Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому вказав, що 24.11.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний -факторинг» було укладено Кредитний Договір №Т0047189 про надання грошової позики в розмірі 8613 гривень 76 копійки, на купівлю телевізору SAMSUNG UE22H5600AKXUA. Відповідно до видаткової накладної №ЗФЮФТ-0172-15115999 від 24 листопада 2016 року, відповідач отримав телевізор, будь-які претензії та/або зауваження були відсутні. Кошти були перераховані позивачем ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» та ПАТ «Страхове товариство «Альфа Страхування» відповідно до п. 2.5. та п. 9.2. Основного договору. Згідно п. 3. Основного договору, сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальникові на умовах строковості, а саме терміном на 18 місяців (дванадцять) та платності - 4,5% щомісячної комісії за управління кредитом. Щомісячний платіж склав 866 гривень 19 копійки. Відповідач, порушуючи визначений графік оплат не здійснив жодного платежу. Просить суд стягнути заборгованість в розмірі 8613 гривень 76 копійки; комісія за управління кредитом в сумі 6977 гривень 14 копійок; штраф в сумі 4134 гривні 60 копійок; індексацію несплачених грошових коштів (збитки від інфляції) в сумі 2203 гривні 39 копійок; 3% річних в сумі 387 гривні 61 копійки. Ухвалою від 17.07.2018 року відкрито провадження по справі. 30.08.2018 року до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому окрім іншого зазначає, що підставами для відмови в задоволенні повної позовної заяви є наступні обставини: позивач пропустив строк позовної давності щодо неустойки (штрафів та пені); стягнення комісії з обслуговування кредиту є неправомірним. Вважає, що вимога позивача щодо стягнення заборгованості у сумі 11111,74 грн., яка складається з наступного: штраф 4134,60 грн., за комісією 6977,14 грн. є незаконною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що вона згодна з тим, що перестала сплачувати за кредит. На той час коли брала кредит у неї була робота, та змога його сплачувати, але потім вона змушена була звільнитися з роботи. Вона не згодна з сумою стягнення, заперечує проти штрафу з мотивів викладених у відзиві. Також пояснила, що з приводу незгоди з окремими пунктами договору нікуди не зверталась. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу\~ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 24.11.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний -факторинг» було укладено кредитний Договір №Т0047189, строком на 18 місяців, про надання грошової позики яка складається з вартості товару в 7048,9 грн. та страхового платежу в розмірі 1564,86 грн., а загалом, в розмірі 8613,76 грн., на придбання телевізору. Відповідно до видаткової накладної №ЗФЮФТ-0172-15115999 від 24.11.2016 року, рахунку фактура №ЗФЮФТ-0172-1576170 від 24.11.2016 року відповідач отримала телевізор, а кошти були перераховані позивачем до ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН». Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Факт отримання кредиту, та підписання договору не заперечувались відповідачкою у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.\~525,\~526 ЦК України,\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами кредитного договору, як правочину, ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обовязковим для виконання. Кредитна установа надада відповідачці кредитні кошти, які остання повинна була повертати шляхом внесення щомісячних платежів. Суду сторонами не надано будь яких доказів, які б свідчили про сплату кредиту. Таким чином судом встановлено, що у порушення умов договору, відповідачка зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Заборгованість за тілом кредиту складає 8613,76 грн. Відповідно до п. 3.7 договору №Т0047189 від 24.11.2016 року, передбачена сплата 4,5% щомісячної комісії за обслуговування позики, яка відповідно до розрахунку складає: від суми кредиту в 8613,76 грн., за період з 24.11.2016 року по 01.06.2018 року, 6977,14 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України\~(ч. 1\~ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 до\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до розрахунку наданого суду, сумнівів у достовірності якого, у суду немає, індекс інфляції за час прострочення за період з 24.11.2016 року по 01.06.2018 року складає 125,58%, а від суми боргу в 8613,76 грн., у грошовому виразі, складає 2203,39 грн. Також 3%, що підлягають сплаті за період з 24.11.2016 року по 01.06.2018 року, складають суму в 387,61 грн. Відповідно до\~ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до п. 7.2 договору №Т0047189 від 24.11.2016 року, передбачена сплата штрафу у розмірі 344,55 грн. за кожен випадок прострочення платежу. Позивач розраховує штраф виходячи з 12 періодів прострочення платежу х 344,55 грн. штрафу = 4134,6 грн. Відповідно до\~ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач звернувся до суду з позовною заявою 02.07.2018 року, і відповідно з даного строку, необхідно вираховувати строк позовної давності до вимог про стягнення штрафу, а враховуючи те, що згідно до графіку платежів, відповідачка повинна була сплатити черговий платіж 24.07.2017 року, а останній 24.05.2018 року, то суд вважає, що виходячи із положень ст. 258 ЦК України, штраф повинен бути вирахуваний за 11 платежів у сумі 3790,05 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості за договором №Т0047189 від 24.11.2016 року, складає 21971 грн. 95 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial