Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, в сумі 36 635 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 липня 2015 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , грубо порушив п.15.13 ПДР України, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої йому було завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.05.2017 [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2017 року вказаний вирок змінено та скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілого до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», матеріали кримінального провадження в цій частині повернуто на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2019 року з [PERSON] на його користь стягнуто 19 949 грн 23 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я та майна. Зазначає, що на момент вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, він був взятий на облік як фізична особа-підприємець в Ніжинській ОДПІ, а 08.12.2016 знятий з обліку. За І-ІІІ квартали 2015 року його дохід склав 169 905 грн, в ІV кварталі 2015 року - 0,00 грн. В зв`язку з неможливістю продовжувати свою підприємницьку діяльність через погіршення стану здоров`я внаслідок отриманої в ДТП травми ключиці та в подальшому протягом півроку двох хірургічних втручань на ключицівін змушений був припинити свою підприємницьку діяльність. З посиланням на ст.23 ЦК України зазначає, що розмір моральної шкоди слід визначати залежно від погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації. В разі неотримання ним травм в ДТП він мав би дохід від підприємницької діяльності в ІV кварталі 2015 року - 56635 грн. З урахуванням добровільно відшкодованих відповідачем 20 000 грн моральної шкоди просить стягнути з [PERSON] 36 635 грн (56635-20 000). Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, не подав відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності, суд відповідно до ст.280 ЦПК розглянув справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вироку Ніжинського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року встановлена наявність вини [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху, яке знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП, у результаті чого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які спричинили тривалий, більше 21-го дня, розлад здоров`я і належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості згідно висновку експерта №289 від 19 листопада 2015 року. [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.286 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 вересня 2017 року вказаний вирок скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілого [PERSON] до ПрАТ «СК «Провідна», матеріали кримінального провадження в цій частині повернуто на новий судовий розгляд. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2019 року з [PERSON] на його користь стягнуто 19 949 грн 23 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я та майна. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.4, 5, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним (постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15). Таким чином, вина відповідача у заподіянні позивачеві у справі матеральної шкоди неправомірними діями встановлена вищевказаним вироком суду та рішенням суду. Згідно ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.п. 4-7,11,16,17 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що після ДТП, яке мало місце 22.07.2015, позивач зазнав моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болю та душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, так як останній не міг вести звичний спосіб життя, заробляти гроші, оскільки змушений був припинити підприємницьку діяльність, яка була єдиним його доходом. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач внаслідок вчинення ДТП, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тривалого знаходження позивача на лікуванні, оперативного втручання та тривалого курсу реабілітації, а також з огляду на їх тривале та коштовне лікування, що підтверджено рішенням суду, беручи до уваги, що за І-ІІІ квартали 2015 року його дохід склав 169 905 грн, а в разі неотримання ним травм в ДТП він мав би дохід від підприємницької діяльності в ІV кварталі 2015 року - 56635 грн (169 905 : 3), та з урахуванням добровільно відшкодованих відповідачем 20 000 грн моральної шкоди, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в сумі 36635,00 грн (56635-20 000). Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved