Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 14 червня 2004 року, право власності на спадкове майно: - на дві земельні частки, кожна по 8,44 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Шевченківської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області; - земельну ділянку, площею 0,09 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Зелений Гай, вул. Комсомольська, 26; - житловий будинок, розташований за цією ж адресою. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином оформленого правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість, які були втрачені. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем за заповітом і прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки фактично проживав разом з нею на час її смерті, але через зазначену обставину не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, хоча наданими документами та завіреними копіями підтверджується належність землі та будинку померлій, тому просив позов задовольнити. В судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, а позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився про його часта місце був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 22 грудня 2003 року помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну частку (пай) розміром 8,44 умовних кадастрових гектарів ВАТ «Восток», в межах Жовтневого (тепер -Вітовського ) району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до сертифікату серї МК № 209253, виданого 9 лютого 2000 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області. На час його смерті і до 1 січня 2004 року діяли положення Цивільного кодексу України 1963 року. З 1 січня 2014 року втупив у дію Цивільний кодекс 2003 року, відповідно ст. 4 його Прикінцевих та Перехідних положень цей Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави Згідно за ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини. Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено першу та другу черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. До спадкоємців першої черги після його смерті відносилася його мати [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки проживала з ним і вступила в управління спадковим майном. В той же час, вона померла 14 червня 2004 року і за життя не встигла переформити спадщину на своє ім'я. Після її смерті відкрилася спадщини, в тому числі на зазначену земельну частку (пай), яку вона отримала в порядку спадкування після смерті сина, а також аналогічну частку (пай), яка належала їй відповідно до сертифікату серії МК № 209253, виданого 9 лютого 2000 року. Крім того, спадщина після її смерті відкрилася і на інше майно: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та на земельну ділянку, площею 0,09 га, які розташовані за адресою Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с. Зелений Гай, вул. Комсомольська (тепер вул. Шкільна), 26. Земельна ділянка належала їй відповідно до державного акту серії МК № 00865, виданого 12 березня 1994 року Зеленгайською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області; Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 13 квітня 2004 року секретарем виконавчого комітету Зеленогайської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належний їй зазначений будинок та земельну частку (пай) своєму онуку [PERSON], тобто позивачу в справі. Останній прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки фактично проживав з нею на час смерті. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В той же час, під час подальшого оформлення спадщини на спадкове майно після смерті [PERSON] позивач отримав розяснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку і через не представлення належним чином оформлених оригіналів правовстановлюючих документів на дану нерухомість, тобто державних актів.\~ За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Так, державний акт та сертифікати (оригінали) на землю були втрачені власницею за невідомих обставин, а право власності на будинок вона не встигла належним чином зареєструвати. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка для будівництва будинку та право на земельні частки належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу, як спадкоємцю, який прийняв спадщину після її смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Що ж до спадкування на будинок, то суд зазначає наступне.\~ Спадкодавиця за свого життя, побудувавши будинок, не отримала свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований по вул. Шкільна 26 (раніше вул. Комсомольська), в с. Зелений Гай Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, був побудований в 1985 році, господарські будівлі та споруди 1985-88 роки.\~ Згідно з даними того ж технічного паспорту та довідки комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 7 березня 2017 року житловий будинок має житлову площу 41,10 кв.м., загальну площу 62.40 кв.м. Відповідно до записів у погосподарській книзі Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (до об'єднання в 2016 році територіальних громад територія Зеленогайської сільської ради) житловий будинок по вул. Комсомольска (Шкільна), 26 в с. Зелений Гай цього ж року існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Викладене свідчать про те, що [PERSON] за свого життя побудувавши будинок мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на нього, але цього не здійснила.\~ Однак це не скасовує належність їй будинку, оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок, ділянка та земельні частки належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу як спадкоємцю за заповітом, який прийняв спадщину після її смерті. В позасудовому порядку вирішити це питання позивач не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом та за законом. Враховуючи, що заповітом охоплено спадщину у виді будинку та її земельної частки, то інше майно він спадкує за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved