земельну ділянку, оскільки такий документ державний акт про право власності на землю, виданий на ім'я власника, був втрачений, а видача дублікату неможлива через зміни в законодавстві країни. В той же час, копією державного акту, а також витягом з нормативно-грошової оцінки землі, виданою уповноваженим органом, підтверджується, що ділянка належала за життя власнику [PERSON]. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу у справі як єдиному спадкоємцю другої черги за законом, за відсутності спадкоємців за законом першої черги. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved