Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнював, в якому просить стягнути з відповідача 20000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 13 вересня 2020 року еквівалентно 560000,00 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання сумі 98,63 доларів США., що згідно з офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду становить 2761 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач 13 вересня 2020 року позичив у нього 20000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 13 лютого 2021 року, проте відповідач свої зобов`язання не виконав, позичені гроші не повернув. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 24 червня 2021 року ухвалою суду у справі відкрито провадження; постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. 31 серпня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 13 вересня 2020 року відповідач [PERSON] поставив свій підпис під розпискою, в якій зазначено, що він взяв позику у позивача [PERSON] в сумі 20000 доларів США, з кінцевим терміном повернення позики у повному обсязі до 13 лютого 2021 року /а.с.35/. Проте відповідач зобов`язання не виконав, позику не повернув. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК України).\~\~ Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.\~\~ За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином\~є\~дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічні висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. З розписки підписаною відповідачем 13 вересня 2020 року вбачається, що останній станом на 13 лютого 2021 року має невиконане боргове зобов`язання перед позивачем в сумі 20000 доларів США. Надавши суду оригінал\~\~розписки, позивач\~\~підтвердив\~своє право вимагати від\~\~відповідача\~\~\~\~виконання боргового\~\~зобов`язання. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним повністю або частково виконанні боргові зобов`язання, які у нього виникли перед позивачем у зв`язку з укладанням договору позики. За таких обставин, суд, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, позичені гроші позивачу у визначений строк не повернув, вважає, що вимога про стягнення заборгованості за договором позики є підставною, і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 20000 доларів США. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 20 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 14 лютого 2021 року до дня ухвалення судового рішення, що становить 228 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 20 000,00 доларів США х 228 днів х 3 : 100 : 365 = 374,79 доларів США. Беручи до уваги вищенаведене, суд, враховуючи, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики від 13 вересня 2020 року і до теперішнього часу не виконав свій обов`язок, порушивши строки повернення суми коштів, завдавши таким чином матеріальні втрати позивачеві, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути 3 % річних від простроченої суми. Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 5640,40 грн. /а.с.1/.

Outcome: approved