Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточнивши вимоги просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №426 від 12 березня 2010 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитловий будинок - кафе (літера «А»), загальною площею 284 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON]. Також позивач просив зобов'язати Підрозділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві закінчити виконавче провадження ВП №18139872. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 12.03.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою A.M було вчинено зазначений вище виконавчий напис на підставі Договору іпотеки від 19.02.2008р. посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Івановою JI.M., номер в реєстрі 885. Договір іпотеки від 19.02.2008р. був укладений з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору № 27 від 19 лютого 2008 року, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Універсальний Банк розвитку та партнерства», код ЄДРПОУ 20717958. В подальшому ПАТ «БГ Банк» було перейменовано в ВАТ «Універсальний Банк розвитку та партнерства», а в подальшому в ПАТ «Банк Перший». Згідно вищезазначеного виконавчого напису від 12.03.2010 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитловий будинок, пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Банк Перший» щодо стягнення заборгованості у розмірі 5 891 630, 33 грн. за кредитним договором № 27 від 19.02.2008 року. Позивач посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема, з порушення п.п. 286, 287 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004р., зі змінами і доповненнями, які діяли на час вчинення виконавчого напису, ст. 33,35 ЗУ «Про іпотеку» та відповідно до ст. 236 ЦК України є нікчемним. На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на те, що вказаний вище напис є таким, що не підлягає виконанню, просив зобов»язати Підрозділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві закінчити виконавче провадження ВП №18139872 по зверненню стягнення за даним виконавчим написом нотаріуса. Представники позивача в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. Представник відповідача-1 проти позову заперечував посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Зазначив, що рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 26.02.2013 року в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Банк Перший» про визнання виконавчого напису нотаріуса від 12.03.2010 року було відмовлено. Даним рішенням встановлено обставини щодо відповідності вимог чинного законодавства дій нотаріуса у вчиненні оспорюваного виконавчого напису, які в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Вважає, що позивач зловживаючи своїми правами звернувся до суду з даним позовом з метою затягнути виконання по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса від 12.03.2010 року. Також подав заяву про застосування строку позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України. Відповідач-2 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна в судове засідання не з'явилася. Направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та просила відмовити у задоволенні поданого позову. Вислухавши думку представника позивача та представника відповідача-1, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача-2 та третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк перший», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27, відповідно до якого Банк зобов'язався надати позичальнику кредит в національній валюті в сумі 4 000 000, 00 грн. для поточних потреб зі сплатою 16% річних за користування кредитом, строком до 18 лютого 2013 року ( а.с. 12-21). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 27 від 19.02.2008 року, між позивачем [PERSON] та ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ПАТ «Банк перший», 19 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежилий будинок - кафе (літера А), який знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 284 кв.м. та належить позивачу [PERSON] на праві власності(а.с.22-28). 12 березня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. було вчинено виконавчий напис №426 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежилий будинок - кафе (літера А), який знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 284 кв.м, на підставі іпотечного договору, посвідченого 19.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 885, яким забезпечується виконання грошового зобов'язання за кредитним договором № 27 від 19.02.2008 року(а.с.29). Згідно вищезазначеного виконавчого напису № 426, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежилого будинку - кафе, пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Банк перший» щодо стягнення заборгованості у загальному розмірі 5 891 630, 33 грн. за кредитним договором № 27 від 19.02.2008 року. Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 26.02.2013 року у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краковецька Алла Миколаївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню , відмовлено. Як вбачається зі змісту даного рішення в обґрунтування поданого позову, позивач посилався на те, що письмової вимоги від нотаріуса про усунення порушень основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору не отримував і жодним документом не визнав факт наявності безспірних вимог банку по стягненню з нього коштів за кредитним договором, а тому вчинений нотаріусом напис безпідставний, вчинений з порушенням норм чинного законодавства та не підлягає виконанню. Крім того, позивач вважає, що при обрахунку заборгованості застосовувалася збільшена пеня. Даним рішенням, яка набрало чинності встановлено, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено 12.03.2010 року, при його вчиненні нотаріус керувалась ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Рішенням встановлено, що нотаріус діяла в межах своїх повноважень та нею не було порушено чинне законодавство і права позивача [PERSON] Даним рішенням підтверджено безспірність заборгованості, отримання боржником вимоги про усунення порушень до вчинення виконавчого напису та надана оцінка щодо відсутності порушень нотаріусом п.283 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Обставини встановлені даним рішенням є преюдиційними фактами відповідності до ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Їх преюдиційність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти. З огляду на викладене, суд вважає, що вказані вище обставини встановлені рішенням суду та не підлягають оспорюванню. Що стосується посилань позивача в обґрунтування заявленого позову про порушення вимог п. 287-288 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в частині не зазначення певних відомостей ( дата і місце народження боржника, місце роботи, строк, за який проводиться стягнення, суми державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника), вчинення виконавчого напису окремим документом, а не на оригіналі, який встановлю заборгованість, ст.33,35 Закону України « Про іпотеку» щодо направлення вимоги до боржника для задоволення в добровільному порядку протягом 30 днів з моменту її отримання, ст. 236 ЦК України, суд вважає, їх необґрунтованими та безпідставними. Так, вимогами п.287 Інструкції передбачено, що виконавчий напис має містити відомості щодо боржника, зокрема, найменування та адресу боржника, дату його народження, місце роботи, тощо. Разом з тим, суд вважає, що посилання позивача, як на підставу для задоволення позову щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з підстав не зазначення місця роботи та дати народження боржника, відсутності строку, за який провадиться стягнення, суми державного мита, сплачуваного стягувачем або мита, яке підлягає стягненню з боржника, не може бути підставою для задоволення позову. Відсутність зазначення вказаних даних , у розумінні вимог ст. 3 ЦПК України не може свідчити про порушення прав позивача. Що стосується посилання на те, що виконавчий напис вчинено окремим документом, а не на оригіналі документу, який встановлює заборгованість, то дані твердження позивача є безпідставним, та спростовується рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 26.02.2013 року. Щодо порушень ст. 33, 35 ЗУ «Про іпотеку» то вказаним вище рішенням встановлено вручення та направлення вимоги боржнику для її задоволення у 30 -й строк, що відповідає вимогам п. 283 Інструкції. Незважаючи на те, що позивач посилається на порушення вимог даного Закону, як на нову підставу для задоволення позову, ці обставини встановлені вказаним вище рішенням суду та не підлягають оспорюванню. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що посилання позивача на вимоги ст. 236 ЦК України в обгрунтування позову також є недоведеними та спростовуються дослідженими у суді матеріалами справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про визнання виконавчого напису нотаріуса від 12.03.2010 року таким, що не підлягає виконанню. Оскільки вимога позивача про зобов»язання закінчити виконавче провадження є похідною, а тому суд вважає, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено буз розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи наведене вище, суд вбачає підстави для скасування заходів забезпечення позову вжитих відповідно до ухвали суду від 09.06.2015 року. Суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки такий строк був перерваний пред»явленням позову в лютому 2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed