Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] на його користь 829\~272 грн. 64 коп. боргу та судові витрати, мотивуючи тим, що 2 жовтня 2013 року позивач надав відповідачу грошову суму у розмірі 181000,00 грн., що в еквіваленті дорівнювало 22625 доларів США в борг, про що [PERSON] власноруч, в присутності свідків, склала розписку, за якою зобов'язалась повернути борг не пізніше 31 грудня 2014 року по комерційному курсу продажу доларів США, але до цього часу відповідач борг не повернула, тобто не виконала взяті на себе боргові зобов'язання на умовах та в строк встановлений розпискою, у звязку з чим вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, представник відповідача просила відмовити у задоволенні вимог про стягнення боргу в сумі, еквівалентній 22\~625 доларам США, в частині відсотків та компенсації, посилаючись на безпідставність вимог в цій частині позову. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 2 жовтня 2013 року позивач надав відповідачу грошову суму у розмірі 181000,00 грн., що в еквіваленті дорівнювало 22625 доларів США в борг, про що [PERSON] склала розписку, за якою зобов'язалась повернути борг не пізніше 31 грудня 2014 року по комерційному курсу продажу доларів США, але до цього часу відповідач борг не повернула. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається із ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи те, що відповідач свої зобовязання щодо повернення боргу по комерційному курсу продажу доларів США до цього часу не виконала, то відповідно до умов, зазначених у розписці та приписів цивільного законодавства, стягненню підлягають: 598048,91грн. - загальна сума боргу у розмірі, що дорівнює сумі боргу еквівалентній 22625 доларів США, визначеним за курсом НБУ, 187869,28грн. - відсотки згідно ч.І ст.1048 ЦК України в еквіваленті від загальної суми боргу за обліковою ставкою НБУ, яка станом на травень 2017 року складає 13% та 3% річних згідно ст.625 ЦК України за весь час затримки в розмірі 43354,45грн.

Outcome: approved