Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 23 червня 2008 року Великоберезнянською філією №2 Перечинської районної кредитної спілки «Тур'я» і позичальником [PERSON] та [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки №175/2,згідно якого отримано кредитні кошти у розмірі -1600 грн. Позивач зазначав, що відповідач [PERSON] порушила свої зобов'язання за договором, а тому станом на 06.02.2017 року виникла заборгованість: - по тілу кредиту - 698,64 грн., по відсотках за користування кредитом - 2465,15 грн. Позивач також вказував на те, що відповідач [PERSON] виступила поручителем по зобов'язанню перед спілкою, тому вона є солідарним боржником по даній справі. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 3163,79 грн. В судовому засіданні представник позивача Кимак А.І. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що після надходження їй попередження від кредитної спілки у вересні 2012 року вона зверталася в телефонному режимі до позивача. Їй повідомили про те, що розібравшись в документах, їй повідомлять про результат по телефону. Однак, більше чотирьох років їй не надходили ніякі повідомлення або попередження. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 23 червня 2008 року між Великоберезнянською філією №2 Перечинської районної кредитної спілки «Тур'я» і позичальником [PERSON] та [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки №175/2, згідно якого отримано кредитні кошти в розмірі 1600 грн. По даному договору кредиту-поруки № 175/[PERSON] виступила перед спілкою поручителем відповідачки [PERSON] Відповідно до положено ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, вимога позивача до поручителя [PERSON] про необхідність сплати боргу за кредитом була надіслана 30 вересня 2012 року. Відповідно до умов кредитного договору кредиту-поруки відповідач [PERSON] погодилася на строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів за користування кредитом. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1050 ЦК передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Позичальник з свого боку порушив умови кредитного договору щодо здійснення часткового щомісячного погашення кредиту згідно графіку погашення заборгованості-графік сплати відсотків та повернення кредиту. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. (Офіційне тлумачення положень пункту 23 статті 1 див. в Рішенні Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011\ Споживчий кредит , який надається як у національній, так і в іноземній валютах фізичним особам резидентам України на придбання споживчих товарів тривалого користування та послуг і повертається в розстрочку, якщо інше не передбачено умовами кредитного договору. Суб'єктами споживчого кредитування є фізичні особи (позичальники), а в особі кредитора виступають банки, інші кредитні установи (ломбарди, пункти прокату тощо). Між банком та населенням може існувати й посередник, наприклад, торговельна організація, однак при цьому зміст споживчого кредиту не змінюється. Об'єктом кредитування є витрати, пов'язані з задоволенням поточного попиту населення, в тому числі придбання товарів в особисту власність Таким чином, [PERSON] отримала споживчий кредит, як вбачається з умов договору кредиту кредиту-поруки №175/2 від 23.06.2008 року. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вказано, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Отже, зважаючи на те, що право вимоги за кредитом [PERSON] у КС «Тур'я» виникло 23.06.2009 року , а позивач як кредитор, звернувшись до суду 10 лютого 2017 року, таким чином пропустив строк позовної давності, встановленої в договорі за домовленістю сторін. Враховуючи, що [PERSON]. отримав саме «споживчий кредит» та те, що строк давності за вимогами позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором минув , суд застосовує до даних правовідносин приписи закону, що регламентують наслідки спливу позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. (Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин») Враховуючи вищевикладене та застосовуючи строк позовної давності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved