Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточнюючою позовною заявою, в якій просить зняти арешт та заборону з квартири [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3670436 та 3692753 відповідно, на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.03.2003, а також визнати за ним право власності на 1/2 частку вище зазначеної квартири №6 , після припинення прав відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/6 частки кожного. Свої вимоги мотивує тим, що 08.10.2002 ним було отримано у спадщину Ѕ частки кв. [ADDRESS] . Іншими спадкоємцями та співвласниками вище згаданої квартири є відповідачі по 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2003. Під час розгляду цивільної справи за позовами [PERSON] та [PERSON] , в рахунок їх часток права власності на кв. [ADDRESS] (по 1/6 частці), було прийнято рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.05.2003 (справа 32-579/03) про стягнення ринкової вартості з [PERSON] на їх користь по 5573,33 грн кожній. У цій же справі ухвалою суду від 14.03.2003 було накладено на цю ж квартиру №6 арешт, з забороною її відчуження будь-яким способом в користь будь-яких фізичних чи юридичних осіб, окрім між її співласниками, а також реєстрацію в цій квартирі будь-яких громадян, окрім співвласників. В подальшому в справах №2-835/06 та №2-836/06 за позовами відповідачів в зв`язку з повним відшкодуванням вартості до розгляду справи по суті судом було прийнято відмову від позову. Фактично після сплати ринкової вартості за частки відповідачам ( [PERSON] та [PERSON] ) Позивач набув право на 1/3 частини (1/6 та 1/6) квартири. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 11.03.2020, в розділі відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14.03.2003 було внесено два типи обтяження арешт (реєстраційний номер обтяження 3670436) та заборона (реєстраційний номер обтяження 3692753), які після фактичної сплати втратили свій сенс. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном, що і є підставою звернення до суду. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити в підготовчому засіданні, оскільки такий позов визнаний відповідачами. В судове засідання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, проте надали заяви про розгляд справи у їх відсутності не заперечують проти зняття арешту з квартири та визнання права власності за [PERSON] їх відповідних часток, оскільки отримали за них кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2002 року [PERSON] , було отримано у спадщину Ѕ частки кВ. [ADDRESS] (а.с.7). Іншими спадкоємцями та співвласниками Ѕ частини кВ. №6 є [PERSON] (1/6 частка), [PERSON] (1/6 частка) та [PERSON] (1/6 частка) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2003, виданого Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №188 (а.с.8). Під час розшляду цивільної справи за позовами [PERSON] та [PERSON] , в рахунок їх часток права власності на кВ. [ADDRESS] (по 1/6 частці), було прийнято рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.05.2003 (справа 32-579/03) про стягнення ринкової вартості з [PERSON] на їх користь по 5573 грн 33 коп. кожній (а.с.9). У цій же справі згідно ухвали суду від 14.03.2003 було накладено на цю ж кВ.№6 арешт, з забороною її відчуження будь-яким способом в користь будь-яких фізичних чи юридичних осіб, окрім між її співласниками, а також реєстрацію в цій квартирі будь-яких громадян, окрім співвласників (а.с.10). В подальшому в справах №2-835/06 та №2-836/06 за позовами відповідачів в зв`язку з повним відшкодуванням вартості до розгляду справи по суті судом було прийнято відмову від позову. Повна сплата також підтверджується особистими розписками [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-14). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 11.03.2020, в розділі відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 14.03.2003 було внесено два типи обтяження арешт (реєстраційний номер обтяження 3670436) та заборона (реєстраційний номер обтяження 3692753) а.с.18-19. Відповідно до технічного паспорта та висновку від 25.09.2020 ринкової вартості кв. [ADDRESS] така становить - 193892,00 грн (а.с.15-17). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів будь-яких підприємств, установ, організацій, банків, ухвал, рішень суду, слідчих органів, рішень виконкомів, тощо у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Відповідачка по справі - [PERSON] також має зареєстроване право на 1/6 частку кв. №6, проте частка є незначною та не може бути виділена в натурі в квартирі, що є предметом позову, з моменту реєстрації прав остання не проживає за вказаною адресою та відповідно ніколи не утримувала квартиру та не сплачувала витрати на комунальні платежі. Будучи власником Ѕ частини квартири позивач самостійно сплачує комунальні платежі та фактично користується і утримує її в належному стані. Стаття 365 ЦК України, регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Оцінюючи подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1ст.365 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved