Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнював, до ГРУ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа: [PERSON] про захист прав споживача, стягнення не виплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди. Позивач зазначив, що 24.10.2014 р. у м. Запоріжжя трапилася дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено його автомобіль марки ВАЗ 21104, реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області водія автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер 638 54 АВ [PERSON] визнано винним. Оскільки провина застрахованої по полісу № АС/7093629 особи визнана судом, то ДТП, що трапилось 24.10.2014 р. відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком, в наслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку, страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у строк, передбачений п. 2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме протягом 15 днів з дня узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має прав на страхове відшкодування, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про стразове відшкодування. 02.12.2014 р. позивачем подано до відповідача заяву про страхове відшкодування разом з іншими документами, необхідними для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування. Позивач вважає, що відшкодування мало бути виплачене не пізніше 02.03.2015 р. В порушення вищезазначених норм відповідач прострочив здійснення страхового відшкодування та не повідомив позивача про прийняте рішення стосовно заяви про страхове відшкодування, у звязку з чим, позивач звернувся до послуг незалежного експерта-оцінювача. Витрати за послуги незалежної експертизи склали 550,00 грн. 08.04.2015 р. незалежним експертом-оцінювачем здійснено огляд пошкодженого автомобіля. 03.04.2015 р. на адресу відповідача та водія забезпеченого автомобіля [PERSON] були надіслані телеграми з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з запрошенням прийняти участь у огляді автомобіля. [PERSON] по телефону повідомив, що не зможе прийняти участь в огляді у звязку з завантаженістю по роботі, представники відповідача відмовилися отримати телеграму. 14.04.2015 р. незалежним експертом-оцінювачем [PERSON] складено висновок № 1789 про експертну оцінку транспортного засобу, відповідно до якого матеріальна шкода, спричинена пошкодженням автомобілю марки ВАЗ 21104, реєстровий номер [NUMBER] з урахуванням зносу становить 32\~543,89 грн. Враховуючи те, що термін сплати страхового відшкодування минув 02.03.2015 р., відповідач не тільки не сплатив його, а навіть не повідомив позивача про прийняте рішення та розмір нарахованого відшкодування, 02.06.2015 р. позивач направив відповідачу заяву з вимогою сплати страхового відшкодування. 15.06.2015 р. на банківський рахунок позивача надійшла частина страхового відшкодування у розмірі 18\~396,87 грн., а 10.07.2015 р. ще 3\~145,11 грн. неустойки, окрім того, водієм забезпеченого транспортного засобу було сплачено 1\~000,00 грн. франшизи. Таким чином, загальна вартість сплачених позивачу коштів в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, становить 19\~396,87 грн. А відповідно до висновку № 1789 від 14.04.2015 р., складеним експертом-оцінювачем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 32\~543,89 грн. У звязку з простроченням платежу, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобовязаний сплатити грошову суму з урахуванням індексу інфляції, встановленого Держкомстатистики України, яка підлягає стягненню за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. В даному випадку прострочена заборгованість станом на 15.06.2015 р. складає 36\~588,47 грн. за мінусом часткової сплати боргу у розмірі 18\~191,60 грн. та три проценти річних у сумі 748,15 грн. Позивач вважає, що відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» боржник зобовязаний сплатити неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення в сумі 9\~841,92 грн. Крім того, у звязку із значним пошкодженням автомобіля, позивач зазнав моральну шкоду, яка полягає в тому, що він перебував у стресовому стані під час ДТП, в результаті ДТП було порушено звичний устрій його життя, відсутність автомобіля спричинила додаткові витрати по найму стороннього транспорту для надання медичної допомоги його дружині, яка є інвалідом ІІ групи, затягування відповідачем процесу виплати страхового відшкодування спричинила значні душевні хвилювання позивачу, яку він оцінює у 80\~000,00 грн., у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивача підтримав позовні вимоги наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав заперечення проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини між позивачем та страховиком випливають із полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/7093629 від 11.12.2013 р. 28.10.2014 р. [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою-повідомленням за фактом дорожньо-транспортної пригоди 24.10.2014 р., у якій було пошкоджено транспортний засіб ВАЗ 21104 д.н.з. [NUMBER]. 30.10.2015 р. у встановлений п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» термін представником ПрАТ «УПСК» оглянуто пошкоджений транспортний засіб та складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу, який підписаний [PERSON] без заперечень, що свідчить про його згоду із встановленими пошкодженнями. ПрАТ «УПСК» не порушило вимоги у частині строків визначених п. 34.2. статті 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду вжило заходи для визначення розміру збитків, що підтверджується Актом огляду пошкодженого транспортного засобу. У звязку з чим зазначив, що Звіт № 1789 від 14.04.2015 р. про оцінку вартості матеріального збитку не може бути взятий до уваги, оскільки потерпілий не отримав законне право передбачене Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для самостійного обрання експерта для визначення розміру збитків. Відповідно до ремонтної калькуляції № 1273.3905 від 15.12.2014 р., вартість ремонту транспортного засобу з ПДВ склала 27\~471,67 грн., відповідно до Звіту № 3905/1086 від 05.12.2014 р. коефіцієнт фізичного зносу становить 0,46%. У звязку з чим 15.06.2015 р. ПрАТ «УПСК» платіжним дорученням № 809 перерахувало на користь [PERSON] 18\~489,32 грн. та 10.07.2015 р. платіжним дорученням № 840 перерахувало 3\~160,91 грн. пені за несвоєчасне перерахування вищезазначеної страхової виплати. Вимога щодо стягнення із ПрАТ «УПСК» на корись позивача пені, 3% річних та інфляційних втрат є незаконною, оскільки суперечить фактичним обставинам справи та положенням Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. ПрАТ «УПСК» платіжним дорученням № 840 від 10.07.2015 р. відшкодувало пеню у сумі 3\~160,91 грн. Вимога щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 80\~000,00 грн. є незаконною, оскільки не відповідає положенням ст. 261 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої страховиком відшкодовується потерпілому- фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Вимогам щодо відшкодування витрат у сумі 550,00 грн. є незаконною, оскільки страховик зобовязаний відшкодувати витрати на проведення експертизи (дослідження) лише у випадку, якщо страховик протягом 10 робочих днів не направить свого представника, працівника, аварійного комісара або експерта до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитку. Дане положення закріплено у п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ПрАТ «УПСК» вважає, що не порушило зазначеного вище строку, через що відсутні правові підстави для відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження. ПрАТ «УПСК» вважає що, у повному обсязі та у відповідності до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало зобов'язання за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/7093629 від 11.12.2013 р. Якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Встановлено, що 24.10.2014 р. приблизно о 07-30 год. [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ-1103, державний номер [NUMBER], по Арочному мосту в м. Запоріжжя, не витримав безпечну дистанцію внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], зазначений автомобіль, зазнав механічних пошкоджень. ДТП сталося з вини водія [PERSON], якого постановою Запорізького районного суду визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, під час дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7093629 від 11.12.2013 р. Відповідно до умов договору встановлено обов'язковий ліміт відповідальності, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування страхування, в розмірі 50 000 грн., франшиза 1000 грн. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнала вказане ДТП страховим випадком та свій обов'язок відшкодувати завдану шкоду в ДТП за участю застрахованого автомобіля і здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 18\~489,32 грн. потерпілому [PERSON], а також пені у сумі 3\~160,91 грн. Спір виник щодо розміру шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з метою визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу, було отримано страховий акт (аварійний сертифікат) №ОЦ /123/450/14/0745 від 11.06.2015 р., підготовлений аварійним комісаром. Вирішуючи спір, суд приходить до висновку, що розрахунок страхового відшкодування необхідно здійснювати на основі вказаного аварійного сертифікату і доводи позивача щодо недоплати страховою компанією суми збитків з посиланням на висновок автотоваразнавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди № 1789 від 14 квітня 2015 року є безпідставними, виходячи з наступного. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов'язковим. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Згідно з п. 34.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків ( п.34.2). Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (34.3.). Із матеріалів справи вбачається, що у визначений Законом строк страховик розпочав розслідування, направив свого представника за місцем знаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Аварійний комісар в присутності потерпілого оглянув транспортний засіб 30.10.2014 року, склав відповідний акт. За результатами огляду автомобіля аварійним комісаром визначено розмір збитків, що відображено в аварійному сертифікаті № ЦО123/450/14/0745 від 11.06.2015 р., при цьому [PERSON] був присутній при огляді експертом транспортного засобу та погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши протокол огляду транспортного засобу. При цьому будь-яких зауважень щодо дій аварійного комісару, сумнівів щодо визначеного аварійним комісаром розміру збитків та їх невідповідності фактичному розміру збитків не висловлював, заперечень проти аварійного сертифікату до страхової компанії не направляв. Зазначений доказ позивач не спростував, та не порушував питання про проведення у справі відповідних експертиз. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки огляд пошкодженого автомобіля було проведено та розмір збитків визначено страховою компанією відповідно до вимог закону, дії позивача щодо самостійного замовлення автотоворазнавчого дослідженням по визначенню вартості матеріальної шкоди не відповідають вимогам ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того, згідно з п. 32 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» визначено, що для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків. Оцінка розміру відновлювального ремонту автомобіля у звіті №1789 від 14 квітня 2015 року проведеного самостійно [PERSON] проведена станом на 8 квітня 2015 р. тобто через чотири місяці після ДТП, а не на момент настання страхового випадку. З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини суд вважає, що наданий позивачем звіт №1789 від 14 квітня 2015 року є неналежним доказом і не може бути покладений в основу визначення розміру страхового відшкодування. У звязку з викладеним не підлягають задоволенню і витрати понесені [PERSON] за послуги незалежної експертизи проведеної ним самостійно в розмірі 550,00 грн. Суд приймає, як належний доказ ремонтну калькуляцію надану ПрАТ «УПСК» № 1273.3905 від 15.12.2014 р. відповідно до якої вартість ремонту з ПДВ 27\~471,67 грн. Відповідно до звіту № 3905/1086 від 05.12.2014 р. коефіцієнт фізичного зносу становить 0,46 %. При складанні відповідних документів оцінював [PERSON] діяв у відповідності зі ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і на виконання укладеного зі страховою компанією умов договору №15/2012 від 1 червня 2012 року про надання послуг аджастера та сюрвейєра. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму податку на додану вартість. Таким чином, суд приходить до висновку, що, сплативши на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 18\~489,32 грн., страховик виконав своє зобов'язання в повному обсязі. Однак, у звязку з тим, що страховиком сплачено суму відшкодування з порушенням строків виплати, а саме тільки 15.06.2015 р., 10.07.2015 р. на користь [PERSON] перераховано пеню у розмірі 3\~160,91 грн., що відповідає вимогам п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» відповідно до якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних витрат відповідно до положення ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, тому як відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що положення ст. 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язання, яке виникає з договірних зобовязань. Окрім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав стресового стану під час ДТП, в результаті чого було порушено його звичайний уклад життя, відсутність автомобіля спричинила йому додаткові витрати по найму стороннього транспорту для надання медичної допомоги його дружині, яка є інвалідом ІІ групи, затягування відповідачем процесу виплати страхового відшкодування на ремонт автомобіля, відсутність автомобіля призвели до непорозумінь у його сімї. Заявлену моральну шкоду позивач оцінив у 80\~000,00 грн. Ці вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 261 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», відповідно до якої страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Позивач про страхове відшкодування у частині відшкодування витрат за шкоду, заподіяну життю та здоровю не подав. Більш того, відсутні докази того, що позивач отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Таким чином, суд вважає, що позивач не довів тих обставин на які посилається в позові, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed