Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В своїй заяві позивач зазначив, що між позичальником [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» (надалі Банк) було укладено кредитний договір №500383549 від 19.06.2013 року, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 16620,20 грн. зі сплатою 14,99 % річних. Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позивальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим кредитом та нарахованими процентами. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №500383549 від 19.06.2013 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №500383549 від 19.06.2013 року. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №500383549 від 19.06.2013 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено право грошової вимоги до відповідача. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 16620, 00 грн. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконує, за період користування кредитними коштами останнім здійснені часткові платежі на погашення основної суми боргу кредиту, проте не в повному обсязі. Станом на 18 червня 2020 року його заборгованість перед банком складає 33102,46 грн., з яких: 11168,38 грн. - заборгованість за кредитом ( за тілом кредиту); 1166,08 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 2418,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 18350,00 грн. - заборгованість з пені Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №500383549 від 19.06.2013 року у розмірі 39368,75 грн., судові витрати у сумі 2102,00 грн., понесені витрати на правочинну допомогу у розмірі 20000,00 грн. 02 вересня 2020 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні, виходячи з наступного. Позивачем не надано доказів укладення кредитного договору між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , а також не надано жодних первинних банківських документів, які б посвідчували факт видачі грошових коштів, а також наявність чи відсутність платежів за кредитом, оскільки не надано розрахунок та виписку по рахунку. Позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів безпідставні та не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки додані до позову документи не містять жодних відомостей щодо правовідносин між сторонами спору. Крім того, позов подано не уповноваженим представником, оскільки до позову не додано в повному обсязі документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, передбачені ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У судове засідання представник позивача не з`явився, разом із позовною заявою подав клопотання про проведення судового розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримував. Відповідач в судове засідання не з`явився, від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій просив проводити розгляд справи за його та відповідача відсутності, проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. До позовної заяви додано копію АНКЕТИ-ЗАЯВИ гр. [PERSON] про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», Довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» та заяву на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк», підписану гр. [PERSON] (а.с. 10-11). В обґрунтування позову також додано Публічну пропозицію ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та Правила користування банківською платіжною карткою (а.с. 16-64). Крім цього, разом із позовною заявою подано розрахунок боргу 3% річних, розрахунок інфляційних збитків та періоди нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по клієнту [PERSON] за кредитним договором №630026933 від 10 вересня 2013 року (а.с. 65-41). 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги до Боржників за договорами кредиту, зазначених в Додатку №12 до Договору (а.с. 73). 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» право вимоги грошової вимоги до Боржників за договорами кредиту, зазначених в Додатку №1-1 до Договору ( а.с.75-88). 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» грошової вимоги до Боржників за договорами кредиту, перелік яких міститься в Додатку №12 до Договору (а.с. 89-104). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач у позовній заяві просить стягнути заборгованість з [PERSON] за кредитним договором №500383549 від 19.06.2013 року. Разом з тим, до позовної заяви додано документи, які свідчать про укладення кредитного договору №630026933 від 10 вересня 2013 року з [PERSON] , а не відповідачем у справі. Додані договори факторингу також не підтверджують право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Приймаючи до уваги викладене, а також те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності кредитних правовідносин між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача відсутні. Представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Згідно з положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що між адвокатом Репецьким В.О. та [PERSON] було укладено цивільно-правовий договір 20 серпня 2020 року, який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (а.с.140-141). Відповідно до квитанції б/н від 29.08.2020 року [PERSON] на користь адвоката Репецького В.О. було сплачено 6000,00 грн. на виконання умов договору (а.с.142). Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, відповідного клопотання щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогупозивачем до суду не подано, тому суд дійшов висновку, що витрати які поніс відповідач на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. підлягають стягненню з позивача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року (справа № 362/4462/16-ц, провадження № 61-10968св19). На підставі викладеного,

Outcome: approved