Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № НАХRRL59146643 від 25 жовтня 2013 року у розмірі 16265,25 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № НАХRRL59146643, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 14024,12 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався щомісячно в період сплати надавати позивачу грошові кошти у строки та розмірі передбачені договором кредиту № НАХRRL59146643 від 25 жовтня 2013 року, які складаються із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № НАХRRL59146643 від 25 жовтня 2013 року виконав та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 14024,12 гривень, відповідач грошові кошти отримав, але свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого, станом на 01 жовтня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 16265,25 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту № НАХRRL59146643, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу строковий кредит у розмірі 14024,14 гривень, на строк 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит до 24 жовтня 2016 року сплачуючи, щомісячно позивачу у період з 21 до 25 числа кожного місяця грошові кошти у сумі 390,29 гривень; з 26 вересня 2015 року у сумі 614,68 гривень, для погашення заборгованості за кредитним договором № НАХRRL59146643. При порушенні строків повернення кредиту, більше ніж на 30 днів відповідач зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач кредит у розмірі 14024,12 гривень надав, а відповідач кредит отримав, але свої зобов'язання щодо виплати грошових коштів за договором кредиту не виконує, в результаті чого станом на 01 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 16265,25 гривень з яких: · заборгованість за кредитом у розмірі 13644,40 гривень; · заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11,34 гривень; · пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 1358,78 гривень; · штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; · штраф (процентна складова) у розмірі 750,73 гривень, що підтверджена розрахунком заборгованості за договором № НАХRRL59146643 від 25 жовтня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № НАХRRL59146643 від 25 жовтня 2013 року не виконує, а позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved