Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним уточненим позовом, посилаючись на те, що він є власником ? частини житлового будинку та земельних ділянок кадастровий номер 1221411000:02:004:0055 та 1221411000:02:004:0056 по вул.Київській, 33 в м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. В подальшому позивач з метою реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції і отримав відмову реєстратора у прийнятті відповідної заяви про реєстрацію права власності на підставі зазначеного рішення суду з посиланням на ту обставину, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує обтяження на вищевказане майно. У звязку з порушенням його прав як власника, просив зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна на ? частини. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] визнала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та надала письмові заперечення. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області у судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомив, що на думку суду не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серія ІІІ-КИ №313152, видане 17.08.1985 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дніпропетровська). Як вбачається з матеріалів справи 23 квітня 2014 року колегією суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області було винесено ухвалу по справі № 11кп/774/33/14\~на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року по справі № 203/2660/13-к, згідно якої вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2013 року щодо засудженої [PERSON] було змінено. У зв'язку з чим [PERSON] за ч. 5\~ст. 191 КК\~України і ч. 2\~ст. 366 КК України, із застосуванням\~ст. 69 КК України\~та на підставі\~ст. 70 КК України, було призначено покарання у вигляді 5 (п'яти) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських повноважень в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки, із конфіскацією майна, яке є її особистою власністю. 12 червня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 175/1800/14-ц провадження № 2/175/660/14 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - Підгородненська міська рада, Реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яке набрало законної сили 23 червня 2014 року, згідно якого його позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статею 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, згідно рішення суду належить 3/4 частини спільного майна подружжя. Відповідно до ч. 1,5\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заявлені\~\~позивачем вимоги щодо зняття арешту з належної йому частки нерухомого майна, є обґрунтованими, повністю доведеними в судовому засіданні, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved