Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 1654,00 грн., матеріальної шкоди в розмірі 20 000 грн. Позов обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача позивачу завдано тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ушибленої рани обличчя, ушибу грудної клітини, ушибів і саден лівого плеча, нижніх кінцівок колінних суглобів, гематоми нижнього віка зліва, ушибу поперечної області, ушибу нирок, гематурії. Перебуваючі на лікуванні ушкоджень, завданих з вини відповідача позивачем понесено витрати на лікування - придбання лікарських засобів. Крім того, внаслідок пригоди позивач переніс стрес, внаслідок отриманих ушкоджень та перебування на лікуванні порушено звичайні умови життя, пропущено спортивні змагання, змінено місце праці. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Відповідач заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що згідно вироку суду, позивача не визнано потерпілим, витрати на лікування згідно вироку суду позивач сплатив. Розмір моральної шкоди не підтверджено доказами. Докази, надані позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди не підтверджують спрямованості їх на лікування позивача від наслідків дорожньо-транспортної пригоди. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2013 року, 15.04.2012 року [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «ДЕУ-Сенс», державний номерний знак [NUMBER] скоїв зіткнення із автомобілем «ВАЗ-2105», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Присуджено до стягнення з відповідача на користь КЗ «Дніпропетровська клінічна лікарня №16» 1884 грн. 96 коп. в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування постраждалого [PERSON] в сумі 385,56 грн. та потерпілої [PERSON] в сумі 1499,40 грн. Повноваження на керування автомобілем «ВАЗ-2105» державний номерний знак [NUMBER] підтверджується наданою позивачем копією довіреності на право керування означеним транспортним засобом. Згідно висновку фахівця судово медичного експерта №1189 від 17.04.2012 року за результатами судово-медичного обстеження [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, синців, числених саднин. У відповідності до виписного епікризу №3569/343 у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді: гострої закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забію нирок, гематурії, ушибу м`яких тканин обох н/к, забію обох колінних суглобів. Згідно медичної карти позивача №3569/343 вбачається, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Дніпропетровська клінічна лікарня №16» з 16.04.2012 року по 25.04.2012 року. Позивачу призначались лікарські засоби. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч.4 ст.61 ЦПК України встановлює, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, а суд, згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що внаслідок його дій позивачу завдано тілесних ушкоджень, як водію транспортного засобу, з яким транспортний засіб під його керуванням здійснив зіткнення. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Згідно зі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну позивачам, має нести саме відповідач. Докази, надані потерпілим на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням від дорожньо-транспортної пригоди (медичні картки, квитанції за оплату лікарських засобів) підтверджують, що позивачем в період з 16.04.2012 року по 20.04.2012 року понесено витрати на лікування (придбання лікарських засобів) в сумі 1654,81 грн. Щодо посилань відповідача на те, що ним сплачено розмір матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно квитанції №38655.52.1 від 04.06.2013 року відповідачем сплачено суму в розмірі 1884,00 грн. на розрахунковий рахунок КЗ «Дніпропетровська клінічна лікарня №16» з призначенням платежу: «за лікування [PERSON] та [PERSON]». Як зазначив позивач та не спростував відповідач, сума в розмірі 385,56 грн. є сумою відшкодування витрат на стаціонарне лікування постраждалого [PERSON] та складається з вартості витрат, пов`язаних із перебуванням хворого у лікарні без включення до складу даної суми витрат на придбання лікарських засобів. Таким чином, позивачем підтверджено той факт, що внаслідок дій відповідача йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 1654,81 грн., внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та з урахуванням розміру позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1654,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а зокрема, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Оскільки вина відповідача у завданні шкоди доведена, моральна шкода підлягає стягненню з відповідача. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує тяжкість завданої позивачу душевної травми, характер і глибину душевних та фізичних страждань позивача, який перебував на лікуванні, не міг вести активний спосіб життя, не міг працювати, а також виходячи з вимог розумності і справедливості та з врахуванням матеріального становища сторін, суд вважає, що з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 2000 грн., яка думку суду, буде адекватною нанесеній моральній шкоді. При цьому посилання позивача на те, що внаслідок дій відповідача позивач був вимушений змінити місце праці не підтверджено належними доказами, оскільки з наданої копії трудової книжки вбачається звільнення позивача з роботи за власним бажанням через місяць після виходу з лікарні.

Outcome: partial