Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САНОІЛ-ТРАНС» на його користь моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень. Позов обґрунтовує наступним. 09.02.2013 року близько 15 години 10 хвилин на автодорозі Молочанськ - Токмак в с. Кутузівка Токмацького району, напроти будинку № 7 по вул. Вишнева, водій автомобіля КАМАЗ [NUMBER] з причепом ГКБ 8350 [NUMBER] громадянин [PERSON] скоїв на позивача наїзд. В результаті ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження і знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні Токмацької ЦРЛ з 09.02.2013 року по 21.02.2013 року, що підтверджується висновком експерта № 107 від 28.05.2013 року. Згідно висновку експерта № 107 від 28.05.2013 року, закритий перелом лонної та сидаліщної кісток таза, справа, зі зміщенням. Відкритий уламковий межвертельний перелом правого стегна зі зміщенням. Закритий уламковий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням. Закритий уламковий перелом верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням. Закритий двухкісточковий перелом правої гомілки зі зміщенням. Закритий перелом 2-5 плюсневих кісток правої стопи без зміщення. Закритий перелом дистального метафізу правої променевої кістки без зміщення. Відкритий крайовий перелом в ділянці нижнього мищелку правого плеча, забійні рвані рани верхньої третини правого стегна, правої стопи. Скальповано-рвана рана правого ліктьового суглобу, численні садна верхніх та нижніх кінцівок, на які є вказівка у медичній документації, у [PERSON] утворилися від травматичної дії в ділянку тулуба та кінцівок, при обставинах ДТП. Таким чином, встановлений причинно-слідчий зв'язок між дорожньо-транспортною пригодою та тяжкими тілесними ушкодженнями. Відповідач, якому належить автомобіль КАМАЗ [NUMBER] з причепом ГКБ 8350 [NUMBER] на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, тобто на правовій підставі, є особою відповідальною за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Як вбачається з постанови слідчого СВ Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області від 29.04.2013 року. у порушенні кримінальної справи за ознаками ст. 286 ч. 1 КК України відносно водія [PERSON] було відмовлено в зв'язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. Вказаний висновок слідчим було зроблено на підставі висновку судової авто-технічної експертизи, згідно якого водій автопоїзда у складі автомобіля КАМАЗ 53212 [NUMBER] та причепу ГКБ 8350 [NUMBER] [PERSON] мав діяти згідно вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3, 12.2, 22.1 ПДР. В діях водія [PERSON] є невідповідність вимогам п. 22.1 ПДР, що не перебувають в причинному зв'язку з подією пригоди. Органи слідства дійшли до висновку, що ця дорожньо-транспортна пригода сталася з вини самого ж постраждалого пішохода. Позивач дійсно рухався по правому узбіччі в попутному напрямку та був зачеплений заднім правим колесом автомобіля, але він свідомо не допускав завдання собі шкоди джерелом підвищеної небезпеки, в його діях відсутній умисел (прямий чи непрямий) на завдання йому шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Обставиною, яка звільняє особу, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, а саме умисел потерпілого на завдання йому шкоди, не знайшов своє місце, бо порушення мною Правил дорожнього руху внаслідок грубої необережності позивача, не свідчить про направленість його умислу на заподіяння собі тяжких тілесних ушкоджень джерелом підвищеної небезпеки. Він не розумів наслідки своєї поведінки, коли йшов по дорозі, де рухаються транспортні засоби. Цивільний кодекс України не допускає звільнення особи, відповідальної за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, від обов'язку відшкодувати шкоду у зв'язку з необережністю (в тому числі і грубою) потерпілого. Другою обставиною, яка звільняє особу, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, є завдання шкоди в наслідок непереборної сили. Згідно із ст. 263 ч. 1 п. 1 ЦК України непереборною силою визнаються будь-які обставини, що мають ознаки надзвичайності чи невідворотності. Враховуючи умови дорожньо-транспортної пригоди та обставини наїзду водієм, що керував автомобілем, на нього, можна дійти висновку, що відсутні будь-які явища надзвичайності. В результаті ДТП позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у довготривалому лікуванні, фізичному болю та стражданнях, погіршенні здоров'я, неможливості працювати, порушенні життєвого укладу сім'ї. Позовні вимоги випливають із заподіяння шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Саноіл-Транс» в судовому засіданні позову не визнав, пояснив наступне. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на той факт, що єдиними обставинами, наявність яких звільняє особу від обов'язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки є непереборна сила та умисел потерпілого. Зазначене твердження позивача є таким, що не ґрунтується на законі. Цивільне законодавство, забороняючи те чи інше діяння, пов'язує відповідальність за нього з настанням певного шкідливого наслідку, в зв'язку з чим, для вирішення питання про притягнення особи, винної у вчиненні цього діяння, до відповідальності треба, крім інших обставин, встановити і те, що до цього наслідку спричинилися її неправомірні дії або бездіяльність. Відсутність причинного зв'язку між протиправним діянням особи і певним шкідливим наслідком виключає можливість притягнення особи до відповідальності. Відтак, обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду можна покласти лише на особу, протиправне діяння чи бездіяльність якої є причиною цієї шкоди. Враховуючи викладене вище, необхідними умовами для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в цивільному судочинстві, повинні бути (1) наявність неправомірних дій чи бездіяльності особи та (2) наявність причинного зв'язку між такими неправомірними діями чи бездіяльністю і завданою шкодою. Згідно висновку судового експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру [PERSON] від 17 квітня 2013 року № 217/13 та свідчень водія [PERSON], останній завчасно виявивши перешкоду для руху, зменшив швидкість руху керованого ним транспортного засобу до максимально дозволеної мінімальної (до 40 кілометрів на годину) та скерував його максимально вліво на своїй полосі руху, тим самим створив безпечний інтервал для уникнення зіткнення з позивачем. Зазначені дії водія [PERSON] відповідають вимогам п. п. 12.1., 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та є правомірними. Правову перевірку на наявність неправомірних дій чи бездіяльності, та причинного зв'язку між такими діями та завданою шкодою було здійснено на стадії кримінального провадження. Саме наявність правомірних дій з боку водія [PERSON] та не перебування таких дій в причинному зв'язку із завданою шкодою Позивачу послугувало підставою для закриття кримінального провадження щодо водія Відповідача. Як свідчать матеріали справи, завдана позивачу шкода знаходиться в причинному зв'язку виключно з діями самого позивача. Наявність зазначених обставин звільняє відповідача від обов'язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Позивач вважає, що саме відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати йому моральну шкоду, завдану таким джерелом підвищеної небезпеки. Зазначене твердження є необґрунтованим та незаконним виходячи з наступного. Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, про що свідчить договір № 20 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, укладений 06 квітня 2012 року між відповідачем та публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» («Страхова компанія»). Здійснивши страхування цивільно-правової відповідальності шляхом укладення відповідного договору, відповідач тим самим переклав на страхову компанію свій обов'язок відшкодувати шкоду, в т.ч. й моральну, яка може бути заподіяна в майбутньому життю та здоров'ю третіх осіб в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. В той же час, обов'язок відшкодувати моральну шкоду заподіяну позивачу покладається відповідно до статей 9, 22 Закону «Про страхування» на Страхову компанію лише в межах встановлених лімітів відповідальності. Розмір ліміту відповідальності страхової компанії за завдану позивачу моральну шкоду (за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого) встановлений пунктом 4.4. Договору та пунктом 9.3. статті 9 Закону «Про страхування» і складає 100000,00 грн. Розмір, завданої позивачу моральної шкоди, не перевищує ліміту відповідальності страхової компанії. Відтак, у разі наявності підстав для відповідальності відповідача за завдану позивачу шкоду, обов'язок з її відшкодування в повному обсязі лежить на страховій компанії. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на єдине припущення (на одну з трьох позицій), яке висловив експерт в своєму висновку, щодо невідповідності дій водія [PERSON] вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху при течії небезпеки 5,49 секунди. Зазначене твердження позивача є необґрунтованим виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою слідчого СВ Токмацького МВ ГУ МВС України в Запорізькій області Кузьменко О.М. від 29 квітня 2013 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 12013080350000173 від 10 лютого 2013 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В зазначеній постанові вказано, що дорожньо-транспортна пригода скоєна з вини самого Позивача та в двох з трьох позицій (припущень) водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, про що також зазначено у висновку експерта. За таких обставин, доказом у справі, який підлягає вивченню судом, є висновок експерта в цілому, а не окреме припущення експерта, зазначене в цьому висновку. В позові позивач зазначив, що він був зачеплений заднім правим колесом автомобіля, що підтверджує наявність неправомірних дій водія [PERSON], які знаходяться в причинному зв'язку із завданою шкодою. Зазначене обґрунтування позивачем своїх вимог є незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного. Як свідчать пояснення водія [PERSON], які також зафіксовано в висновку експерта, потрапляння позивача під колеса транспортного засобу відбулося на проїжджій частині дороги на відстані 2,3 метри від правого краю проїжджої частини, шляхом чіпляння Позивачем своєю сумкою заднього правого колесу причепу. Зазначена обставина свідчить про порушення позивачем Правил дорожнього руху. Такі дії позивача знаходяться в причинному зв'язку із завданою йому шкодою, та зовсім не свідчать про наявність неправомірних дій з боку водія [PERSON], який, натомість, об'єктивно виявивши позивача, який рухався по правому боці проїзної частини дороги, зменшив швидкість руху транспортного засобу до максимально дозволеної мінімальної (до 40 кілометрів на годину), прийняв максимально вліво на своїй полосі руху, тим самим створив безпечний інтервал для уникнення зіткнення з Позивачем, при цьому не порушуючи жодних Правил дорожнього руху. Таким чином, твердження позивача про те, що він був зачеплений заднім правим колесом автомобіля, що підтверджує наявність неправомірних дій водія [PERSON], які знаходяться в причинному зв'язку із завданою шкодою є необґрунтованим та незаконним. В своїй позовній заяві позивач зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у довготривалому лікуванні, фізичному болю та стражданнях, погіршенні здоров'я, неможливості працювати, порушення життєвого укладу сім'ї. В той же час, в обґрунтування завдання такої моральної шкоди, Позивач посилається лише на наявність дорожньо-транспортної пригоди та висновок експерта Токмацького міжрайонного відділення Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи. Викладені позивачем таким чином підстави для стягнення моральної шкоди є необґрунтованими. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» в судовому засіданні позов не визнав, оскільки позивач не пред'являв до нього будь-яких позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, скд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.02.2013 року близько 15.10 години на автодорозі Молочанськ - Токмак, в с. Кутузівка Токмацького р-ну, напроти будинку № 7 по вул. Вишнева, водій автомобіля КАМАЗ [NUMBER] з причепом ГКБ 8350 [NUMBER] [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який знаходився в стані алкогольного сп'яніння та рухався по правому узбіччі в попутному напрямку, та впав під заднє праве колесо причепу. В наслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав, згідно судово-медичної експертизи № 107 від 29.04.2013 року тяжкі тілесні ушкодження. За висновками судової автотехнічної експертизи водій [PERSON] мав діяти згідно вимог пп. 12.1, 13.1,13.3,12.2, 22.1 Правил дорожнього руху. В діях водія [PERSON] є невідповідність вимогам п.22.1 ПДР, що не перебувають в причинному зв'язку з подією пригоди. При течії небезпеки 5,49 секунди в діях водія [PERSON] є невідповідність з технічної точки зору, що перебуває в причинному зв'язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. При течії небезпеки 4.14-4.35 секунди в діях водія [PERSON] невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР, з технічної точки зору не вбачається. Враховуючи викладене, те що ДТП скоєне з вини самого ж постраждалого-пішохода [PERSON], в двох позиціях з трьох водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП, на підставі чого кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013080350000173 від 10.02.2013 року - закрите. Зазначена обставина підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29.04.2013 року. Згідно висновку експерта № 107 від 28.05.2013 року, закритий перелом лонної та сидаліщної кісток таза, справа, зі зміщенням. Відкритий уламковий межвертельний перелом правого стегна зі зміщенням. Закритий уламковий перелом нижньої третини правого стегна зі зміщенням. Закритий уламковий перелом верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням. Закритий двухкісточковий перелом правої гомілки зі зміщенням. Закритий перелом 2-5 плюсневих кісток правої стопи без зміщення. Закритий перелом дистального метафізу правої променевої кістки без зміщення. Відкритий крайовий перелом в ділянці нижнього мищелку правого плеча, забійні рвані рани верхньої третини правого стегна, правої стопи. Скальповано-рвана рана правого ліктьового суглобу, численні садна верхніх та нижніх кінцівок, на які є вказівка у медичній документації, у [PERSON] утворилися від травматичної дії в ділянку тулуба та кінцівок, при обставинах ДТП і кваліфікуються як тяжкі тілесні пошкодження. Відповідно договору № 20 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, укладеного 06 квітня 2012 року між відповідачами, Відповідач ТОВ «Саноіл-Транс» застрахував свою цивільну відповідальність. Строк дії договору з 06.04.2012 року до 01.04 2013 року. Згідно п. 2.1 договору, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, в т.ч. автомобіля КАМАЗ [NUMBER], що також підтверджується листом ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 05.02.2014 року. Розмір ліміту відповідальності відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000,00 грн. по кожному полісу (п. 4.4 договору). Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, вберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» дано роз'яснення, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що в діях водія [PERSON] відсутня ознака неправомірності, в зв'язку з чим, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed