Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що на підставі договору дарування вбудованого нежитлового приміщення, [PERSON] є власником нежитлового приміщення площею 38,7 кв.м, що знаходиться за адресою: вул. [PERSON] (колишня Комінтерну), буд. 8, приміщення 1 в м. Лозова, Харківської області. Вказане приміщення є вбудованим в житловий будинок та є його складовою частиною. Система його опалення є невідємною частиною централізованої системи опалення всього житлового будинку. Прилад обліку теплової енергії відсутній. Теплова енергія постачалась відповідачу з жовтня 2014 року по квітень 2018 року, однак оплата за надані послуги [PERSON] не здійснювалась. Внаслідок чого, станом на вересень 2018 року заборгованість відповідача склала 24364,80 грн. Крім того, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, то позивач також просить стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 1410,64 грн, та суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, за період з 01.10.2014 року по 01.09.2018 року у розмірі 6619,26 грн. 25.10.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надала. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 2 ст.\~19\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» від\~24.06.2004\~року учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] на підставі договору дарування вбудованого нежитлового приміщення, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області 10 листопада 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1990, є власником нежитлового приміщення, площею 38,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. М. Грушевського (колишня Комінтерну), будинок 8, приміщення 1(а.с.15,16). Вказане нежитлове приміщення є вбудованим в житловий будинок та є його складовою частиною. Система опалення зазначеного приміщення є невід'ємною частиною централізованої системи опалення всього житлового будинку. Прилад обліку теплової енергії відсутній. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», одним з основних обовязків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Як вказав позивач на адресу [PERSON] направлялися примірники договорів на постачання теплової енергії, однак без жодних пояснень відповідач відмовлялася від їх підписання. Але відсутність такого договору, не означає, що відповідач має право користуватись послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх. Відповідно до п. 23 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» від 03.10.2007 р. № 1198 розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. \~ \~ \~ \~ У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. У зв'язку з відсутністю у Відповідача приладів обліку теплової енергії кількість теплової енергії, наданої [PERSON], визначалася згідно з максимальним погодинним навантаженням по параметру теплоносія. Відповідно до розрахунку кількість теплової енергії, спожитої відповідачем за період з жовтня 2014 року по квітень 2018 року, становить 13,484 Гкал (а.с.12-14). Згідно статті 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», базовим державним соціальним стандартом є встановлений законом прожитковий мінімум, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально- культурного обслуговування, охорони здоров'я та освіти. Тому така норма (в частині встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги) розповсюджується тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджується на громадян, які використовують житло у інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Виходячи з викладеного, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники/користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно з такою метою, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Позивач свої\~зобов'язання\~виконав повністю,\~за період\~з жовтня\~2014\~року по\~квітень 2018\~року поставив\~Відповідачу потрібний\~йому обсяг\~теплової енергії.\~Відповідач свої\~зобов'язання\~по оплаті\~спожитої теплової\~енергії не\~виконала,\~оплату не\~здійснювала взагалі.\~Внаслідок чого,\~станом на\~вересень 2018\~року заборгованість\~відповідача склала 24364,80 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу (а.с.8-9). Підприємство неодноразово направляло відповідачу повідомлення про погашення боргу, але остання на них не реагує (а.с.17,18,19). Згідно ст. ст. 526-527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 24364,80 гривень, що свідчить про неналежне виконання своїх обовязків відповідачем, а тому суд приходить до висновку, що позивачем доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим підлягають повному задоволенню та стягненню з відповідача основного боргу у розмірі 24364,80 грн; трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 1410,64 грн та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за час прострочення за період з 01.10.2014 року по 01.09.2018 року у розмірі 6619,26 грн, а всього у розмірі 32394,70 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в сумі 1762 грн.

Outcome: approved