Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 20.03.2013р. між ним та відповідачкою було укладено договір позики, за умовами якого він надав відповідачці кошти в сумі 42 752,55грн. на строк з 20.03.2013р. по 20.06.2013р. Оскільки у визначений термін кошти відповідачка не повернула, позивач просив суд стягнути з неї позичену суму, суму простроченої заборгованості за відсотками - 11 190,20грн. та судовий збір - 540,00грн. У процесі розгляду справи представник позивача змінила позовні вимоги: просила суд звернути стягнення на автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», д.н.з.[NUMBER], тип ТЗ - універсал, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER], колір - сірий, зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області 03.11.2009р. та стягнути з відповідачки судовий збір - 540,00грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачка до суду не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Як вбачається з письмового договору позики від 20.03.2013р. (надалі Договір), позивач позичив відповідачці кошти в розмірі 48 357,65грн (на день укладення договору 6 050 доларів США по курсу НБУ 1 долар = 7,993грн.) з кінцевим строком погашення - 20.06.2013р. Згідно п.3 Договору відповідачка взяла на себе зобов'язання щомісячно здійснювати погашення процентів за користування коштами у строки та в розмірах встановлених графіком повернення грошових коштів. Згідно ч.1 ст.1045 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 20.03.2013р. між сторонами було укладено договір застави, згідно якого виконання зобов'язань за вказаним вище договором позики забезпечується заставою - автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara», д.н.з.[NUMBER]. Предмет застави, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області 03.11.2009р., було оцінено у 48 357,65грн. Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Так, застава є способом забезпечення зобов'язання і за своїм характером є додатковим засобом належного виконання зобов'язання. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем), забезпеченого заставою зобов'язання, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Крім того, п.4.1 Договору передбачено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави при настанні хоча б однієї обставини з наступних: невиконання або неналежне виконання заставодавцем умов Договору позики (при несвоєчасному поверненні позики повністю або її частини тощо) або умов цього договору, або у випадках, передбачених законодавством України; невиконання або неналежне виконання заставодавцем умов цього договору; в інших випадках, передбачених законодавством України або цим Договором. Пунктом 4.2 Договору визначено, що звернення стягнення на предмет застави та реалізація предмету застави, на який буде звернене стягнення, здійснюється на розсуд заставодержателя відповідно до умов цього Договору або законодавства України. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, зважаючи на те, що відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов'язань, зазначених у підписаному нею власноруч договорі позики щодо повернення позивачеві взятих у нього в борг коштів, приймаючи до уваги умови підписаного сторонами договору застави, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved