Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує наступним: 17 серпня 2017 року він надав [PERSON] в борг кошти в сумі 350 (триста пятдесят) доларі США в термін користування один місяць. Термін повернення складав 17 серпня 2017 року. Підтвердженням чого є розписка у вигляді договору позики, яка була написана в присутності двох свідків. У визначений відповідачем час кошти повернуто не було, на його неодноразові прохання у поверненні грошей реагування не було. Нещодавно відповідач в усній формі повідомив його, що грошей за договором позики він повертати не буде, оскільки їх в нього немає. Дані обставини порушують його права та інтереси, тому він змушений звернутися до суду із даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором-позики кошти в сумі 8\~883 гривні. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] діючий в суді на підставі ордеру № 49 серії ВН № 040249 від 06 жовтня 2017 року та угоди № 49 від 05 жовтня 2017 року в судове засідання не зявився. Надав суду заяву вхід. № 7537 від 17 листопада 2017 року про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесенні судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою із рекомендованим повідомленням вих. №2450000421084 та вих. № 2450000388680. На адресу суду повернулися листи з рекомендованим повідомлення із відміткою «про одержання адресатом». Про причини неявки відповідач суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутність чи перенесення розгляду справи до суду не надійшло, заперечень не подав. У зв'язку з чим у відповідності зі ст.224 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду, позивач не заперечує проти такого розгляду. Із досліджених судом письмових доказів встановлено: [PERSON] 17 липня 2017 року отримав в позику в [PERSON] кошти в сумі 350 доларів США та зобовязався їх повернути протягом одного місяця. В разі неповернення даних коштів [PERSON] дає йому згоду розпоряджатись його автомобілем ВАЗ 2101 І5604ВІ на свій розсуд (копія розписки від 17 липня 2017 року (а.с.6)). Із розпорядження №228/2.VIYO від 17 серпня 2017 року про встановлення курсів купівлі-продажу іноземної валюти за гривню встановлено, що долар США станом на 17 серпня 2017 року має такий курс: 25,38 грн. купівля та 25.68 грн. продаж (а.с.7). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач надав грошові кошти (кредит) відповідачу, а відповідач в свою чергу зобовязався повернути борг позичальнику. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, ч.1 ст. 527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Положенням ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До того ж, ч.1 ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.610 ЦК України передбачено що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, які виникли між [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості є зобовязальними, і регулюються нормами ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Відповідач [PERSON] в порушення вимог письмової розписки та вказаних норм ЦК України, не виконав взятих на себе зобов`язань. Права позивача порушені невиконанням зобовязання відповідачем, а тому підлягають судовому захисту. З врахуванням вище викладеного, суд має підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 350 доларів США, що еквівалентно 8883 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні, що в судовому засіданні беззаперечно доведено, тому суд має підстави для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.88 ч.1 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 640 гривень.

Outcome: approved