Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача в якому просив визнати недійсним договір поруки №K2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач звернувся до нього із позовом, як до солідарного боржника із посиланням на існування факту його поручительства на підставі договору поруки. Зазначає, що договір поруки не підписував. Ознайомившись із його умовами він відмовився від підписання. Хто підписав договір йому не відомо, просив позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2018 року забезпечено докази по справі шляхом витребування у відповідача оригіналу договору поруки №K2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року. На виконання вимог ухвали 07.09.2018 року представником відповідача надано суду оригінал договору поруки №K2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2019 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на розсуд якої постановлено питання: «чи виконано підпис від імені [PERSON] в договорі поруки № К2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року [PERSON] ?». 01.12.2020 року до суду повернуто справу з висновком експерта №СЕ-19-20/25333-ПЧ від 16.11.2020 року. Ухвалою від 07.12.2020 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду. В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача про розгляд справи у його відсутність (а.с. 52, 55). Також 19.03.2021 року представником відповідача до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заявленого позову заперечував в повному обсязі, просив ухвалити рішення за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Судом встановлено, що 30.11.2007 року між філією «Розрахунковий центр» ПриватБанку та [PERSON] укладено договір поруки № К2S4GL00260086/2 (а.с. 53), згідно з яким останній поручився перед кредитором за боржника (позичальника) за виконання ним зобов`язань за кредитним договором, що був укладений між банком та [PERSON] 28.11.2007 року. Предметом кредитного договору є надання позичальнику 52 000 доларів США кредитних коштів. Як зазначає позивач, про існування договору поруки йому стало відомо після звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду із позовом до нього, як до солідарного боржника. Із реєстру судових рішень вбачається, що в проваджені Оболонського районного суду м. Києва перебувала справа №756/6589/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості; за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим; за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Зважаючи на те, що оскаржуваний договір поруки № К2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року[PERSON] не підписував, останній звернувся до суду із позовом про визнання договору поруки недійсним. Відповідно до Висновку №СЕ-19-20/25333-ПЧ від 16.11.2020 року експертом [PERSON] на підставі проведеного дослідження підписів [PERSON] та підпису на оспорюваному договорі встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» в договорі поруки № К2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Так, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У даному випадку факт неналежності підпису в оспорюваному правочині - договорі поруки № К2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року, укладеного від імені [PERSON] , доводиться Висновком експерта №СЕ-19-20/25333-ПЧ від 16.11.2020 року. Таким чином, оскільки позивач оспорюваний договір поруки не підписував, має місце випадок, коли волевиявлення учасника правочину не відповідало його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Недотримання в момент укладення правочину вимог ст. 203 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.215 ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене, договір поруки № К2S4GL00260086/2 від 30.11.2007 року підлягає визнанню недійсним. На підставі ст.ст.15, 16, 203, 215, 216 ЦК України,

Outcome: approved