Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив: - тлумачити зміст п.1.1 іпотечного договору № 120/370/-І-М 120/330/06 від 13.12.2006 року наступним чином: «Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Генеральним договором № М120/330/06 від 13.12.2006 року та додатковими угодами до нього, укладеними між іпотекодержателем та позичальником, надалі за текстом - «Основне зобов'язання», тобто таким зобов'язанням, яке є дійсним на момент посвідчення іпотечного договору, а саме - після одержання кредитних коштів позичальником»; - визнати недійсним договір іпотеки № 120/370/-І-М 120/330/06 від 13.12.2006 року з моменту його укладення. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та показали, що договір кредитування є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту передачі позичальнику кредитних коштів. При цьому, при укладенні договору іпотеки позичальник кредитні кошти ще не отримала, і, отже кредитний договір - основне зобов'язання - укладеним не був, і, отже, не міг забезпечуватися укладанням договору іпотеки. При цьому, нотаріус ввів позивача в оману, не виконав свої обов'язки належним чином та не переконався, що основне зобов'язання є чинним та посвідчив договір іпотеки. У зв'язку з викладеним, просили тлумачити текст п.1.1 вказаного договору відповідно до позову та визнати його недійсним з моменту укладання. Представник відповідача-1 - ПАТ «Укрсоцбанк» - в судовому засіданні позов не визнав та показав, що 13.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про здійснення кредитування № М 120/330/06. У подальшому до вказаного договору укладалися додаткові угоди. Згідно вказаного договору, банк надав позичальнику кредит. У забезпечення вказаного договору, 13.12.2006 року було укладено іпотечний договір між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачкою, згідно якого вона передала в іпотеку належне їй нерухоме майно у якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредитування. При цьому, [PERSON] вказані обов'язки не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитом та банк звернув стягнення на предмет іпотеки. З того часу позивач оскаржує у різних судових процесах з різних підстав вказаний договір іпотеки. Так, рішення з даного питання вже виносилося Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу 05.12.2012 року. Рішення залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2013 року. Вважають, що договір кредитування та іпотеки було укладено з додержанням вимог законодавства, і, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідач-2 - приватний нотаріус [PERSON] - в судові засідання неодноразово не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа - [PERSON] - в судовому засіданні показала, що вона дійсно укладала договір кредитування, на його забезпечення її родичкою було укладено договір іпотеки. Договори було укладено 13.12.2006 року. У той же день вона підписала заявку на видачу готівки, проте самі грошові кошти отримала наступного дня - 14.12.2014 року, тобто договір іпотеки було укладено до набрання чинності основного зобов'язання. Третя особа - Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції - в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши документи та матеріали, що маються у справі, доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Згідно з цивільним законодавством України виконання зобов'язання може забезпечуватися (зокрема) заставою, окремим видом якої є іпотека. Згідно абз.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Таким чином, зі змісту вказаних статей Закону суд робить висновок, що іпотека може бути укладена виключно після набрання чинності основним договором, який вона забезпечує. В цій частині суд погоджується з висновками, зробленими позивачами. Разом з тим, суд не вбачає підстав погодитися з позицією позивачів щодо того, що на момент підписання договору іпотеки генеральний договір кредитування не набрав своєї чинності з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Таким чином, сторони при укладанні як даного договору іпотеки, так і даного договору кредиту діяли вільно, на власний розсуд, добросовісно та з метою укладання даних договорів на визначених ними умовах, які вони прийняли та з ними погодилися. Позивачами у справі стверджується, що договір іпотеки був укладений та посвідчений після підписання генерального договору кредитування, але до фактичного отримання грошових коштів. Суд вважає даний факт належним чином доведеним в судовому засіданні. При цьому, суд не погоджується з тим, що генеральний договір кредитування є укладеним з моменту фактичного отримання коштів позичальником, оскільки згідно п.8.3 вказаного договору (а.с.9. зворот), вказаний договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими на те представниками сторін та скріплення печатками юридичної особи. Таким чином, оскільки вказаний генеральний договір кредитування підписаний та скріплений печаткою банку 13.12.2006 року, суд доходить до висновку, що договір набрав чинності саме 13.12.2006 року, і, отже, на момент підписання та посвідчення іпотечного договору набрав чинності. У зв'язку з викладеним суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed