Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив під час розгляду \~про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття арешту, заборони на його відчуження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом Запорізького міського бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 285/39335, договором купівлі-продажу квартири від 03 квітня 2015 року, засвідченого нотаріусом [PERSON] а також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та житловий будинок № 3 по вул. Космічна в с. Кірове (Таврійське) Оріхівського району Запорізької області, що підтверджується технічним паспортом комунального підприємства «БТІ» Оріхівської районної ради та договором дарування житлового будинку 03 березня 2016 р., засвідченого нотаріусом [PERSON] 31.07.2004 року позивач одружився з [PERSON]. Даний факт був зареєстрований Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 284. 10.05.2005 року народилась спільна дитина - [PERSON]. 25.11.2014 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було розірвано даний шлюб. Після цього [PERSON] подала цивільний позов щодо виплати ним аліментів на утримання спільного сина - [PERSON], до досягнення ним повноліття. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та був виданий виконавчий лист Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/6923/14-ц, який надійшов до Комунарського відділу державної виконавчої служби 02.09.2016 року. В провадженні Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа Комунарського районного суду м. Запоріжжя № 333/6923/14-ц про звернення стягнення на сплату ним аліментів на користь [PERSON] на утримання спільного сина у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, починаючи з 02.09.2014 року і до досягнення ним повноліття. 26.11.2014 року [PERSON] звернулась до начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя [PERSON] із заявою про повернення без виконання виконавчого листа щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина і зазначенням того, що претензій до [PERSON], як боржника за аліментами, не має. 26.08.2016 року [PERSON] вдруге звернулась до начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя [PERSON] із заявою про необхідність виконання виконавчого листа № 333/6923/14-ц від 22.10.2014 року. На виконання зазначеного листа державним виконавцем 11.11.2016 року було винесено постанову про арешт належного [PERSON] на приватній власності майна та оголошення заборону його відчуження № 52106983, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та житловий будинок № 3 по вул. Космічна в с. Кірове (Таврійське) Оріхівського району Запорізької області. Позивач в повному обсязі 15.12.2016 року сплатив заборгованість в сумі 7750 (сім тисяч сімсот пятдесят) грн. 40 коп. Після сплати зазначеної суми звернувся з письмовим запитом від 06.02.2017 року, з заявою про зняття арешту з належного йому майна, у звязку зі сплатою заборгованості. Крім того, 14.02.2017 року звернувся з письмовим запитом до начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя [PERSON] про надання акту звірки по сплаті аліментів на користь [PERSON], згідно провадження № 333/6923/14-ц від 22.10.2014 року. Відповідно до наданої відповіді від 16.02.2017 р. за № 5148-6-16.3-43 Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, борг по сплаті аліментів, який становив 7750 (сім тисяч сімсот пятдесят) грн. 30 коп., станом на 31.12.2016 року, відповідно до наданих квитанцій, погашено в повному обсязі. У звязку з тим, що добровільно державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя не бажає зняти арешт з належного [PERSON] на праві приватної власності майна, позивач вимушений звернутися до суду з позовом. Позивач в судовому засіданні підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що спору про право власності не має. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засіданні не зявилась. Через канцелярію Комунарського районного суду м. Запоріжжя надала заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Представник відповідача Комунарський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засіданні не зявився. Через канцелярію Комунарського районного суду м. Запоріжжя надав заяву про розгляд справи без участі державного виконавця. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені доводи сторін, суд дійшов\~висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON], [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), на користь [PERSON], [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 02.09.2014 року і до повноліття дитини. \~ 22.10. 2014 року було видано виконавчий лист по даній справі. 02.09.2016 року [PERSON] предявила виконавчий лист до виконання. 05.09.2016 року державний виконавцем [PERSON] Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 04.10.2016 року старшим державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] було винесено постанову про арешт майна [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 03 березня 2016 року, [PERSON] належить на праві приватної власності будинок № 3 по вул. Космічній, в с. Кірове, Оріхівського району, Запорізької області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічного паспорту [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право\~звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Із матеріалів справи вбачається, що арешт на нерухоме майно, власником якого є [PERSON] було накладено постановою державного виконавця в рамках виконавчого провадженння. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у\~ст.16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням. За змістом позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а також у позовному провадженні. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України\~(судовий контроль за виконанням судових рішень). Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей\~15,\~16 ЦПК України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, незалежно від того, накладено арешту в порядку забезпечення позову чи з метою забезпечення подальшої конфіскації, чи в порядку звернення стягнення на майно боржника при виконанні виконавчих документів, у тому числі постанов про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до\~ст. 383 ЦПК України\~сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їх права чи свободи. Ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Так, зі змісту позовної заяви позивача у цій справі вбачається, що позов заявлено з підстав порушення прав позивача щодо арештованого майна. Тобто предметом оскарження по суті є процесуальна дія державної виконавчої служби, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України. У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону про виконавче провадження. Крім того відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй,\~а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутися\~не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. У п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, повязані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і розяснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що питання про визнання права власності на вищезазначене майно [PERSON], як позивачем у цій справі, не заявлялось та відповідні обставини суду [PERSON] не доводились. Таким чином, арешт майна, який не повязаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України, що не позбавляє позивача звернутися до суду за правилами розділу VII ЦПК України.

Outcome: dismissed