Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3291619607 від 31 січня 2017 року в розмірі 73028,24 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 31 січня 2017 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з заявою №3291619607 від 31 січня 2017 року на отримання кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява №3291619607 від 31 січня 2017 року разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» складає між ним та останнім кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору № 3291619607 від 31 січня 2017 року відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі, у строки та на умовах, передбачених цим договором. Відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, утворилась заборгованість у розмірі 73028,24 гривень. 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3291619607 від 31 січня 2017 року в сумі 73028,24 гривень з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 39332,12 гривень; сума заборгованості за відсотками в розмірі 5848,58 гривень; заборгованість за платаю за управління кредитом в розмірі 17352,33 гривень; пеня в розмірі 10495,21 гривень. Позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Всупереч умовам кредитного договору 3291619607 від 31 січня 2017 року, незважаючи на повідомлення позивача, відповідач не виконала свої зобов`язання, жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора не здійснив, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2019 року відкрито провадження по справі. 22 жовтня 2019 року відповідач подав суду відзив на позовну заву, в якому вимоги позивача визнав частково та просив відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні вимог про стягнення суми заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 17352,33 гривень та зменшити розмір нарахованої пені за прострочення сплати кредиту до 2000,00 гривень і суму судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В обґрунтування посилався на те, що вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за платаю за управління кредитом в розмірі 17352,33 гривень є безпідставні, оскільки такий вид відповідальності не передбачений ні умовами кредитного договору №3291619607 від 31 січня 2017 року, ні нормами діючого законодавства. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що «плата за управління кредитом» є пенею, штрафом, збитками, при цьому за порушення умов договору кредиту №3291619607 від 31 січня 2017 року позивач просить стягнути з відповідача суму пені в розмірі 10495,21 гривень. Також, відповідач просить звернути увагу на те, що заборгованість за вказаним кредитним договором утворилась внаслідок хвороби [PERSON] , в період квітня-травня 2017 року останньому було діагностовано цукровий діабет 2-го типу, що змусило відповідача неодноразово перебувати на лікарняному в цей період. Але незважаючи на це він мав намір погашати кредит та робив це, а саме 24 лютого 2017 року перерахував на погашення кредиту суму в розмірі 2440,00 гривень; 31 березня 2017 року - 1800,00 гривень; 12 липня 2017 року - 200,00 гривень; 15 серпня 2007 року - 200,00 гривень. За вказаних обставин, враховуючи, що заборгованість за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року утворилась за час перебування [PERSON] на лікуванні, а також приймаючи до уваги скрутне матеріальне становище в зв`язку з діагностуванням хвороби та перебуванням на лікарняних, відповідач просить зменшити розмір нарахованої пені за прострочення сплати кредиту з 10495,21 гривень до 2000,00 гривень. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подав суду відповідь на відзив, в якому підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що п. 2 кредитного договору №3291619607 від 31 січня 2017 року, одним із видів зобов`язання за кредитом є сплата щомісячних процентів у розмірі 2,69% від суми кредиту. Відповідно до абз. 3 прикінцевих положень вказаного кредитного договору, примірник заяви № 3291619607 від 31 січня 2017 року відповідач отримав, умови отримання кредитів від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» згоден отримати шляхом роздрукування з веб-сайта кредитодавця www.kreditmarket.ua. Згідно п.3.1 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 30 березня 2015 року, затверджених наказом генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 6 від 08 травня 2015 року, за надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти. Відповідно до п. 3.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» від 30 березня 2015 року, сума процентів всіх видів становить сукупну вартість кредиту. Згідно п. 3.3.2 вказаних Умов, щомісячні проценти обчислюються від суми кредиту та нараховуються щомісячно. За п. 3.3.3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» від 30 березня 2015 року, річні проценти обчислюються від загальної суми грошового боргу позичальника за кредитним договором та встановлюються у розмірі, що відповідає періоду часу за один рік, але нараховуються щомісячно, виходячи з кількості днів у календарному році. Усі можливі нарахування по сумі щомісячних та річних процентах відображені в останній та передостанній колонці п. 4 Графіку платежів до кредитного договору №3291619607 від 31 січня 2017 року. Таким чином умовами вказаного кредитного договору із самого початку був передбачений такий вид нарахувань по кредитній заборгованості, проте під час формування документації для передачі її до ТОВ «ФК «ЄАПБ» представники ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» допустили в цій документації технічну помилку, яка в свою чергу потягнула за собою помилку представника позивача при підготовці позовної заяви та формування Розрахунку заборгованості по кредитному договору №3291619607 від 31 січня 2017 року. Таким чином, у цьому розрахунку три колонки, що відображають нарахування, сплату та залишок до сплати по щомісячним процентам були підписані неправильно загальною назвою «плата за управління кредитом». Ця помилка також стала причиною неправильного зазначення назви цієї складової кредитної заборгованості і у позовній заяві. Тобто, плата за управління кредитом, дійсно не передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, натомість ця складова кредитної заборгованості у кредитному договорі має назву плата по щомісячним процентам. При цьому, відповідно до абз. 2 та 3 прикінцевих положень кредитного договору №3291619607 від 31 січня 2017 року, умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту/кредитів, позичальнику роз`яснені та зрозумілі. Позичальник ознайомився з кредитним договором до його укладення і був згоден з усіма його умовами. Таким чином відповідач, при наданні йому кредитних коштів, розумів яку саме суму загальної кредитної заборгованості він має сплатити для погашення кредиту і погоджувався із нею, про що свідчать особисті підписи відповідача на кожній сторінці кредитного договору. Отже, твердження щодо безпідставності стягнення з відповідача кредитної заборгованості по щомісячним процентам, яка помилково була названа платою за управління кредитом, є недоведеною, оскільки ставка щомісячних процентів відображена у кредитному договорі № 3291619607 від 31 січня 2017 року, а усі нарахування щодо цієї складової кредитної заборгованості відображені у Графіку платежів, який в свою чергу є п. 4 вказаного кредитного договору. Щодо нарахування заборгованості по пені за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року, то п. 2 цього договору, відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань є щоденна пеня 0,3% від загальної суми прострочення, яка сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом. Таким чином, розмір нарахованої пені здійснювався на підставі норм цивільного законодавства та пунктів кредитного договору №3291619607 від 31 січня 2017 року, розмір пені не перевищує розмір збитків. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - [PERSON] , яка діє на підставі ордеру серії ХВ № 89000/63 від 22 жовтня 2019 року, в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій вимоги позивача визнала частково, просила відмовити у стягненні заборгованості за плату за управління кредитом в розмірі 17352,33 гривень та зменшити розмір нарахованої пені до 2000,00 гривень, також просила розглянути справу за її відсутності. Будь-яких інших клопотань сторонами не надано. Суд, розглянувши заяви представників позивача та відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 31 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №3291619607, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» надав відповідачу кредит у розмірі 40561,90 гривень, зі сплатою щомісячних процентів за користування кредитом у розмірі 2,69% від суми кредиту; річних процентів у розмірі 11,99% від суми боргу за договором на строк 36 місяців, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі, у строки та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до умов кредитного договору №3291619607 від 31 січня 2017 року відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення щоденно. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява №3291619607 від 31 січня 2017 року разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» складає між ним та останнім кредитний договір. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року та надало відповідачу кредит на умовах та розмірі, передбачених цим договором, про що свідчать платіжні доручення № І107057147 та № І107057148 від 31 січня 2017 року та бухгалтерська довідка про перерахування коштів, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 30 липня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 73028,24 гривень з яких: - заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 39332,12 гривень; - сума заборгованості за відсотками в розмірі 5848,58 гривень; - сума заборгованість за щомісячними процентами в розмірі 17352,33 гривень, - сума заборгованості за пенею в розмірі 10495,21 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року. Також судом встановлено, що 30 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20180730, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року, про що свідчить витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року. Також суду надано: Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в редакції від 30 березня 2015 року, затверджених наказом генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 6 від 08 травня 2015 року; довідка ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» вих. №2694247-SG від 31 жовтня 2018 року; повідомлення про відступлення права вимоги на адресу відповідача (вих. №002767182 від 07 серпня 2018 року); повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року та включення персональних даних [PERSON] до бази персональних даних на адресу відповідача (вих. №002767182-1 від 07 серпня 2018 року); копія статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в новій редакції, затвердженого Загальними зборами учасників протокол № 107 від 02 лютого 20117 року; виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я [PERSON] від 27 квітня 2017 року; від 05 травня 2017 року; 29 травня 2017 року; листок непрацездатності [PERSON] серії [NUMBER] , за даними якого останній перебував у стаціонарі в період з 06 травня 2017 року до 24 травня 2017 року та з 06 травня 2017 року переведений на іншу роботу; листок непрацездатності [PERSON] серії [NUMBER] , за даними якого останній перебував на амбулаторному лікуванні та 07 квітня 2017 року, 12 квітня 2017 року, 17 квітня 2017 року звільнений від роботи; листок непрацездатності [PERSON] серії АДП , за даними якого останній перебував на амбулаторному лікуванні та 28 лютого 2018 року, 05 березня 2018 року, 10 березня 2018 року звільнений від роботи; медична довідка за даними якої [PERSON] у період з 21 квітня 2017 року до 25 квітня 2017 року перебував на лікуванні у терапевтичному відділенні Мереф`янської ЦМЛ; копії квитанцій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника № 3291619607 від 31 січня 2017 року, підписаній відповідачем встановлені щомісячні проценти за користування кредитом у розмірі 2,69% від суми кредиту; річні проценти у розмірі 11,99% від суми боргу за договором та відповідальність у виді пені за порушення зобов`язання у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення, щоденно. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року підлягають задоволенню, при цьому враховує, що на час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у добровільному порядку; у заяві [PERSON] №3291619607 від 31 січня 2017 року між сторонами досягнуто домовленості щодо сплати річних процентів в розмірі 11,99%; щомісячних процентів в розмірі 2,69%; пені в розмірі 0,3% за несвоєчасне погашення кредиту; при цьому, відповідно до абз. 2 та 3 прикінцевих положень кредитного договору № 3291619607 від 31 січня 2017 року, умови договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту/кредитів, позичальнику роз`яснені та зрозумілі, відповідач ознайомився з кредитним договором до його укладення і був згоден з усіма його умовами, про що свідчить підпис останнього. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те що заборгованість за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року утворилась за час перебування [PERSON] на лікуванні, а також приймаючи до уваги скрутне матеріальне становище в зв`язку з діагностуванням хвороби та перебуванням на лікарняних, оскільки відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Щодо зменшення суми пені суд приходить до наступного. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов`язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що розмір пені визначений договором; сума заборгованості за основною сумою боргу за користування кредитом становить 39332,12 гривень, нарахована сума пені в розмірі 10495,21 гривень є співмірною із сумою заборгованості та меншою більше ніж у 3,5 рази, що на думку суду відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні вимог відповідача щодо зменшення суми пені за кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року до 2000,00 гривень, за їх безпідставністю. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором №3291619607 від 31 січня 2017 року не виконав, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до платіжного доручення № 8290 від 05 березня 2019 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved