Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить: 1. Встановити факт належності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ДН-Х № 0006733 від 25.03.2003р., виданого Знаменівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, права на пайовий фонд майна КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району із часткою зас. 1 359,00 грн. визначеною в розмірі 14 018,00 грн., або 0,22 відсотків, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. 2. Тлумачити заповіт від 08.02.2001р., посвідчений секретарем виконкому Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Богдан Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 65, за яким: - встановити, що в ньому [PERSON], яка померла [INFO], мала на увазі, що вона заповідала [PERSON] усе своє майно, яке належатиме їй на день її смерті, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. А, сіни літ. а, навіс літ. А-1, літ.кухня літ. Б, прибудова літ. б, убиральня літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, погріб літ. ж, колодязь № 1, замощення № 2, огорожа № 3, огорожа № 4, ворота № 5, хвіртка № 6, відповідно до свідоцтва на право власності на цілий житловий будинок від 10.11.2000р., виданого Знаменівською сільською радою на підставі рішення виконкому Знаменівської сільської ради № 121 від 13.09.2000р., зареєстровано в Новомосковському БТІ 10.11.2000р., запис в реєстровій книзі за № 1605-6; земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства площею 0,3812 га, кадастрові номери 1223282500:03:002:0231; 1223282500:03:002:0232, розташовану за адресою: [ADDRESS], відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ДП № 104665 від 23.01.2001р., виданого Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 20 сесії 21 скликання Знаменівської сільської ради № 79 від 20.12.1993р., зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17313; - встановити, що під земельним сертифікатом на пай, який належить [PERSON], яка померла [INFO], на підставі свідоцтва про право на спадщину, після померлого чоловіка, площею 3,55 умовних кадастрових га [PERSON] мала на увазі, що заповідала [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях земельну ділянку площею 3,180 га, розташовану на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області КСП «Рассвет», передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223282500:01:018:0412 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ДП № 111943 від 24.12.2001р., виданого Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Знаменівської сільської ради народних депутатів № 163 від 06.03.2001р., зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18256; пайовий фонд майна КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області із часткою зас. 1 359,00 грн. визначеною в розмірі 14 018,00 грн., або 0,22 відсотків відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ДН-Х № 0006733 від 25.03.2003р., виданого Знаменівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він є сином [PERSON], померлого [INFO]., та [PERSON], померлої [INFO] За життя його батьку [PERSON] належало право на пайовий фонд майна КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району (після реорганізації - ТОВ «Агрофірма «Рассвет», код ЄДРПОУ 03742096) із часткою зас. 1 359,00 грн. визначеною в розмірі 14 018,00 грн., або 0,22 відсотків. Після смерті батька відкрилася спадщина на все належне йомумайно. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963р.), який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], його мати [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] На теперішній час виникла необхідність встановити факт належності [PERSON] права на пайовий фонд майна КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району із часткою зас. 1 359,00 грн., визначеною в розмірі 14 018,00 грн., або 0,22 відсотків, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Також, 08.02.2001р. секретарем виконкому Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був посвідчений заповіт від імені [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 65, згідно з яким остання все своє майно з чого б воно не складалося і все те, що на день смерті належатиме їй по закону, в тому числі житловий будинок, земельну ділянку приналежну до житлового будинку приватизовану, площею 0,47 га, що знаходиться в [ADDRESS] заповідає [PERSON], літню кухню, що знаходиться в [ADDRESS] заповідає [PERSON]. Земельний сертифікат на пай, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, після померлого чоловіка, площею 3,55 умовних кадастрових га - заповідає [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Після смерті [PERSON], померлої [INFO], відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить померлій на підставі: свідоцтва на право власності на цілий житловий будинок від 10.11.2000р., виданого Знаменівською сільською радою на підставі рішення виконкому Знаменівської сільської ради № 121 від 13.09.2000р., зареєстровано в Новомосковському БТІ 10.11.2000р., запис в реєстровій книзі за № 1605-6; Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП № 104665 від 23.01.2001р., виданого Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 20 сесії 21 скликання Знаменівської сільської ради народних депутатів № 79 від 20.12.1993р. на земельну ділянку площею 0,6312 га, розташовану на території [ADDRESS], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17313; а також Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП № 111943 від 24.12.2001р., виданого Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Знаменівської сільської ради народних депутатів № 163 від 06.03.2001р. на земельну ділянку площею 3,180 га, розташовану на території Знаменівської сільської ради КСП «Рассвет», передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18256. Іншого зареєстрованого нерухомого майна за [PERSON] не значиться. Спадкоємці [PERSON] - її діти: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину за заповітом не було видано з посиланням на п. 161 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відповідно до якої розпорядження заповідача не повинно викликати незрозумілостей або суперечок після відкриття спадщини, та у зв'язку з неможливістю встановити із змісту заповіту, яке саме майно кому із спадкоємців має перейти у спадщину, що підтверджується відповіддю Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області № 1924 від 08.12.2006р. У період з січня 2007р. по липень 2011р. між спадкоємцями відносно спадкового майна [PERSON], померлої [INFO], на розгляді у суді перебувала справа про визнання заповіту частково недійсним. За рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.07.2011р. за апеляційною скаргою [PERSON] до Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON], третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на спадщину та за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визнання права власності на частину земельного паю, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.11.2010р. про задоволення первісного та зустрічного позовів скасовано, ухвалено рішення про відмову в їх задоволенні. При цьому, апеляційний суд в своєму рішенні вказував на те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним та визнання права власності на спадщину є передчасними, оскільки вимоги про тлумачення заповіту перед судом не ставили. Позивач зазначає, що літня кухня, яку згідно заповіту заповідач заповідав відповідачу [PERSON] є складовою частиною житлового будинку (домоволодіння), який мати за заповітом залишила йому, літня кухня не спадкується окремо від житлового будинку і свідоцтво про державну реєстрацію на таку будівлю окремо від будинку не видається. Посилаючись на положення ст.ст. 213, 1256 ЦК України, позивач вважає, що вищезазначений заповіт підлягає тлумаченню таким чином як зазначено у його позовних вимогах, оскільки він містить суперечність слів і понять, а саме, визначених заповідачем об'єктів нерухомості, щодо яких він зробив розпорядження, невідповідність даних, зазначених в заповіті, тим даним про земельні ділянки та інше майно, які існують на даний час. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, мотивуючи його обставинами, викладеними у позорвній заяві, происили суд його задвольнити. Відповідач [PERSON] в судвовоум засіданні позов визнала впонвому обсязі, посила суд його задвольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, треті особи надали суду заяви про розгляд справи у відсутність своїх представників. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с.11), а [INFO] року померла [PERSON] (а.с.12). Позивач є сином померлих, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] належало: 1) право власності на майновий пай члена КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області із часткою обор. зас. 1 359,00грн. визначена в розмірі 14 018,00 грн., або 0,22 відсотка, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ДН-Х № 0006733, виданого виконкомом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 25.03.2003р. (а.с.13); 2) право на земельну частку (пай) розміром 3,55 умовних кадастрових га, на землі, яка перебуває в колективній власності АКАФ «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДП №0178765, виданого Новомосковською районною державною адміністрацією 29.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 01165 (а.с.83) та відповідною довідкою (а.с.84). Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Із змісту цієї норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі, спадкоємець не має права приймати спадщину у вигляді лише того майна, яке йому необхідне, і відмовитись від іншого. Тобто, якщо спадкоємець подає заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини на будь-яке майно, що входить до складу спадщини, то це означає, що він приймає спадкове майно в цілому, яким би воно не було і з чого б воно не складалося і якими боргами не було б обтяжене. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка (а.с.76,80). 14.03.2000 року [PERSON] Новомосковською районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, зареєстроване за реєстровим №1-482, на право на земельну частку (пай) АКАФ «Рассвет» згідно сертифікату на земельну частку (пай) серія ДП №0178765, виданого 29.05.1997 року (а.с.77,88). З огляду на вищевикладене, на думку суду, відсутні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту належності [PERSON] права на пайовий фонд майна КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]., оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Докази такого прийняття спадщини є й у матеріалах спадкової справи [PERSON], яка знаходиться у Новомосковській районній державній нотаріальній конторі, тому, на переконання суду, зазначений факт встановленню в судовому порядку не підлягає. Крім того, позов в цій частині не підлягає задоволенню і через невідповідність обраного позивачем способу захисту цивільного права, оскільки позивач просить встановити факт належності права власності на майно (майнове право), тобто вимоги фактично зводяться до визнання права на це майно (майнове право), що не відповідає вимогам закону щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Отже, у позові в цій частині слід відмовити. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08.02.2001р. секретарем виконкому Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Богдан Н.І., зареєстрований в реєстрі за №65 (а.с.24,100 звор.), згідно з яким [PERSON] зробила наступне заповітне розпорядження (дослівно): «все моє майно з чого б воно не складалося і все те, що на день смерті належатиме мені по закону в тому числі житловий будинок, земельну ділянку приналежну до житлового будинку, приватизовану, площею 0,47 га, що знаходиться в [ADDRESS], я заповідаю [PERSON], літню кухню, що знаходиться в [ADDRESS], я заповідаю [PERSON]. Земельний сертифікат пай, який належить мені на підставі свідоцтва про спадщину, після померлого чоловіка, площею 3,55 умовних кадастрових га, я заповідаю [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях.» Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, діти спадкодавця відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Спадкоємці [PERSON] - її діти: [PERSON], [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину шляхом подачі заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с.85,86). Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області листом за № 1924 від 08.12.2006р. повідомила про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом з посиланням на п. 161 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», відповідно до якої розпорядження заповідача не повинно викликати незрозумілостей або суперечок після відкриття спадщини, та у зв'язку з неможливістю встановити із змісту заповіту, яке саме майно кому із спадкоємців має перейти у спадщину (а.с.104 звор.). Судом встановлено, що вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок від 10.11.2000р., виданого Знаменівською сільською радою на підставі рішення виконкому Знаменівської сільської ради № 121 від 13.09.2000р., зареєстрованого в Новомосковському БТІ 10.11.2000р., запис в реєстровій книзі за № 1605-6 (а.с.15). Згідно технічного паспорту від 13.09.2000 року (а.с.16-19) житловий будинок складається із: будинку літ. А, сіней літ. а, навісу літ. а-1, літ.кухні літ. Б, прибудови літ. б, убиральні літ. Г, гаражу літ. Д, сараю літ. Е, погрібу літ. ж, колодязю № 1, замощення № 2, огорожи № 3, огорожи № 4, воріт № 5, хвіртки № 6. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці переданій для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства площею 0,3812 га (загальна площа 0,6312 га), кадастрові номери 1223282500:03:002:0231; 1223282500:03:002:0232, яка налажала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ДП № 104665 від 23.01.2001р., виданого Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 20 сесії 21 скликання Знаменівської сільської ради № 79 від 20.12.1993р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17313 (а.с.20). Позивач вважає, що заповідаючи йому як зазначено в заповіті «земельну ділянку приналежну до житлового будинку, приватизовану, площею 0,47 га, що знаходиться в [ADDRESS]» його мати [PERSON] мала на увазі саме цю земельну ділянку площею 0,6312 га. З матеріалів справи також вбачається, що 24.12.2001 року Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Знаменівської сільської ради народних депутатів № 163 від 06.03.2001р. [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ДП № 111943, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18256, на земельну ділянку площею 3,180 га, розташовану на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області КСП «Рассвет», передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223282500:01:018:0412 (а.с.22,23). Позивач вважає, що заповідаючи [PERSON], [PERSON] і [PERSON] як зазначено в заповіті «Земельний сертифікат пай, який належить мені на підставі свідоцтва про спадщину, після померлого чоловіка, площею 3,55 умовних кадастрових га» його мати [PERSON] мала на увазі саме цю земельну ділянку площею 3,180 га, а також пайовий фонд майна КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області із часткою зас. 1 359,00 грн. визначеною в розмірі 14 018,00 грн., або 0,22 відсотків відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ДН-Х № 0006733 від 25.03.2003р., виданого Знаменівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знала [PERSON] більше 40 років і товаришувала з її сім'єю. Знала вона також і її чоловіка [PERSON], який працював в колгоспі «Рассвет». В 2001-2002 роках вона зустрічалась з [PERSON] майже кожен день. [PERSON] допомагали діти [PERSON] та [PERSON], а з [PERSON] у неї були складні відносини. Повідомила про те, що їй відомо про складений [PERSON] заповіт у Знаменівській сільській раді і про те, що остання мала намір залишити будинок сину [PERSON] (позивачу), а щодо іншого майна їй нічого не відомо. Заповіту вона не бачила, але перед його складанням [PERSON] запитувала в неї поради і погоджувалась із тим, що все необхідно залишити [PERSON]. Зазначає, що про заповіт діти знали. Вирішуючи питання про тлумачення заповіту, складеного [PERSON] 08.02.2001 року, суд виходить з наступного. Згідно ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснено після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Враховуючи викладену норму, діюче законодавство передбачає можливість тлумачити заповіт судом тільки у випадках спору між спадкоємцями. З матеріалів справи вбачається, що згоди щодо тлумачення змісту заповіту спадкоємці не досягли. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу положень ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. Виходячи з вимог ст. ст. 1233, 1256 ЦК України, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, оскільки заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті. Отже, тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з'ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Слід зауважити, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати суть волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може приймати на себе права власника щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування дійсної волі заповідача після його смерті (оголошення померлим). Тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту. Останнє має наслідком спотворення волі заповідача. Враховуючи те, що в заповіті заповідачем чітко зазначено, що «… літню кухню, що знаходиться в [ADDRESS], я заповідаю [PERSON]» у суду немає правових підстав для тлумачення вказаного тексту таким чином, що заповідач мала на увазі те, що вона заповідає позивачу все домоволодіння, включаючи й літню кухню. Задоволення таких вимог позивача призвело б до спотворення волі заповідача і фактично до зміни заповіту. При цьому, суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], оскільки вона не була присутня під час складання заповіту, а повідомлені нею обставини не спростовують висновків суду. У той же час, суд погоджується з доводами позивача про те, що сама по собі літня кухня є складовою частиною житлового будинку (домоволодіння) і не може бути самостійним об'єктом права власності до виділення відповідної їй частки в домоволодінні і оформлення прав на неї. Проте, не дивлячись на це, суд позбавлений права з цих причин змінювати волевиявлення заповідача шляхом тлумачення заповіту. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. В заповіті також зазначено, що «все моє майно з чого б воно не складалося і все те, що на день смерті належатиме мені по закону в тому числі житловий будинок, земельну ділянку приналежну до житлового будинку, приватизовану, площею 0,47 га, що знаходиться в [ADDRESS], я заповідаю [PERSON],..». Аналізуючи вказаний текст заповіту, а також наявні у справі матеріали щодо земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок, суд приходить до висновку про те, що під «земельною ділянкою приналежною до житлового будинку, приватизовану, площею 0,47 га, що знаходиться в [ADDRESS]» слід розуміти земельну ділянку загальною площею 0,6312 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства площею 0,3812 га, кадастрові номери 1223282500:03:002:0231; 1223282500:03:002:0232, яка налажала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія І-ДП № 104665, виданого Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області 23.01.2001р. При цьому суд виходить з того, що вказана земельна ділянка знаходиться під житловим будинком і належала заповідачу на праві власності (була «приватизована»), як це зазначено заповідачем у заповіті. Суд приймає до уваги й те, що в матеріалах справи відсутні відомості про будь-які інші земельні ділянки під вказаним будинком, що відповідали б тим характеристикам, які зазначені в заповіті. Розбіжності ж в площі земельних ділянок у заповіті і державному акті на землю можна пояснити тим, що рішення Знаменівської сільської ради про передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку приймалося у 1993 році, а державний акт на право приватної власності на землю видавався у 2001 році після уточнення площі земельної ділянки під домоволодінням, оскільки після прийняття вказаного рішення у домоволодінні відбулися зміни, зокрема у 2000 році згідно технічного паспорту на будинок були споруджені сіни та навіс (а.с.19). Також, та обставина, що державний акт на землю датований січнем 2001 року, а заповіт складений 08.02.2001 року і заповідач мала можливість вірно зазначити дані земельної ділянки, можна пояснити тим, що дата видачі державного акта на землю, яка зазначена в ньому, і дата фактичного його отримання власником зазвичай на практиці не збігаються, а в деяких випадках між цими датами спливає тривалий період часу. Тож позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Заповіт містить також окреме розпорядження заповідача, а саме: «Земельний сертифікат пай, який належить мені на підставі свідоцтва про спадщину, після померлого чоловіка, площею 3,55 умовних кадастрових га, я заповідаю [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях.» Судом було встановлено, що 14.03.2000 року [PERSON] Новомосковською районною державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, зареєстроване за реєстровим №1-482, на право на земельну частку (пай) АКАФ «Рассвет» згідно сертифікату на земельну частку (пай) серія ДП №0178765, виданого 29.05.1997 року (а.с.77,88). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка право на земельну частку (пай) розміром 3,55 умовних кадастрових га, на землі, яка перебуває в колективній власності АКАФ «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ДП №0178765, виданого Новомосковською районною державною адміністрацією 29.05.1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 01165 (а.с.83,84). Аналізуючи вказаний текст заповіту, а також наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про те, що під «Земельним сертифікатом паєм, який належить мені на підставі свідоцтва про спадщину, після померлого чоловіка, площею 3,55 умовних кадастрових га» слід розуміти земельну ділянку площею 3,180 га, розташовану на території Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області КСП «Рассвет», передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223282500:01:018:0412, яка належала [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 111943, виданого 24.12.2001 року Знаменівською сільською радою народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Знаменівської сільської ради народних депутатів № 163 від 06.03.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18256. При цьому суд виходить з того, що розбіжності в площі земельних ділянок у заповіті і державному акті на землю можна пояснити тим, що в сертифікаті на земельну частку (пай) площа зазначена «3,55 умовних кадастрових га», а після виділення цієї частки в натурі (на місцевості) та оформлення державного акту на землю площа земельної ділянки була уточнена до 3,180 га. Крім того, невідповідність даних про об'єкт спадщини в заповіті (мова йде про земельну частку (пай) площею 3,55 умовних кадастрових га) та в державному акті на землю пояснюється й тим, що цей державний акт видано заповідачу після складення заповіту - у грудні 2001 року. Тобто в момент складення заповіту 08.02.2001 року [PERSON] мала право на земельну частку (пай), яку і заповідала, і вже згодом отримала право власності на земельну ділянку, яка відповідала цій частці. Суд також приймає до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про інші земельні ділянки (земельні паї), які були успадковані [PERSON] і відповідали б тим характеристикам, які зазначені в заповіті. Тож позовні вимоги в цій частині слід також задовольнити. У той же час, позовні вимоги в частині того, що заповідаючи [PERSON], [PERSON] і [PERSON] «Земельний сертифікат пай, який належить мені на підставі свідоцтва про спадщину, після померлого чоловіка, площею 3,55 умовних кадастрових га» [PERSON] мала на увазі не лише земельну ділянку площею 3,180 га, а й пайовий фонд майна КСП «Рассвет» с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області із часткою зас. 1 359,00 грн. визначеною в розмірі 14 018,00 грн., або 0,22 відсотків відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) серія ДН-Х № 0006733 від 25.03.2003р., виданого Знаменівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, задоволенню не підлягають через те, що в заповіті жодним чином про це не йдеться. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial