Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, посилаючись на те, що 20 травня 2015 року відповідач під розписку позичив у нього гроші у розмірі 4500,00грн. При цьому за вказані гроші він зобов»язався виготовити йому та його батькові трудові запрошення на роботу до Польщі на шість місяців. Однак, на обумовлену дату [PERSON] не виготовив необхідні документи, в зв»язку з чим вони не поїхали на роботу за кордон. В зв»язку вищевикладеним позивач змушений був звернутися до суду з позовом, в якому прохав стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 26160,00грн; понесені ним судові витрати у розмірі 487,20грн. 19.02.2016 року позивач надав уточнену позовну заяву, в якій збільшив позовні вимоги,та прохав стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 22551,44 грн; моральну шкоду в розмірі 5000,00грн, а також понесені ним судові витрати при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 487,20грн. Позивач в судовому засіданні на задоволенні уточненого позову наполягав та прохав його задовольнити в повному обсязі,посилаючись на обставини, викладені в ньому. [PERSON] також пояснив,що крім коштів в сумі 4500грн, які він віддав відповідачу для оформлення трудових запрошень йому та його батькові [PERSON] на роботу до Польщі,ними були витрачені значні кошти для швидкого оформлення необхідних документів для поїздки, а саме: проводилась оплата комісійних зборів в банку ним та його батьком по 400грн; оплата для швидкого оформлення візи по 400грн з кожного; за отримання закордонного паспорта - 2800грн. Крім того, коли він та його батько залишилися з вини [PERSON] без роботи їм довелося оформити кредити для забезпечення себе їжею,одягом та оплати комунальних послуг. Сума використаних кредитних коштів складає: у батька -1928,84грн, у нього -1491,40грн. Також, позивач пояснив що [PERSON] обіцяв повернути борг в повному обсязі згідно розписки, а також понесені ними витрати в розмірі 7000грн. Проте, гроші відповідач так і не повернув. Крім того, [PERSON] зазначив, що в зв»язку з тим,що з вини відповідача в період липень жовтень 2015 року вони з батьком залишилися без роботи, то він вважає за необхідне стягнути з відповідача суму в розмірі 9744грн.,яку вони могли б отримати працюючі, виходячи з такого розрахунку: 1218грн(мінімальна заробітна плата на місяць станом на 2015 рік)х4 місяці( період їхнього безробіття)х 2. Також, позивач зазначив,що діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5000грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував сплатити [PERSON] борг в розмірі 4500грн, які він отримав від нього для оформлення йому та його батькові трудового запрошення на роботу до Польщі. В іншій частині позовних вимог заперечував та пояснив,що з листопада 2014 року по квітень 2015 року він дійсно займався працевлаштуванням людей на роботу до Польщі. Для цього особі потрібна копія закордонного паспорту та копія паспорту громадянина України та 100 доларів США. Про отримання грошей він ставив свій особистий підпис на копії свого паспорту, який віддавав замовнику. За цей час з м.Лозова він працевлаштував близько 100 чоловік. З квітня 2015 року до нього також звернулося 18 чоловік,серед яких були [PERSON] позивач по справі та його батько [PERSON],які також заплатили йому по 100 доларів США та надали копії необхідних документів, які він переслав мешканцю м. Луцьк гр. [PERSON], який займався подальшим працевлаштуванням людей у Польщі. Однак, запрошення до Польщі [PERSON] йому не переслав,тому вісімнадцять чоловік, яким він робив запрошення, так до Польщі на роботу не потрапили. Крім того, відповідач пояснив,що розрахувався з усіма людьми, які не потрапили на роботу за кордон. Позивачу неодноразово пропонував розрахуватися майном, але том заперечував, посилаючись на те,що при оформленні документів було затрачено значно більше коштів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав заяву, в якій прохав справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити в повному обсязі. Статтями 10,57,60,179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір,що передбачено ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається та даний факт підтвердив в судовому засіданні відповідач, що він отримав від [PERSON] кошти в сумі 4500грн для виготовлення трудових запрошень на роботу до Польщі для нього та його батька, що підтверджується копією його розписки(а.с.3). Однак на обумовлену дату [PERSON] не надав їм трудові запрошення,у зв»язку з цим позивач та його батько не поїхали на роботу до Польщі. На неодноразові звернення позивача повернути йому кошти, відповідач не реагує, борг до цього часу не повернув(а.с.13-15). При цьому як позивач так і відповідач пояснили,що крім розписки на ксерокопії паспорта жодних письмових угод,договорів між ними не укладалось. Із копії постанови про закриття кримінального провадження та самих матеріалів кримінального провадження № 12015220380001990, наданих на запит суду СВ Лозівського ВП ГУНП в Харківській області та досліджених в судовому засіданні вбачається,що [PERSON] звернувся до Лозівського МВ з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, оскільки останній шляхом обману заволодів його грошовими коштами на загальну суму 4500грн, чим завдав йому матеріальний збиток на вказану суму. Однак, кримінальне провадження № 12015220380001900 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст..190 ч.1(шахрайство) КК України було закрито, в зв»язку з тим,що в діях [PERSON] відсутній склад злочину, передбачений за вищевказаною кваліфікацією, оскільки не було встановлено,що на момент отримання грошей у нього був умисел на заволодіння ними(а.с.10-11). Позивач в судовому засіданні підтвердив,що оголошення про працевлаштування до Польщі він прочитав в газеті, сумлінність [PERSON] не перевіряв, розумів ризики, які можуть спіткати його в разі недобросовісної поведінки останнього. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку [PERSON] передав у борг гроші [PERSON] в розмірі 4500 грн для оформлення трудового запрошення на роботу до Пльщі. Стаття 1047 ч.2 ЦК України передбачає форму договору позики, а саме: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку підтверджуючими документами є саме розписка [PERSON] про отримання коштів, про що не заперечував відповідач у судовому засіданні. Як вбачається із пояснень позивача в судовому засіданні, відповідач повинен був виготовити трудові запрошення на роботу до Польщі, однак взяте на себе зобовязання не виконав. Відповідно до вимог\~ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 4500грн. Що стосується решти суми боргу 18051,44грн,яка складається, як вказав позивач [PERSON] з: оплати комісійних зборів в банку по 400грн; оплати для швидкого оформлення візи по 400грн з кожного; оплати за отримання закордонного паспорта - 2800грн; суми використаних кредитних коштів на власні потреби у розмірі 3420,24грн; суми у розмірі 7000грн, які [PERSON] обіцяв повернути позивачу; суми по безробіттю в розмірі 9744грн., виходячи з такого розрахунку: 1218грн(мінімальна заробітна плата на місяць станом на 2015 рік)х4 місяці( період їхнього безробіття)х2,суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивач жодного доказу на підтвердження вказаного не надає: квитанцій про сплату комісійних зборів банку,оплату за прискорення оформлення візи,оплату отримання закордонних паспортів,отримання кредиту,розписку відповідача на отримання від нього 7000грн. При цьому позивач подвоює кожну суму, оскільки посилається,що на роботу за кордоном мав намір поїхати з батьком і саме з ним вони понесли рівні збитки. Але позивачем у справі [PERSON] не є, а залучений до розгляду справи як третя особа. Також, суд зауважує,що позивач не був позбавлений можливості працевлаштуватися на іншу роботу та отримувати зарплатню. Що стосується наданої позивачем квитанції на суму 430грн,сплачених ним за консультаційні послуги на умовах припейд,6106/0118/3334 в т.ч.ПДВ, то по-перше вказана сума не була заявлена позивачем в позові,як вимога на стягнення; по- друге, вказаний платіжний документ не підтверджує той факт,що ця сума якимсь чином пов»язана з обставинами вказаними в позові(а.с.16). Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або інших ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації,ступеня вини особи,яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин,які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,психічних,душевних,тощо),яких зазнав позивач,характеру немайнових витрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема,враховується стан здоров»я потерпілого,тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,час та зусилля,необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності,виваженості та справедливості, суд вважає,що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 5000,00гривень є надмірним. Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснив,що оскільки не мав грошей пропонував позивачеві розрахуватися своїм майном,на що той відмовив. Вказаний факт підтвердив в судовому засіданні позивач. Суд враховує обставини по справі, та вважає,що позивачу були спричинені моральні страждання. Протягом всього часу позивач постійно докладав зусилля, щоб захистити свої особисті права,що безумовно відображалося на його нормальному життєвому ритмі, але інших доказів на підтвердження істотних змін у його житті,його моральних страждань позивачем не надано. Тому суд приходить до висновку,що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди,за вказаних обставин, є відшкодування моральної шкоди в сумі1000грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє. У відповідності до ст. ст88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду в сумі 487,20 грн..

Outcome: partial