Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2016 року він уклав договір фінансового лізингу №00319 з ТОВ\~Соул-Україна\~(далі Договір), предметом якого є транспортний засіб (трактор) марки МТЗ 422. За цим договором товариство зобовязувалося придбати у свою власність та передати у його користування трактор на строк та на умовах передбачених цим договором. Однак вважає, що підписаний ним договір не відповідає нормам чинного законодавства, порушує його права, як споживача фінансових послуг та не відповідає умовам щодо нотаріального посвідчення договору. За даним договором вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 400 000,00 грн. без урахування ПДВ. Відразу після підписання договору йому надали рахунок для сплати в банк першого платежу у сумі 43000 грн., що він і зробив. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування він зобовязаний сплатити на рахунок відповідача суму платежу за оформлення договору, авансового платежу та платежу за оформлення предмета лізингу. Такі умови він вважає несправедливими. Вважає, що договір є нікчемним, оскільки відповідач при укладенні спірного договору застосував нечесну підприємницьку практику та договір не було посвідчено нотаріально. Згідно з розділом 12 договору встановлюється відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору відповідно до вимог\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач зазначив в позові, що коли звернувся до ТОВ\~Соул-Україна\~з проханням розірвати договір фінансового лізингу за взаємною згодою сторін та повернути сплачені кошти у звязку з тим, що даний договір суперечить вимогам чинного законодавства та не відповідає його інтересам, то відповідач погодився на розірвання договору, проте коштів не повернув. А тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу укладеним між ним та ТОВ\~Соул-Україна\~недійсним та стягнення з ТОВ\~Соул-Україна\~сплачені ним платежі. В судове засідання позивач зявився надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. Представник позивача позов підтримала. Представник відповідача ТОВ « СОУЛ-УКРАЇНА» в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Повторно надіслав суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з участю представника у іншому судовому засіданні. Зазначене клопотання судом відхилене та визнано причину неявки неповажною, оскільки аналогічне клопотання про відкладення розгляду справи заявлялось та стало причиною відкладення судового засідання призначеного на 21 березня 2017 року та у додатку до клопотання про відкладення відповідачем долучено повістку про виклик до суду на 14 березня 2017 року. Крім того відкладення розгляду справи порушуватиме право позивача на вирішення позову продовж розумного строку. Позивач щодо заочного вирішення справи не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ТОВ\~Соул-Україна\~та позивачем [PERSON] було укладено договір № 00319 фінансового лізингу від 23 травня 2016 року. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме: трактор МТЗ422. Вартість предмету лізингу, відповідно до п. 8.1 Договору становить 400 000 грн. Законом України\~Про фінансовий лізинг\~визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізиногодавець зобовязується набути у власність річ у продавця(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України\~Про фінансовий лізинг\~відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За вимогами ст. 16 Закону України\~Про фінансовий лізинг, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно п. 4.1 Договору лізингодавець зобовязаний купити предмет лізингу, за вартістю предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку предмета лізингу, додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристик предмета лізину та узгодження із продавцем усіх правових аспектів із оплати продавцю предмета лізингу, але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: платіж за оформлення договору; авансовий платіж; різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п. 9. 4. ст.9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору (за наявності). У разі відсутності у продавця визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його продавцем для подальшого продажу лізингодавцю, лізингодавець зобовязаний повідомити про це лізингоодержувача у письмовій формі у такому випадку строк купівлі предмета лізингу продовжено. Укладеним договором передбачено, що платіж за оформлення договору\~першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою. Розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від погодженої вартості предмета лізингу. На виконання умов договору 23 травня 2016 року позивачем сплачено на рахунок відповідача, що вказаний у договорі фінансового лізингу, 43 000 грн. як платіж за оформлення договору, що підтверджує квитанція від 23 травня 2016 року №0.0.556894965.1 ПАТ КБ Приватбанк. З листа ТОВ\~Соул-Україна\~до [PERSON] від 14 липня 2016 року за №208, вбачається, що заява позивача від 13 червня 2016 року про розірвання договору фінансового лізингу №00319 від 23 травня 2016 року прийнята, договір розірвано та зазначено, що поверненні сплачених коштів відбудеться згідно положень п. 12.1. ст. 12 Договору та у строки визначені п. 12.8. Договору. Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу,який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частинами 1, 2, 3 ст. 18 ЗУ\~Про захист прав споживачів\~передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Крім цього, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України\~Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг\~діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України\~Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг). Відповідно до частини першої\~статті 227 ЦК України\~правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Водночас, оскільки оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений, то виходячи з приписів\~статті 220 ЦК України, такий є нікчемним, а отже, з вказаного договору правові наслідки наступати не можуть, що відповідає вимогам частини першої\~статті 216 ЦК України. Відтак, відповідач зобовязаний повернути позивачеві сплачені ним на виконання оспорюваного договору грошові кошти. Відповідно до частини першої\~статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Також , виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було. Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9\~№ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. В оспорюваному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним своїх обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, передбачені Законом України\~Про фінансовий лізинг\~та\~ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Враховуючи вищенаведеного, суд вважає за необхідне визнати договір фінансового лізингу №00319 від 23 травня 2016 року укладений між ТОВ\~СОУЛ-Україна\~та [PERSON] недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним платіж за оформлення договору, в сумі 43 000 грн. Згідно з нормами ст. ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи наявні письмові докази , які підтверджують сплату позивачем судового збору. Згідно з положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати, на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем у судовому засіданні подано заяву про стягнення витрат на правову допомогу із розрахунку 600, 00 гривень за годину, при цьому затрачено 7 годин та 800,00 гривень за участь у судових засіданнях. Зазначена заява визнана судом підставною та такою, що ґрунтується на вимогах закону. На підставі наведеного,

Outcome: approved