Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 38\~217,49 доларів США та 107381,71 грн., шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах. В процесу розгляду справи за клопотанням позивача було залучено до участі у розгляді справи в якості правонаступників померлого [PERSON] [PERSON], [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між 28.09.2006 року між ЗАТ «ПУМБ» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5020791, згідно із умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 31 500 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,50 %, строком повернення згідно графіку, наведеному у додатку № 1 до договору, з остаточною датою повернення кредиту 28.09.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 28.09.2006 року між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 5021089. Предметом іпотеки за даним договором є трьохкімнатна квартира, загальною площею 56,2 кв. метрів, житловою площею 36,7 кв. метрів, яка знаходиться за адресою м. Маріуполь, вул. Зелінського, 110-72 та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ№399049 від 25.08.2005 року, виданого Маріупольською міською радою. В порушення норм діючого законодавства та умов укладеного між сторонами кредитного договору [PERSON] належним чином покладені на нього зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконував, у зв'язку з чим станом на 11.12.2014 року заборгованість складає 38\~217,49 доларів США та 107\~381, 71 гривень, з яких: - 21\~758,80 доларів США - заборгованість за сумою кредиту - 16\~458,69 доларів США - заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 6\~862,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 року становить 107\~381,71 грн. - заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом Враховуючи той факт, що в процесі розгляду справи виявлено, що іпотекодавець [PERSON] помер, позивач вважає, що відповідно до норм ст. 37 ЦПК України його правонаступниками є [PERSON] дружина померлого та їх діти [PERSON] та [PERSON]. З огляду на те, що вказані особи є спадкоємцями першої черги, які в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем, позивач наполягає на зверненні стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено зобов'язання [PERSON] за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов із зазначених вище підстав та наполягав на його задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяву про розгул справи без їх участі, у задоволені позову просили відмовити. В судовому засіданні представника [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ». При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк (кредитор) зобовязується передати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і умовах передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно зі ст. 1048 ЦК України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Судом встановлено, що 28.09.2006 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», відповідно до Статуту (а.с. 33-36 т.1) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5020791 (а.с. 15-16 т.1). Згідно із умовами вказаного кредитного договору [PERSON] було надано кредит у розмірі 31 500 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом 12,50 %, строком повернення згідно графіку, наведеному у додатку № 1 до договору, з остаточною датою повернення кредиту 28.09.2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 502791 від 28.09.2006 року, між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 5021089 (а.с. 19-20 т.1). Предметом іпотеки за даним договором є трьохкімнатна квартира, загальною площею 56,2 кв. метрів, житловою площею 36,7 кв. метрів, яка знаходиться за адресою м. Маріуполь, вул. Зелінського, 110-72 та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ№399049 від 25.08.2005 року, виданого Маріупольською міською радою. Вартість предмета іпотеки на момент укладання іпотечного договору складає 229\~457 грн., як зазначено в іпотечному договорі. Відповідно до п. 1.6 зазначеного іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором № 5020791 від 28.09.2006 року у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу. Згідно із п. 4.1 зазначеного іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. ст. 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків. У зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] обов'язків щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.11.2010 року, яке набрало законної сили 03.02.2011 року, з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 25\~015,27 доларів США та 24\~118,77 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 190 доларів США 70 центів та 183,94 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 25205,97 доларів США 97 центів та 24422,71 грн. (а.с.29 т.1). На теперішній час вказане рішення суду не виконано, що підтверджено матеріалами справи, станом на станом на 11.12.2014 року заборгованість складає 38\~217,49 доларів США та 107\~381, 71 гривень, з яких: - 21\~758,80 доларів США - заборгованість за сумою кредиту - 16\~458,69 доларів США - заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 6\~862,77 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.11.2014 року становить 107\~381,71 грн. - заборгованість за сумою пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом Розмір вказаної заборгованості підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком (а.с.8-14 т.1). Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 36 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника. такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. В процесі розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] помер 26.02.2009 року, відповідно свідоцтва про смерть серії 1-НО № 357710 від 27.02.2009 року (а.с.60 т.1), у зв'язку з чим за клопотанням позивача до участі у розгляді справи в якості правонаступників померлого [PERSON] було залучено його спадкоємців [PERSON] та [PERSON]. Так, в ході розгляду даної справи встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Аналогічні роз'яснення містяться й у постанові № 5 Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин». Відповідно до норм Цивільного кодексу України визначаються два способи прийняття спадщини після смерті спадкодавця: - відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; - згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно повідомлення Першої маріупольської державної нотаріальної контори за даними Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлого 26.02.2009 року [PERSON] відсутня. (а.с.70-71 т.1) Відповідно до особового рахунку, виданого ЖБК «Південний» 16.02.2015 року (а.с.72 т.1) за адресою м. Маріуполь, вул. Зелінського, 110-72 (за останнім місцем реєстрації померлого [PERSON]) зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (глава 87 ЦК України) та «оформлення спадщини» (глава 89 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи викладене, слід дійти до висновку, що у даному конкретному випадку спадкоємцями померлого [PERSON] [PERSON] та [PERSON] - у відповідності зі ст. 1268 ч. 3 ЦК України було прийнято спадщину після його смерті у вигляді квартири [ADDRESS], оскільки вони були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем за наведеною адресою, що підтверджується довідкою ЖКП «Південний», в перебігу 6-місячного строку до нотаріального органу з заявами про відмову від спадщини не звертались. Той факт, що жодним з спадкоємців [PERSON] не було отримано свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, яка є предметом іпотеки, не позбавляє відповідачів [PERSON] та [PERSON] - їх права на спадщину та не спростовує факту її прийняття, оскільки відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд України у своїй постанові № 6-31цс16, ухваленій за результатами розгляду даної справи, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції у даній справі , правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи наведене, строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність. З огляду на викладене, при розгляді даної справи не знайшли свого правового обґрунтування посилання представника відповідача на порушення банком порядку звернення до спадкоємців з вимогою про усунення порушення зобов'язань та строків такого звернення, передбачених ст. 1281 ЦК України, оскільки у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального Закону, а саме ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладені норми діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки до спадкоємців іпотекодавця вони несуть відповідальність перед іпотекодержателем в межах вартості іпотечного майна лише за забезпеченим зобов'язанням тобто як майнові поручителі за договором іпотеки. З огляду на викладене, враховуючи встановлення факту порушення виконання зобов'язань позичальником [PERSON] за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, предметом якої є квартира [ADDRESS], суд вважає, що у даному випадку достатньо підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки Приходячи до висновку про часткове задоволення позовних вимог, судом враховано наступне. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; 2) опис нерухомого майна за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; 5) пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; 6) початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідні роз'яснення містяться у п. 42 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, згідно із яким резолютивна частина рішення у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, в ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи наведені норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, слід дійти до висновку, що одним з обов'язкових критеріїв, які мають бути визначені рішенням суду при зверненні стягнення на предмет іпотеки, згідно із ст. 39 Закону України «Про іпотеку» є визначення початкової ціни предмета іпотеки. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року № 6-1465цс14. Позивачем, відповідно до резолютивної частини позовної заяви, ставиться питання про визначення початкової вартості предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій. Проте вказані позовні вимоги не відповідають положенням, викладеним у ст. 39 Закону України «Про іпотеку». В ході розгляду даної справи жодною із сторін не було надано суду звіту про дійсну ринкову вартість предмета іпотеки або ж клопотання про призначення судом експертизи для визначення цієї вартості. В той же час, відповідно до п. 1.3 договору іпотеки, за домовленістю сторін на момент укладення договору предмет іпотеки оцінено у сумі 229\~457,00 грн. Враховуючи той факт, що дана ціна предмета іпотеки узгоджена сторонами при його укладанні, будь-якої інформації щодо зміни вартості предмету іпотеки жодної із сторін не надано, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, суд вважає за необхідне визначити початкову вартість предмету іпотеки у розмірі 229\~457,00 грн., як це визначено у п. 1.3 договору іпотеки. Встановлюючи суму заборгованості, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, суд вважає обґрунтованим та підтвердженим розрахунок заборгованості в частині нарахування відсотків за користування кредитом та встановлення розміру тіла кредиту, проте не може погодитись із розміром пені, яку було нараховане Банком за неналежне виконання [PERSON] його зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою встановлено цивільно-правову відповідальність за порушення умов договору, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 5 кредитного договору передбачено відповідальність за порушення позичальником своїх зобов'язань у вигляді сплати на користь Банку пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за день прострочення (п.5.2 кредитного договору). Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Отже, вимоги ПАТ «ПУМБ» про стягнення суми пені, яка була нарахована банком за період з 14.04.2014 року по 11.12.2014 року за порушення строків сплати процентів та тіла кредиту стягненню не підлягає. Таким чином, розмір пені, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки складає 18\~623,87 грн., що становить еквівалент 1\~188,33 доларів США станом на 11.12.2014 року (на момент здійснення позивачем розрахунку в рамках заявлених позовних вимог). До наведеної суми суд приходить з наступного розрахунку: шляхом складання сум пені, нарахованих за період з 11.01.2014 року по 13.04.2014 року включно, розмір якої вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості. Згідно із ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про розподіл судовий витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог ПАТ «ПУМБ». Так, судом встановлено, що в процесі розгляду даної справи позивачем понесені наступні судові витрати: судовий збір при зверненні до Жовтневого районного суду м. Маріуполя із даним позовом у розмірі 3\~654 грн.; судовий збір при зверненні до Апеляційного суду Донецької області із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.02.2015 року у розмірі 1827 грн.; судовий збір при зверненні до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14.05.2015 року у розмірі 2\~557 грн.; судовий збір при зверненні до Верховного Суду України із заявою про перегляд судових рішень у даній справі у розмірі 4\~750 грн. Для визначення розміру судових витрат, належних до стягнення з відповідачів на користь ПАТ «ПУМБ» у дольовому порядку, суд виходить з наступного розрахунку: загальний процент задоволених позовних вимог ПАТ «ПУМБ» складає 87 % (заявлено 708\~337,68 грн. (загальна сума заборгованості за тілом, процентами за користування кредитом за курсом станом на 11.12.2014 року та сума пені, фактично судом стягнуто 617\~579,84 грн. (загальна сума тіла кредиту, процентів за користування кредитом за курсом станом на 11.12.2014 року та сума пені, яка судом стягується частково). Враховуючи наведений процент щодо задоволених позовних вимог ПАТ «ПУМБ», відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в дольовому порядку суд стягує: судовий збір сплачений при зверненні до суду із даним позовом у загальній сумі 3\~178,98 грн. по 1\~059,66 грн. з кожного; судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у загальному розмірі 1\~589,49 грн. по 529,83 грн. з кожного; судовий збір за подачу касаційної скарги у загальному розмірі 2\~224,59 грн. по 741,53 грн. з кожного; судовий збір за подання до ВСУ заяви про перегляд судових рішень у загальній сумі 4\~132,50 грн. по 1\~377,50 грн. з кожного.

Outcome: partial