Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки виплат належних при звільненні сум, так як відповідачем не було виконано свого обовязку щодо проведення своєчасного розрахунку з позивачем, тому він звернувся до суду і просив стягнути ТОВ «Гадячсир» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6 435,51 грн. середній заробіток за весь час затримки виплати належних при звільненні сум в розмірі 14 771,52 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 500,00 грн., разом 24 707,03 грн. В судове засідання представник позивач не зявився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, \~заявлені вимоги підтримував у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач повторно не зявився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення повістки. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Враховуючи подану заяву позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Згідно з ст. 233 КЗпП \~України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Зміст статті 21 Закону України «Про оплату праці» говорить, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що на підставі наказу № 107-К від 03.10.2011 року, [PERSON] працював по сумісництву інженером-будівельником у ТОВ «Гадячсир». Згідно з наказом № 14-КГ від 21.01.2016 р., був звільнений з займаної посади згідно п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (за згодою сторін). Під час роботи позивача у ТОВ «Гадячсир» виплата заробітної проводилась на відкриті працівникам карткові рахунки у ПАТ «УкрСиббанк». Також судом встановлено, що відповідачем не було виконано свого обовязку щодо проведення своєчасного розрахунку з позивачем. Незважаючи на неодноразові усні та письмові звернення позивача (заява від 07.04.2014 р., заява від 13.05.2016 р.) добровільно виплатити йому заборгованість по заробітній платі та інших належних до сплати сум адміністрація товариства відмовляється. Окрім цього, судом встановлено, що відповідач відмовляється надати суду інформацію про розмір заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу та розрахункові листи за період з 1 листопада 2015 року по 25 січня 2016 року. Факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується виписками з карткового рахунку № 26259003880691 відкритого в ПАТ «УкрСиббанк», в яких зазначена інформація про перерахування заробітної плати відповідачу. За розрахунком на час звільнення позивача загальна сума заборгованості по заробітній платі станом на січень 2016 року становила 8 563,60 грн. В квітні 2016 року йому було виплачено заборгованість за жовтень 2015 року в сумі 2 128,09 грн. і станом на 05.04.2016 року загальна заборгованість по заробітній платі складає 6 435,51грн. Таким чином, враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року з наступними змінами, п.20 Постанову Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розмір середньоденної заробітної плати обрахований позивачем на підставі свого заробітку за останні два місяці роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» складає 71,36 грн. (30 днів : (4 281,80 грн.: 2 міс.). Кількість днів затримки виплати належних сум при звільненні по день звернення до суду складає 207 днів, середній заробіток за час затримки виплати сум належних при звільненні - становить 14 771,52 грн. (207 кількість днів затримки 71,36 грн. (середньоденна заробітна плата). Також позивачем для захисту своїх прав було укладено договір на надання правової допомоги в сумі 3 500,00 грн., що підтверджується Договором про надання юридичних послуг від 10.08.2016 р. та прибутковим касовим ордером №2 від 10.08.2016 р. Згідно до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. За даних обставин, суду вважає, що відповідач неналежним чином не виконує покладені на нього обовязки, до суду не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, тому позов є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі . Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved