Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що його сусід та знайомий [PERSON] проживав у своєму будинковолодінні по [ADDRESS] . Так як в нього не було дітей, а з дружиною, відповідачкою по справі, він розлучився ще у 1995 році, то останні роки свого життя сім`я позивача допомагала йому по господарству. [PERSON] вирішив зробити на [PERSON] заповіт , яким все своє майно заповів на останнього, та посвідчив у нотаріуса 04.06.2020 року . Після 6-ти місячного строку для прийняття спадщини позивач звернувся знову до нотаріуса із усіма документами та заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2021р. під №46 на земельну ділянку площею 0,2777 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в смт. Войнилів Войнилівської селищної ОТГ Калуського р-ну та грошові вклади що знаходяться на рахунку в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» та в Акціонерному Товаристві Комерційний Банк «Приватбанк». Проте, нотаріус прийшов до висновку, що видати свідоцтво про право на спадщину по заповіту після смерті [PERSON] не може, через те що він згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про шлюб , то розірвання шлюбу, яке відбулося у 1995 році по рішенню Калуського районного суду , яке вступило в законну силу 16.01.1995 року, не було зареєстровано у відділі РАЦСу. Така відмова нотаріуса позбавляє [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину на заповідане майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] на час його смерті [INFO] і з цього приводу змушений звернутись до суду за захистом свого права на спадкове майно, отримане у спадок по заповіту від [PERSON] . Так, позивач здійснював поховання спадкодавця по місцю його останнього проживання в [ADDRESS] . Весь період після розлучення з січня 1995 року по день смерті [INFO] [PERSON] проживав окремо від бувшої дружини [PERSON] у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин . На підставі наведеного, [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить суд встановити факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 16.01. 1995 року; визнати майно особистою приватною власністю [PERSON] за час його окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 16.01.1995 року по день його смерті [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на: земельну ділянку , що знаходиться в смт.Войнилів Войнилівської селищної Ради ОТГ Калуського р-ну, Івано-Франківської області , площею 0,2777га /кадастровий номер №2622855300:01:002:0094/ для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія І-ІФ №036375 /діл.№2/; грошові вклади , які знаходяться в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» /вул.Госпітальна,12г м.Київ,01001/ на рахунках [PERSON] /РНОКПП [NUMBER] /, а саме: номер рахунку [NUMBER] у гривневій валюті -46,43грн. та номер рахунку [NUMBER] у долларовій валюті- 6000 дол.США; грошові вклади , які знаходяться у Приват Банку /юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна/ на рахунках [PERSON] /РНОКПП [NUMBER] /, а саме: на рахунку [NUMBER] у гривневій валюті -1330грн. та рахунку [NUMBER] -830,37 грн. і на рахунку [NUMBER] у доларовому еквіваленті - 17 дол.США.; на рахунку [NUMBER] у доларовому еквіваленті - 0,99 дол.США. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.06.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та визнання права власності на спадкове майно за заповітом (а.с. 42-43). Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 87-88). Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач належним чином була повідомлена про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження, копію ухвали та позовну заяву з додатками направлено поштою . Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Рішенням Калуського районного суду від 05.01.1995 про розірвання шлюбу, яке вступило в законну силу 16.01.1995, було встановлено припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] з січня 1995 року (а.с. 9), проте жодна із сторін юридично його не припинила, як це вказувала на той час ст.44 КпШС , що «шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану». Як стверджує позивач, хоча юридично шлюб між ними був не припинений, проте сторони проживали з часу розірвання шлюбу в суді, окремо до дня смерті спадкодавця [PERSON] . З січня 1995 року [PERSON] проживав окремо від дружини [PERSON] , був зареєстрований в гуртожитку /від роботи/ з листопада 1999 року по день смерті [INFO] [ADDRESS] без дружини [PERSON] , а проживав у своєму будинковолодінні в по [ADDRESS] (а.с. 14). Позивач отримував для [PERSON] , по його письмовій згоді від 18.06.2021, обезболюючі наркотичні засоби, про що свідчить підписана ним заява для отримання наркотичних засобів у мед закладі (а.с. 20). 05.08.2020 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2020 проджав свій будинок [PERSON] по [ADDRESS] , як продавець стверджував, що майно, яке є предметом цього договору є його особистою приватною власністю, що підтверджує його одноособове володіння цим майном (а.с. 17-18). 04.06.2020 [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] , який посвідчив у нотаріуса (а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). Позивач здійснював поховання спадкодавця по місцю його останнього проживання в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Войнилівської селищної ради №1381 від 31.05.2021 (а.с. 15). [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яку зареєстровано під №97 25.08.2020 і була заведена спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі реєстрації спадкової справи від 25.08.2020 (а.с. 12). Однак, приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Попович О.В. 14.05.2021 відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, так як [PERSON] на час набуття майна та на день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Це пов`язано з тим, що для сімейних відносин важливе значення має не лише реєстрація шлюбу, а й дійсні відносини чоловіка та дружини. Якщо цього немає і чоловік та дружина фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя. У разі спору заінтересована особа повинна довести в суді факт окремого проживання подружжя в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Не зважаючи на те, що ч. 1 ст. 256 ЦПК України не передбачає встановлення факту, що має юридичне значення, окремого проживання подружжя в зв`язку із припиненням шлюбних відносин, відповідно до ч. 2 вказаної статті в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Оскільки від встановлення факту окремого проживання подружжя в зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин залежить виникнення в кожного з подружжя право особистої чи спільної сумісної власності на майно, набуте за час роздільного проживання подружжя, то встановлення такого факту має юридичне значення. В даному випадку встановлення факту окремого проживання сторін вирішується в позовному провадженні одночасно із пред`явленням вимог майнового характеру. Згідно ст.44 КпШС (чинної на час розірвання шлюбу), шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Однак, доказів, які б стверджували, що подружжя [PERSON] після офіційного розірвання шлюбу в суді, проживали в шлюбі суду не надано, а тому суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] спільно не проживали з 16.01.1995. За п.3 ч.1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, є особистою приватною власністю дружини. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15. Ощадним банком України було надіслано листа-підтвердження про знаходження рахунків спадкодавця [PERSON] в даній установі, на яких наявні кошти по рахунку за № [NUMBER] у гривневій валюті -46,43грн., на рахунку за № [NUMBER] у долларовій валюті- 6000 дол.США, а також коштів на рахунках у Приват Банку, згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 10.09.2021р. наявні кошти [PERSON] по рахунку за № [NUMBER] у гривневій валюті 1330 грн; по рахунку за № [NUMBER] у доларовій валюті 17,51 дол.США; по рахунку № [NUMBER] у доларовій валюті 0,99 дол.США; по рахунку № [NUMBER] у гривневій валюті 830,37 грн. (а.с. 78, 80). Також, [PERSON] належала земельна ділянка згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України на ім`я [PERSON] , серія [NUMBER] від 15.07.2002 (а.с. 21, 22). На підставі наведеного, суд приходить до переконливого висновку про визнання майна особистою приватною власністю [PERSON] . Положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого кодексом, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Так як у заповіті, складеному [PERSON] 06.06.2020, який не відмінявся і не змінювався, на [PERSON] переходить усе майно, де б воно не знаходилось із чого б воно не складалось, так як він прийняв усе майно спадкодавця у встановлений законом строк. У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. На підставі наведеного та

Outcome: approved