Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вказавши в позовній заяві, що він [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2020 р. під час проведення підготовки до вчинення купівлі-продажу вказаного домоволодіння [PERSON] стало відомо щодо наявності арешту на належне йому домоволодіння за вказаною адресою. Відповідно до постанови про арешт майна боржника державним виконавцем ВДВС Цюрупинського району було накладено арешт на домоволодіння в порядку виконання виконавчого провадження щодо стягнення 981,00 грн. з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] . Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. [PERSON] померла [INFO] . Звернувшись до Олешківської районного ВДВС з приводу зняття арешту з зазначеного домоволодіння [PERSON] отримав відповідь, з якої вбачається, що на виконанні виконавчих документів про стягнення боргу з [PERSON] не перебуває та рекомендовано звернутись до суду із позовом щодо зняття арешту з майна. Тобто на даний час неможливо відновити виконавче провадження та зняти арешт з майна [PERSON] , оскільки, згідно Закону України «Про виконавче провадження», строк зберігання виконавчого провадження 3 роки, який вже сплинув. З доповненням позовних вимог просив зняти арешт та заборону відчуження з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , який накладений 13.03.2006 року за реєстраційним номером обтяження № 2959392 реєстратором: Олешківська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АА № 777975 від 07.03.2006 року, Відділ державної виконавчої служби Цюрупинського РУЮ, д.в. Брязкало Л.О., виключити з реестру запис про заборону відчуження, просив долучити до матеріалів страви квитанцію про сплату виконавчого збору, сплаченого на користь ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати за його відсутності та за відсутності його представника, позовну заяву підтримав повністю, просив позов задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує про що подав відповідну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву, якою просить справу розглянути за його відсутності, позов визнає в повному обсязі, повідомив, що майнових претензій до позивача не має, надав копію квитанції про сплату на його користь суми боргу за виконавчим документом та розписку. Представник Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, відзиву не подав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином завчасно, про що в матеріалах справи маються повідомлення про вручення судових повісток та копії позову з додатками, причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1,2ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно дост.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.ч. 12 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч.І, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Також згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 роки, після чого вони підлягають знищенню, тому у виконавчої служби відсутня можливість надати уточнені відомості щодо накладення арешту на майно. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу (серія та номер:681, виданий 05.03.1976 р.) [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 13.03.2006 року за № 2959392 реєстратором: Олешківська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АА № 777975 від 07.03.2006 року, Відділ виконавчої служби Цюрупинського РУЮ, д.в. Брязкало Л.О. у вказаному реєстрі внесені відомості щодо накладення арешту на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] в порядку виконання виконавчого провадження № 1-н/180/2005 від 17.06.2005 р. щодо стягнення 981,00 грн. з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до листа начальника Олешківського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області № 1124 від 31.08.2020 р. вбачається, що на виконанні виконавчих документів про стягнення боргу з [PERSON] не перебуває та рекомендовано звернутись до суду із позовом щодо зняття арешту з майна. Тобто на даний час неможливо відновити виконавче провадження та зняти арешт з майна [PERSON] , оскільки, згідно Закону України «Про виконавче провадження», строк зберігання виконавчого провадження 3 роки, який вже сплинув. В серпні 2020 р. під час проведення підготовки до вчинення купівлі-продажу вказаного домоволодіння [PERSON] стало відомо щодо наявності арешту на належне йому домоволодіння за вказаною адресою (що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Згідно наданої суду заяви відповідч [PERSON] майнових претензій до позивача не має, борг в сумі 981,00 грн сплачено, що підтверджується квитанцією. Виконавчий збір в сумі 100,00 грн. сплачено на користь ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). Таким чином, [PERSON] , не маючи жодних обгрунтованих обтяжень , як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно, чим порушується його право власності. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно не має, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, яка передбачає право власника розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Виходячи з вищевикладеного за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому суд вважає позовні обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки жодних обгрунтованих обтяжень не встановлено, основний борг стягувачу сплачено, суму виконавчого збору на користь ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) сплачено, отже, арешт підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, оскільки арешт перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved