Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 11.08.2011 року, укладеним між ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] в сумі 314242,53 грн., яка утворилась станом на 24.01.2017 року, посилаючись на порушення боржником [PERSON] своїх зобовязань. Представник позивача, явка якого була ухвалою суду від 26 квітня 2017 року визнана обов`язковою, в судове засідання не зявився з невідомих суду причини, про причини неявки суд не повідомив, письмово просив справу розглянути в його відсутність. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наступні обставини справи. Дійсно, 11.08.2008 року, між ТОВ «[PERSON] та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] та Кредит» - позивач по справі, [PERSON] та [PERSON] були укладені кредитний договір № 06-54-aisp-2008 та договір поруки, відповідно. У відповідності до п.2.1 цього кредитного договору банк надав [PERSON] в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повторності, строковості, платності кредит у сумі 16 947 доларів США, з оплатою по фіксованій процентній ставці 13,8 % річних. Згідно з п.3.2 кредитного договору, позичальник зобов`язався повністю повернути кредит у строк до 10.08.2015 року, а всього, за даними банку згідно із додатком до кредитного договору, боржник з урахуванням процентів повинен сплатити 25 878,86 доларів [PERSON] сумлінно виконала усі умови кредитного договору і навіть переплатила банку зайві 400 доларів США, сплачуючи кожен місяць більш ніж повинна була погашати щомісячно згідно складеного графіку. Фактично повернула банку 26 278,86 доларів США, доечі, до спливу строку, зазначеному у договорі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та таблицею, наданою самим позивачем до позовної заяви. Таким чином, на думку представника відповідачів, вимоги банку є безпідставними та необгрунтованими. Суд, заслухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що, згідно із договором № 06-54-aisp-2008 від 11.08.2008 року, позивач надав відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 16 947 доларів США з оплатою по процентній ставці 13,8 % річних, відповідно до умов договору з кінцевим терміном повернення кредиту у строк до 10.08.2015 року. При цьому позичальник зобов'язалась щомісячно, в термін до 20 числа кожного місця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах, у розмірі встановленому графіком погашення кредиту, в сумі 318 доларів США, починаючи з дати складання Договору та до 10.08.2009 року. За період з 11.08.2009 по 10.08.2010 року ця сума щомісчно складала 313 доларів США, з 11.08.2010 по 10.08.2011 310 доларів США; з 11.08.2011 по 10.08.2012 309 доларів США; з 11.08.2012 по 10.08.2013 306 доларів США; з 11.08.2013 по 10.08.2014 303 доларів США; з 11.08.2014 та до кінцевої дати повернення кредитних ресурсів цей платіж становив 298 доларів США. Банк умови договору в частині надання кредитних ресурсів виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою на отримання кредиту від 30.07.2008 року. Після укладення договору, між позивачем і відповідачкою, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобовязання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ці зобовязання, згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 525,526,530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Як вбачається з позовної заяви, свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі та надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 16 947 доларів США. Проте, на думку позивача, відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням його законних прав. Так, останній вважає, що позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, а тому, станом на 24.01.2017 року, її заборгованість за кредитним договором, згідно із наданим розрахунком, становить 314 242,53 грн. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 120 404,58 грн., строкової заборгованості по відсоткам 1 450,47 грн., простроченої заборгованості по відсоткам 35 425,93 грн. та пені 156 961,57 грн.. Проте, жодного підтвердження на існування у [PERSON] вказаної у позові суми боргу позивачем не надано, більш того, як у позовній заяві, так і у додатках до неї, не зазначено коли і з якого приводу виникла заборгованість, а відповідно до наданої позивачем таблиці, у графі «поточна заборгованість за кредитом» та «заборгованість за сплатою процентів» відсутні дані заборгованості [PERSON] за будь який місяць, про що також зазначив і представник відповідачів. Крім того, представником відповідачів надано суду квитанції, якими підтверджується щомісячна сплата [PERSON] коштів на погашення кредиту згідно умов договору та відповідно до графіку до моменту повного розрахунку. Судом також встановлено, що жодних змін то кредитного договору, в тому числі і відсоткової ставки за ним, між сторонами належним чином здійснено не було, а відповідно до ст. ЦК 525 України, одностороння зміна умов договору не допускається. Також, з матеріалів справи, вбачається, що з метою забезпечення договору виконання зобов'язань за кредитним договором № 06-54-aisp-2008 від 11.08.2008 року між банком та відповідачкою [PERSON] 11.08.2008 року був укладений договір застави, відповідно до якого остання передала позивачу в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки SKODA FABIA AMBIENTE, 2008 року випуску, бежевого кольору, шасі (кузов, рама) №ТМВВС45J88В503445, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно із витягом реєстру обтяжень рухомого майна від 24.01.2017 року, обтяжень за цим автомобілем чи за позичальницею не має, що в свою чергу свідчить про те, що позивач повністю отримав усю суму боргу та сам зняв автомобіль з застави. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Таким чином, оскільки позивач в судовому засіданні належним чином не довів заявлені вимоги, тоді як із досліджених судом доказів вбачається відсутність у відповідачів заборгованості за спірним договором кредиту, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із його не обґрунтованістю та недоведеністю. Оскільки позовні вимоги до [PERSON] є похідними від позовних вимог до [PERSON], у їх задоволенні також слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed