Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив до початку розгляду справи, в якому зазначив, що він є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками вказаної квартири із частками по 1/3 є [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані у належній позивачу квартирі, однак протягом тривалого часу не проживає за вказаною адресою у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації. З 23.03.2017 року відповідачі мають постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з того часу, відповідачі більше в квартиру не поверталися, участі в оплаті за комунальні послуги, в ремонтах та утриманні квартири не приймали. Реєстрація відповідачів позбавляє позивача можливості вільного володіння та користування належною йому власністю, тому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач просив суд розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі повідомлені про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу їх реєстрації. Відповідачі відзиву на позов у встановлені судом строки не подали, причини неявки суду не повідомили, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради у судове засідання не з`явились, при причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] /Д від 23.05.2003р. Іншими співвласниками вказаної квартири із частками по 1/3 є [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані у належній позивачу квартирі, однак протягом тривалого часу не проживає за вказаною адресою, вони не є членами сім`ї позивача. Згідно довідок, виданих 06.06.2019 року ООО «Областной информационно-расчетный центр» (Російська Федерація), починаючи з 23.03.2017 року відповідачі мають постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З того часу, відповідачі більше в квартиру не поверталися, участі в оплаті за комунальні послуги, в ремонтах та утриманні квартири не приймали. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved