Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який уточнив 25.01.2014 року , в якому просить про зобов*язання відповідача подати Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м.Києві заяву, відповідно до затвердженої законодавством форми для проведення державної реєстрації припинення обтяження майнових прав на квартиру [ADDRESS], секція Б1 та вилучення записів: 1) З Єдиного державного реєстру заборон відчужень об*єктів нерухомого майна (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстровано 04.01.2007 за №4326102; власник ТОВ «Регіон 0 Івест», код 331351574; Заявник: ПАТ АКТБ «Київ» 2) 2) з Державного реєстру іпотек (тип обтяження: іпотека; зареєстровано 03.01.2007 за № 4325503; іпотеко держатель: ПАТ «АКБ «Київ», код 14371869; іпотекодавець: ТОВ «Регіон - Інвест»; код 31351574. Обгрунтовуючи вимоги правовими нормами вказав наступне. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18.05.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.08.2012 року визнано недійсним іпотечний договір від 29.12.2006 року в частині передачі в іпотеку відповідачу майнових прав на квартиру [NUMBER]. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Згідно з ч. 9 ст. 16 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувала, яку він зобов*язаний подати протягом 5 днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Також посилається на приписи ст.ст. 15, 16, 317, 319, 386 ЦК України. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав . Не зазначив, на яких саме підставах підтримує позов. На пропозицію суду надати пояснення повідомив, що таких пояснень надавати не бажає, в тому числі не висловив будь-якої промови у судових дебатах. Проте, пояснив на запитання суду, що він не звертався із заявою до ПАТ «АКБ «№Київ» з приводу його звернення до реєстраційної служби із заявою про припинення іпотеки та обтяження. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, тому суд проводить заочний розгляд справи, проти чого не заперечує позивач. Представник третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю « Регіон-Інвест» вважає, що позов слід задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за такими підставами. Згідно зі ст. ст.1, 3, 15 ЦПК України суд захищає право осіб, які звертаються до суду у випадку, коли таке право вказаних осіб є порушеним, невизнаним або оспорюваним. Суд керується вимогами ст. 10, 11, 60 ЦПК України щодо змагальності, диспозитивності та обов*язку доказування сторонами своїх вимог чи заперечень в ході розгляду справи, які були неодноразово роз*яснені учасникам розгляду справи. Суд може вважати належними та допустимими доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України письмові документи, показання свідків, в тому числі сторін,допитаних в судовому засіданні, як свідків, висновки експертиз. Суд вважає достовірними наявні в матеріалах справи копії рішень та наданих позивачем документів. В матеріалах справи відсутні докази про інформованість ПАТ «АКБ «Київ» судового рішення (яке набрало законної сили) про визнання вказаного позивачем іпотечного договору недійсним. З огляду на викладене суд не може застосувати при вирішенні спору приписи ч. 9 ст. 16 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов*язаний подати протягом 5 днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно. Суд вважає за необхідне зазначити в цій частині, що рішення суду повинно обґрунтовуватись достовірними доказами, а не передбачуваними. Суд може лише передбачати, що ПАТ «АКБ «Київ» (надалі ПАТ) міг знати про ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 02.08.2012 року, а міг і не знати про неї, враховуючи, що, як видно із змісту вказаної ухвали, представник ПАТ при розгляді його апеляції в судовому засіданні не був присутнім (а.с.7-8). Позивач не надав жодних доказів про те, що ПАТ був освідомлений про припинення іпотеки; він не заявив жодних клопотань, відмовився надавати пояснення, в тому числі і щодо стягнення судового збору (сплаченого ним) на його користь із ПАТ. Зі змісту норм ЦПК України судовий збір стягується із відповідача у випадку, якщо він порушив, оспорював, не визнавав права позивача. З огляду на норми ст. ст.10,11 ЦПК України сторони при розгляді цивільних справ рівні перед судом. Тому позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України повинен довести суду належними доказами свої позовні вимоги. В даному випадку суд вважає, що він повинен довести про неправомірну поведінку відповідача ПАТ (таку, яка порушує його права та свободи). Враховуючи, що позивач визнав про те, що він не звертався до ПАТ із заявою про необхідність звернення останнього до реєстраційної служби щодо припинення іпотеки , то неправомірність поведінки відповідача щодо не звернення до вказаної служби із відповідними заявами (про які вказує позивач в тексті позовної заяви) може бути лише в тому випадку, якщо він достовірно знав про визнання іпотечного договору недійсним. З огляду на зміст на викладене суд не може застосувати при вирішенні спору приписи ч. 9 ст. 16 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якій вказано про письмову письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів, суд вважає, що , виходячи зі змісту цієї норми суд вважає, що освідомленість обтяжувала про недійсність іпотечного договору також повинна бути викладена у письмовому документі. Позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не надав такого документа (доказу в площині застосування приписів ст. 57 ЦПК України). Суд не вважає, що ПАТ не повинно звертатись до реєстраційної служби із заявами про припинення іпотеки, обтяжень щодо майнових прав [PERSON] Тобто, рішення суду не позбавляє права позивача звернутись до ПАТ з письмовою вимогою щодо звернення останнього до реєстраційної служби. Також викладене не позбавляє права позивача надати ПАТ відповідне чинне належним чином посвідчене судове рішення про визнання іпотечного договору недійсним, отримати від ПАТ належний документ про вручення його вказаного рішення і звернутись до суду на підставі вказаних доказів (фактично на певних, чітко визначених, інших) підставах до суду повторно в загальному порядку. Також суд приймає до уваги, що рішенням суду від 02.08.2012 року (а.с.7-8) позов [PERSON] задоволено частково, в частині зняття арешту (обтяжень) відмовлено. Позивач відмовився надавати будь-які пояснення, тому суд позбавлений можливості з*ясувати щодо арешту квартири, враховуючи норми ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності наданих доказів сторонами. З огляду на викладене суд не може чітко та однозначно з*ясувати тип обтяження щодо квартири позивача. Також суд враховує, що позов щодо визнання недійсним іпотечного договору позивач (у 2012 році) вважав немайновим. Одночасно в ухвалі Апеляційного суду м.Києва від 02.08.2012 року , зокрема на її сторінці 2, а.с.7 на звороті) суд апеляційної інстанції встановив, що майнові права передавались від ТОВ «Регіон-Інвест» до ПАТ згідно з актом прийому їх та передачі від 28.09.2006 року. Як видно із вказаних судових рішень [PERSON] не заявляв вимог щодо реституції за недійсним (оспорюваним ним) іпотечним договором. В матеріалах справи немає інформації про скасування, визнання недійсним, незаконним, анулювання акту від 28.09.2006 року про передачу зі сторони ТОВ «Регіон-Інвест» до ПАТ майнових прав на квартиру [NUMBER], про яку йде мова у тексті позовної заяви. Також немає інформації про повернення [PERSON] саме майнових прав на квартиру [NUMBER]. Немає такої інформації також про повернення майнових прав особі, яка передала їх за вказаним актом - ТОВ «Регіон-Інвест». Також немає доказів про фактичну передачу (чи повернення) таких прав зі сторони ПАТ ТОВ «Регіон -Інвест», чи [PERSON] за недійсним договором ( рішення та ухвала судових інстанцій, а.с.5-8). Суд при цьому також враховує, що майнові права відповідно до ст. 190 ЦК України є майном. Отже, вони мають певну грошову оцінку і мають ознаку фактичної належності певній фізичній, чи юридичній особі. Суд також приймає до уваги, що право власності на майно та майнові права мають певним чином різну правову природу, про що і вказано в ухвалі суду апеляційної інстанції. За таких обставин, враховуючи їх сукупність , суд вважає, що у разі задоволення позову буде порушено право відповідача ПАТ, зокрема, в частині стягнення з нього судового збору на користь позивача, який суд зобов*язаний буде стягнути у разі задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed