Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із зазначеним\~позовом,\~в якому\~просить визнати\~за ним\~право власності\~за набувальною\~давністю на\~3/28\~частки житлового\~будинку [ADDRESS] , що належить на праві власності в порядку спадкування за законом [PERSON] . В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що він є власником 25/28 часток вказаного будинку, а інші 3/28 частки на праві власності належать [PERSON] як такому, що протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] рідної сестри [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 2004 року у спірному будинку не проживає, нерухомістю не цікавиться, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, поточний та капітальний ремонт не здійснює і ніяких дій щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому часткою будинку не вчиняє. А він зареєстрований та проживає в будинку з 20 січня 2004 року і відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набув право власності на це майно за набувальною давністю. Таким чином він є фактичним власником усього житлового будинку, однак не може повноцінно його використовувати, оскільки не є титульним володільцем, тому просить суд здійснити захист його порушених прав в цій частині шляхом визнання за ним права власності за набувальною давністю на частку об`єкта нерухомості. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому на праві власності належить 25/28 частки вказаного будинку в якому він проживає з 2004 року, з моменту реєстрації права власності. 3/28 частки належать [PERSON] , але він вцілому користується та розпоряджається будинком. \~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Подлуцький М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зазначив, що позивач в спірному домоволодінні проживає з 20.01.2004 та користується всім будинком вцілому. 3/28 частки належать [PERSON] місцезнаходження якого позивачу невідоме. \~ \~ \~ \~Представник відповідача\~Ніжинської міської\~ради Чернігівської\~області в\~судове засідання\~не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи в їхню відсутності і ухвалення рішення згідно чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився,не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи. Допитана в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~показала,\~що вона\~проживає по\~сусідству з\~ [PERSON] ,\~який з\~2004\~року проживає\~в буд. [ADDRESS] , яким вільно користується та розпоряджається вцілому. Хто в цьому будинку проживав до [PERSON] , їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що неподалік від домогосподарства [PERSON] по [ADDRESS] знаходиться його дача. З [PERSON] він знайомий більше 10 років і йому достовірно відомо, що [PERSON] відкрито, безперервно володіє житловим будинком по [ADDRESS] протягом не менше 10 років. Хто проживав у вказаному будинку до вселення [PERSON] , йому невідомо і відповідача [PERSON] він не знає. Заслухавши пояснення\~сторін,\~показання свідків,\~дослідивши матеріали\~справі та\~оцінивши їх\~відповідно до\~ст.89\~ЦПК України\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному та\~безпосередньому дослідженні,\~суд дійшов\~наступного висновку. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~\~поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~\~Кодексом випадках. Відповідно до статей\~12,\~\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1\~статті 16 Цивільного кодексу України, ч.1 статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1,2 \~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договорів дарування від 06.10.2005 та 03.07.2018, свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2018, технічного паспорту, відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25/28 частки житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] (а.с.6-10, 15-18). В матеріалах спадкової справи, наданої державним нотаріальним архівом Чернігівської області, заведеної після смерті [INFO] сестри відповідача [PERSON] , наявна заява [PERSON] , 1939 року народження, про прийняття спадщини (а.с.36). Відповідно до частини першої\~статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий\~висновок викладений\~у постанові\~Верховного Суду\~від 18\~березня 2021\~року у\~справі №389/2946/16\~(провадження№61-6016св20). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), від 11 березня 2021 року у справі № 552/1033/20 (провадження № 61-12820св20). Згідно ч.4\~ст.263\~ЦПК України\~при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі\~статті 344 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , тобто\~до 01.01.2004,\~то згідно роз`яснень, викладених у п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами\~Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно\~\~ст. 524\~ЦК УРСР\~1963 року, чинного на час виникнення правовідносин спадкування, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і\~оскільки\~воно\~не змінено заповітом.\~ Статтею\~549 ЦК УРСР\~визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо\~він протягом\~6 місяців\~фактично вступив в\~управління або володіння спадковим майном\~або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.561\~ЦК УРСР\~свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~спадкоємцям за\~законом після\~закінчення шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини.Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які своєчасно прийняли спадщину, жодними строками не обмежується. У статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цивільне законодавство не передбачає часткове прийняття спадщини. Так,\~за змістом\~ЦК\~УРСР\~ відповідач,\~як рідний\~брат померлої\~ [PERSON] ,\~прийняв спадщину\~шляхом подання\~заяви про\~прийняття спадщини.\~Свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом не\~видавалося,\~відмова нотаріуса\~про видачу\~свідоцтва відсутня,\~що,\~в свою\~чергу,\~не\~позбавляє відповідачаможливості\~будь-коли\~звернутися за\~одержанням свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом,\~тобто неоформлення відповідачем правовстановлюючих документів на спадкове майно не позбавляє його права на спадщину і не свідчить про відмову від таких прав. Судом встановлено, що при вселенні у будинок позивач достовірно знав, що 3/28 частки домоволодіння, право власності на яке за набувальною давністю він просить визнати, йому не належать на праві власності, тобто на початковий момент заволодіння усім будинком позивач [PERSON] знав про неправомірність заволодіння ним 3/28 частками будинку і не був впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання ним права власності на нього. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на 3/28 частки житлового будинку [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість та безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~статті 344 ЦК України. Посилання \~позивача на\~те,\~щовідповідач [PERSON] з 2004 року у спірному будинку не проживає, нерухомістю не цікавиться, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, поточний та капітальний ремонт будинку не здійснює і ніяких дій щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому часткою будинку не вчиняє, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не передбачені ст.344 ЦК України в якості підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю. Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed