Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 56895,07 грн., а також сплачений судовий збір 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 03.10.2018р. в м.Харкові сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen» д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Subaru» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 06.11.2018р. було встановлено, що ДТП сталося з вини [PERSON] . Відповідачем на момент ДТП цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів застраховано не було. Потерпілій особі - власнику автомобіля «Subaru» д.н. [NUMBER] було сплачене страхове відшкодування в розмірі 56895,07 грн. Ухвалою суду від 16 квітня 2020р. позов призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.06.2020р. відповідач подав до суду заперечення на позов, в яких зазначив, що з позовом не згодний, та пояснив, що здійснював виїзд на проїжджу частину вулиці Волонтерської з парковки магазину в м.Харкові по вул.Волонтерській, 65, і дорожня ситуація для маневру була безпечною. Проте, його автомобіль ударив автомобіль «Субару», який рухався із недозволеною швидкістю 70-80 км/год та не застосував своєчасно екстреного гальмування. Тому ДТП сталася за обопільної вини обох водіїв, так як в його діях є порушення п.10.1 ПДР України, а в діях водія [PERSON] - п.п. 12.3, 12.4 ПДР. До даного відзиву відповідачем подано висновок експерта №7/652СЕ-19 від 31.07.2019р., який не підписаний експертом та не завірений печаткою експертної установи. 10.08.2020р. позивач подав пояснення на відзив, де зазначив, що вина відповідача в ДТП встановлена постановами судів першої та апеляційної інстанції. Окрім того, питання винуватості відповідача розглядалося у цивільній справі №642/3830/19 у Ленінському районному суді м.Харкова, і в ході розгляду досліджувалося два експертні висновки №7/652СЕ від 31.07.2019р. та №7/857СЕ від 13.09.2019р., якими встановлено провину відповідача у ДТП. В судовому засіданні експерт, який складав ці висновки, пояснив, що встановлення у одній з експертиз варіанту з обопілньою провиною водіїв базувалося на поясненнях [PERSON] . Оскільки варіанти ДТП у висновках експертизи суперечили один одному, судом було надано перевагу рішенню суду, яке набрало законної сили. За клопотанням представника відповідача від 24.11.2020р. розгляд справи проводиться з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив, що просить розглядати справу в його відсутність. Відповідач проти позову заперечував, підтримав доводи, зазначені у своєму відзиві, при цьому посилався на експертизу за 2019р., відповідно до якої, покази водія [PERSON] є технічно неспроможними, і той мав технічну можливість запобігти зіткненню, що доказує винуватість саме [PERSON] . Під час розгляду справи в судах, в цивільному порядку йому відмовили у прийнятті даної експертизи. Він не знає, звідки з`явилися у справі висновки експерта без підпису експерта. Будь-яким органом іншого винуватця ДТП, крім нього, визнано не було. Представник відповідача проти позову заперечував, та пояснив, що на підставі експертизи за 2019р. встановлено, що винуватцем у ДТП також є і [PERSON] , тому МТСБУ безпідставно перерахувало кошти страхувальнику, і права регресу у МТСБУ немає. У Дідньова є порушення ПДР, у тому числі й перевищення швидкості. Суд, вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2018р. №642/5678/18 [PERSON] було визнано винним за ст.124 КУпАП. Дана постанова залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2018р. Також, даними постановами було встановлено, що 03.10.2018р. о 06.35 год. в м. Харкові на вул.Волонтерській, в районі буд.65, [PERSON] керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» д.н. [NUMBER] , перед перестроюванням не надав перевагу в русі автомобілю «Subaru Forester» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, у якій водій мав намір перестроїтись, внаслідок чого відбулося зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.10.3 ПДР України. (а.с. 5-6) Відповідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] №451/2018 від 03.12.2018р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля «Subaru Forester» д.н. [NUMBER] , який було пошкоджено у ДТП, складає 64416,92 грн. у тому числі ПДВ. Повна вартість відновлювального ремонту складає 102680,27грн. (а.с. 7-23) Відомостей про наявність у відповідача [PERSON] станом на час ДТП полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів - до суду не надано. [PERSON] подав 19.10.2018р. до МТСБУ письмове повідомлення про ДТП, що сталася 03.10.2018р. в м.Харкові на вул.Волнтерській, б.65, а також подав заяву на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП автомобілю «Subaru Forester» д.н. [NUMBER] власнику автомобіля - Благодійному фонду «Меценат». В подальшому, платіжним дорученням №911879 від 01.02.2019р., МТСБУ виплатило страхове відшкодування на користь БФ «Меценат» в розмірі 56865,07 грн. (а.с. 24-26) 26.09.2019р. представник МТСБУ надсилав на адресу [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 56895,07 грн. (а.с. 27) Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17 березня 2020р. у справі №642/3830/19 було задоволено позов БФ «Меценат» до [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] на користь БФ «Меценат» з [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду внаслідок ДТП, що сталася 03.10.2018р. в розмірі 84408,94 грн. та судовий збір 1921,00 грн. Даний розмір матеріальної шкоди позивач вказував у якості різниці між фактичноим розміром шкоди та страховим відшкодуванням. (а.с. 59-66) Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №7/652СЕ від 31.07.2019 року, яка проведена експертом Харківського НДЕКЦ МВС України, встановлено наступне: За вихідними даними з пояснень водія [PERSON] : - У даній дорожній обстановці водій автомобіля Subaru Forester [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля VW Passat [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України. - У даній дорожній обстановці водій автомобіля Subaru Forester [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля VW Passat [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля Subaru Forester [PERSON] є невідповідності вимогам п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. Невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з подією даної ДТП. У діях водія автомобіля VW Passat [PERSON] є невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. Вихідні дані з пояснень водія [PERSON] , стосовно динаміки розгону його автомобіля від початку руху до моменту зіткнення, не позбавлені технічної спроможності. За вихідними даними з пояснень водія [PERSON] : - У даній дорожній обстановці водій автомобіля Subaru Forester [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля VW Passat [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України. - З причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, запитання про те, чи мав водій [PERSON] технічну можливість уникнути даної ДТП, вирішити немає можливості. Водій автомобіля VW Passat [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. - З причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, запитання про те, чи відповідали дії водія [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху України і які з них перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, вирішити немає можливості. У діях водія автомобіля VW Passat [PERSON] є невідповідності вимогам п. 10. 1 ПДР України, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. (а.с.90-101) Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Підпунктом а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1 ст. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. За ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно до ст.40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановити їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Частиною 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа №306/192/14-ц). Правова природа адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях. Згідно з п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє. Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не заперечується сторонами наступні факти. 03.10.2018р. о 06.35 год. в м. Харкові на вул.Волонтерській, в районі буд.65, сталася ДТП за участю водіїв [PERSON] , який керував автомобілем «Volkswagen Passat» д.н. [NUMBER] , та [PERSON] , який керував автомобілем «Subaru Forester» д.н. [NUMBER] . Водій [PERSON] станом на дату ДТП не застрахував цивільно-правову відповідальність за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Ленінського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2018р. №642/5678/18 [PERSON] було визнано винним за ст.124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля «Subaru Forester» д.н. [NUMBER] , який було пошкоджено у ДТП, складає 64416,92 грн. у тому числі ПДВ, і власнику даного автомобіля Благодійному фонду «Меценат» 01.02.2019р. МТСБУ виплатило страхове відшкодування в розмірі 56865,07 грн. Суд критично оцінює доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що [PERSON] порушив п. п. 12.3,12.4 ПДР України, що сприяло виникненню ДТП та заподіянню шкоди, оскільки на підтвердження вказаного не надано належних та допустимих доказів. Крім того, ці доводи були предметом дослідження в тому числі і під час розгляду матеріалу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд не приймає до уваги висновок експерта щодо обопільної вини [PERSON] та [PERSON] у скоєнні ДТП, оскільки при розгляді справи про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, за наявності преюдиційного судового рішення та експертного висновку, які протирічать один одному перевага надається рішенню суду. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС/КЦС №234/16272/15-ц від 05.09.2019р. Отже, дослідивши докази у справі суд дійшов висновку про те, що обставини, які б свідчили, що спричиненню матеріальної шкоди сприяло в тому числі порушення норм ПДР водієм Subaru Forester [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, судом встановлено право позивача на регресне стягнення з [PERSON] сплаченої суми страхової виплати у розмірі 56895,07 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved