Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 07.11.2012 року в розмірі 21593,16 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідно до украденої Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 07.11.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 13412,27 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов генеральної угоди відповідач зобовязалася для погашення заборгованість за кредитом сплачувати позивачу у період з 1 до 25 числа кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж). Позивач повністю виконав свої зобовязання за генеральною угодою від 07 листопада 2012 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не виконала, в результаті чого, станом на 18.05.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 21593,16 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що 07 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримала кредит у розмірі 13412,27 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 36 місяці з 07 листопада 2012 року до 30 листопада 2015 року. Згідно умов генеральної угоди від 07 листопада 2012 року відповідач зобовязався для погашення заборгованості за кредитом сплачувати позивачу у період з 1 до 25 числа кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 486,60 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими позивачем «Умовами та правила», «Тарифами банку» складають між сторонами кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві позичальника [PERSON] Відповідно до умов кредитного договору від 07 листопада 2012 року відповідач зобовязався за несвоєчасну оплату послуг за кредитним договором від 07 листопада 2012 року сплатити пеню, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 31 день - сплатити штраф у розмірі 3071,58 гривень. Позивач повністю виконав свої зобовязання за генеральною угодою від 07 листопада 2012 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному вказаною угодою, відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконує, в результаті чого станом на 18.05.2017 року виникла заборгованість у розмірі 21593,16 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 6690,51гривень; -заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3534,85 гривень; -заборгованість за пенею та комісією у розмірі 8926,22 гривень; -штраф у розмірі 3071,58 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором від 07 листопада 2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення від 25.05.2017 року у сумі 1600 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved