Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які фактично проживають в [ADDRESS], є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], яка хворіє на дитячий церебральний параліч та має статус інваліда з дитинства. Сім'я [PERSON] та [PERSON] перебуває під соціальним супроводом у центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Носівської міської ради, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. 13 липня 2018 року під час відвідування сім'ї фахівцями соціальної роботи Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Носівської міської ради та головним спеціалістом служби у справах дітей Носівської міської ради було виявлено, що в будинку брудно, посуд не помитий, розкидані брудні речі, дитина не забезпечена літнім одягом та взуттям, постільна білизна брудна, ліжко не застелене, їжа не приготовлена, хоча продуктами харчування сім'я забезпечена, дитина мала неохайний вигляд, була брудна та недоглянута, на неї був одягнений брудний підгузник. Вдома знаходилися батько дитини - [PERSON] та бабуся - [PERSON], які розпивали спиртні напої. [PERSON] вдома не було, вона перебувала в [ADDRESS], та від неї відчувався запах алкоголю. [PERSON] було доставлено додому, де вона надала письмову згоду на те, щоб її дочку [PERSON] помістили у дитяче відділення лікарні. За клопотанням служби у справах дітей Носівської міської ради 13 липня 2018 року дитина була влаштована до комунального лікувально-профілактичного закладу «Носівська ЦРЛ ім. Ф.Я. Примака» для обстеження та профілактичного огляду профільними спеціалістами. У ході подальшого здійснення соціального супроводу сім'ї [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що вони не виконують рекомендацій, жодних дій для покращення умов проживання дитини не здійснили, зловживають алкогольними напоями, не приділяють достатньої уваги догляду за дитиною, нераціонально використовують соціальну допомогу по інвалідності на дитину. За час перебування дитини у КЛПЗ «Носівська ЦРЛ ім. Ф.Я. Примака» [PERSON] та [PERSON] жодного разу до дитини не з'явилися, не відвідували її, не цікавилися станом її здоров'я. [PERSON] на телефонні дзвінки працівників ЦССДМ та служби у справах дітей не відповідала, вимкнула мобільний телефон, вдома не з'являлася. У зв'язку з цим 17 липня 2018 року було складено акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про те, що цього ж дня в КЛПЗ «Носівська ЦРЛ ім. Ф.Я. Примака» була виявлена покинута дитина жіночої статі - [PERSON], [INFO]. 16 липня 2018 року Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Носівської міської ради звернувся до Служби у справах дітей з клопотанням розглянути на Комісії з питань захисту дитини питання щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. На засідання комісії були запрошені батьки [PERSON], але з'явилися лише [PERSON] та баба [PERSON], на їх обличчях були синці, вони мали неохайний та недоглянутий вигляд. Відповідно до протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 19 липня 2018 року, з метою недопущення загрози здоров'ю та життю дитини, в інтересах малолітньої [PERSON], комісія рекомендувала органу опіки та піклування розглянути питання щодо доцільності відібрання малолітньої дитини у [PERSON] та [PERSON], а службі у справах дітей влаштувати дитину до спеціалізованого закладу. 26 липня 2018 року на засіданні виконавчого комітету Носівської міської ради було розглянуто матеріали засідання комісії з питань захисту прав дитини що доцільності відібрання дитини у [PERSON] та [PERSON] і прийнято рішення про відібрання малолітньої [PERSON] у її батьків, затверджено висновок органу опіки та піклування Носівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої дочки [PERSON]. Дитина була передана службі у справах дітей для подальшого влаштування. 18 січня та 12 березня 2018 року [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 184 КУпАП. 14 березня 2017 року та 27 червня 2018 року [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Позивач просив: - позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO]; - стягувати з [PERSON] та [PERSON] аліменти на користь [PERSON], [INFO], на її утримання, в розмірі по 1/4 частині всіх видів їх заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного; - накласти заборону на відчуження майна [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні, яке проводилося 30 листопада 2018 року, представники органу опіки та піклування виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області та Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Носівської міської ради Чернігівської області позов підтримали, відповідачі позов не визнали, відповідач [PERSON] заявила клопотання про оголошення перерви у розгляді для отримання правової допомоги, яке судом було задоволено, оголошено перерву у розгляді справи до 14 години 15 хвилин 4 березня 2019 року. 4 березня 2019 року у судове засідання учасники справи не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач [PERSON] та представник третьої особи про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області Яма С.С. подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO] року, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У зв'язку із неявкою 4 березня 2019 року в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що 13 липня 2018 року під час відвідування сім'ї [PERSON] та [PERSON], які фактично проживають в [ADDRESS], фахівцями соціальної роботи Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Носівської міської ради та головним спеціалістом служби у справах дітей Носівської міської ради було виявлено, що в будинку брудно, посуд не помитий, розкидані брудні речі, дитина не забезпечена літнім одягом та взуттям, постільна білизна брудна, ліжко не застелене, їжа не приготовлена, хоча продуктами харчування сім'я забезпечена, дитина мала неохайний вигляд, була брудна та недоглянута, на неї був одягнений брудний підгузник. Вдома знаходилися батько дитини - [PERSON] та бабуся - [PERSON], які розпивали спиртні напої. [PERSON] вдома не було, вона перебувала в [ADDRESS], та від неї відчувався запах алкоголю. [PERSON] було доставлено додому, де вона надала письмову згоду на те, щоб її дочку [PERSON] помістили у дитяче відділення лікарні. З [PERSON] та [PERSON] була проведена бесіда щодо здорового способу життя та належного виконання батьківських обов'язків, що підтверджується копією заяви (а.с. 12) та обставинами, викладеними у акті обстеження умов проживання від 13 липня 2018 року (а.с. 13) та клопотанні Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Носівської міської ради № 02-15/188 від 16 липня 2018 року (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не виконували рекомендацій комісії, жодних дій для покращення умов проживання дитини не здійснили, продовжували зловживати алкогольними напоями, не приділяли достатньої уваги догляду за дитиною, нераціонально використовували соціальну допомогу по інвалідності на дитину. За час перебування дитини у КЛПЗ «Носівська ЦРЛ ім. Ф.Я. Примака» [PERSON] та [PERSON] жодного разу до дитини не з'явилися, не відвідували її, не цікавилися станом її здоров'я. [PERSON] на телефонні дзвінки працівників ЦССДМ та служби у справах дітей не відповідала, вимкнула мобільний телефон, вдома не з'являлася, що підтверджується обставинами, викладеними у клопотанні Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Носівської міської ради № 02-15/188 від 16 липня 2018 року (а.с. 16). У судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2018 року був складений акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в закладі охорони здоров'я, відповідно до якого в КЛПЗ «Носівська ЦРЛ ім. Ф.Я. Примака» була виявлена покинута дитина жіночої статі, а саме [PERSON], [INFO], яка була доставлена до закладу 13 липня 2018 року, що підтверджується копією відповідного акта (а.с. 14). 26 липня 2018 року виконавчий комітет Носівської міської ради Чернігівської області прийняв рішення під № 220 про відібрання у [PERSON] та [PERSON] її малолітньої дочки [PERSON], передання її службі у справах дітей для подальшого влаштування, затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дочки [PERSON], що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 20) та копією висновку (а.с. 21-22). У судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2018 року [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а 12 березня 2018 року - за ч. 2 ст. 184 КУпАП. 14 березня 2017 року [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а 27 червня 2018 року - за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8; 9; 23). З матеріалів справи (а.с. 41) вбачається, що з 7 листопада 2018 року [PERSON], [INFO], зарахована на повне державне утримання до Ніжинського дитячого будинку-інтернату Чернігівської обласної державної адміністрації. Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] дійсно ухиляються від виконання обов'язків по вихованню дочки [PERSON], а тому є законні підстави для позбавлення їх батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідачі не надали суду доказів про те, що вони надають матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, працездатний вік відповідачів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з кожного з відповідачів підлягають стягненню аліменти в розмірі по 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи позовні вимоги в частині накладення заборони на відчуження майна відповідачів, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 248 СК України встановлено, що дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Частиною 3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Частиною 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. У матеріалах справи відсутні докази того, що житловий будинок [ADDRESS], з якого 13 липня 2018 року вибула малолітня [PERSON], належить відповідачам, а також доказів того, що на праві власності відповідачам належить будь-яке інше майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За таких обставин, проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з цією позовною заявою 10 серпня 2018 року та те, що позов задоволено частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 114,40 грн.

Outcome: partial