Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 68441 грн. 24 коп. майнової шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому на праві власності належить автомобіль Audi Q5 2,0 ТDІ, 2016 року випуску, кузов №WAUZZZ8R5НА050402, двигун №СNН 276428, транзитні номери: т4 ММ3568, яким він володіє на підставі Договору купівлі-продажу №4106/100, укладеного 28 листопада 2016 року з офіційним дилером AUDI АG в Запорізькому регіоні ТОВ «Агротехкомплект». У лютому 2017 року вказаний автомобіль був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача [PERSON], цивільна відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №2817 від 16.03.2017 року, вартість матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля позивача, складає 106241,24 грн., а вартість послуг експерта по проведенню автотоварознавчого дослідження згідно акту виконаних робіт та наданих послуг №46 від 16.03.2017 року становить 1200,00 грн. Загальна сума майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, на думку позивача, становить 107441,24 грн. Водночас страховик у квітні 2017 року виплатив позивачу страхове відшкодування лише в розмірі 39000,00 грн., тому позивач має право на стягнення решти майнової шкоди безпосередньо з відповідача як з особи, винуватої у дорожньо-транспортній пригоді. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що розмір страхової виплати страховик визначив сам, він лише подав необхідні документи, в тому числі предявляв й висновок експертного автотоварознавчого дослідження №2817 від 16.03.2017 року. Вказане дослідження було проведено 03.03.2017 року, однак до цього часу автомобіль інших пошкоджень не отримував. Фактично позивач витратив на ремонт свого автомобіля близько трьох тисяч доларів США, однак документально підтвердити цього не може. Представник позивача [PERSON] додатково пояснив, що позивач має право на повне відшкодування завданої йому майнової шкоди у звязку з пошкодженням автомобіля, в тому числі шляхом звернення з відповідною вимогою безпосередньо до винуватої особи, незалежно від того, яке рішення за даним страховим випадком прийняв страховик. Відповідач та його представник [PERSON], не оспорюючи сам факт винуватості відповідача у вчиненні ДТП та заподіянні позивачу майнової шкоди, позов визнали частково на суму 2000,00 грн., тобто в межах франшизи, передбаченої умовами укладеного відповідачем договору страхування. В обґрунтування заперечень представник відповідача послався на те, що страховик має відшкодувати позивачу всю заподіяну йому шкоду в межах страхового ліміту, який в даному випадку становив 100000,00 грн., за вирахуванням вказаної вище суми франшизи. Відповідач зобовязаний за власний рахунок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП, лише у разі, якщо розмір цієї шкоди перевищує встановлений договором страхування страховий ліміт, і лише у межах такого перевищення. В даному випадку страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, значно меншому за страховий ліміт, за згодою самого позивача, що не може бути підставою для стягнення з відповідача невідшкодованої страховиком шкоди. Крім того, позивач не надав документів на підтвердження фактичних витрат на проведення ремонту пошкодженого автомобіля, тобто не довів, що ці витрати перевищили розмір страхового відшкодування. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, надіславши копії матеріалів страхової справи за даним страховим випадком, а також надала письмові пояснення по суті позовних вимог, в яких послалась на те, що розмір страхового відшкодування був визначений без проведення експертного дослідження, а просто на підставі згоди з позивачем в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого. Судом встановлено, і сторонами не заперечується, що 17 лютого 2017 року о 18 годині 45 хвилин на перехресті рівнозначних доріг по вулицям Травневій та Запорізькій в м. Оріхів Запорізької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q5 2,0 ТDІ, транзитний номер т4 ММ3568, під керуванням позивача, та автомобіля АЗЛК-2141, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача. Ця ДТП сталася з вини відповідача, який в порушення п. 16.12 Правил дорожнього руху України не надав переваги у русі автомобілю позивача, що наближався праворуч, внаслідок чого автомобіль позивача було пошкоджено. Факт дорожньо-транспортної пригоди за вищенаведених обставин, а також вина відповідача у порушенні Правил дорожнього руху України та зіткненні вказаних транспортних засобів відповідач не оспорював, тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України ці обставини окремому доказуванню при розгляді цієї справи не підлягають. Разом з тим вони підтверджуються також постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.03.2017 року у справі № 323/830/17, якою відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі Полісу № АК/0886128 обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів (надалі - Поліс) від 31.12.2016 року. За умовами Полісу, відповідальність відповідача була застрахована на період з 00 год. 00 хв. 23.01.2017 року до 22.01.2018 року, а страхова сума (ліміт відповідальності страховика) за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи, складала 100000,00 грн., при франшизі в розмірі 2000,00 грн. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. 20.02.2017 року відповідач та позивач повідомили страховика про настання 17.02.2017 року страхового випадку. В той же день представник страховика провів огляд обох транспортних засобів, про що були складені відповідні акти в присутності відповідача. Будь-яких зауважень щодо цих актів від позивача чи відповідача не надходило. На підставі цих повідомлень страховик розпочав страхову справу № 02060/08/2017/53. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 03.03.2017 року позивач звернувся до експерта-автотоварознавця [PERSON], який 16.03.2017 року склав Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 2817, згідно якого розмір матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля Audi Q5 2,0 ТDІ, транзитний номер т4 ММ3568, складає 106241,24 грн., в тому числі 63662,58 грн. вартість відновлювального ремонту та 42578,66 грн. величина втрати товарної вартості автомобіля. Вказане дослідження було проведено на підставі акту огляду пошкодженого автомобіля, під час якого були зафіксовані ті самі пошкодження, що були виявлені під час огляду цього автомобіля представником страхової компанії в присутності відповідача. Даний факт був встановлений в судовому засіданні шляхом співставлення актів огляду автомобіля позивача. При цьому допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив, що під час огляду автомобіля позивача у нього як у фахівця не виникало сумнівів щодо давності утворення виявлених пошкоджень чи інших ознак, які б вказували на те, що ці пошкодження не перебувають у причинному звязку з подією ДТП 17.02.2017 року. 28.03.2017 року позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, в який сам вказав суму цього відшкодування 41000,00 грн. За ствердженням третьої особи, яке іншими особами, які беруть участь у справі, не спростоване, такий розмір страхового відшкодування був визначений в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, де передбачено зокрема, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. На підставі страхового акту від 04.04.2017 року страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 39000,00 грн., тобто заявлену позивачем суму з вирахуванням передбаченої Полісом франшизи у розмірі 2000,00 грн. Вирішуючи питання про правомірність вимог позивача до відповідача про відшкодування завданої внаслідок вказаної вище ДТП шкоди за умови наявності невичерпаного страхового ліміту за Полісом, суд керується правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 20.10.2016 року у справі № 6-2808цс15. Так, у постанові ВСУ № 6-2808цс15 зазначено, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного.\~ Деліктне зобовязання\~ первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.\~ Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. \~Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обовязок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.\~ Отже, в даному випадку вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, невідшкодованої страховиком через визначення страхового відшкодування у розмірі меншому за ліміт відповідальності є цілком законними та обґрунтованими, і відповідні доводи сторони відповідача судом відхиляються як такі, що не узгоджуються із викладеним вище правовим висновком ВСУ. Крім того, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо того, що частина виявлених на автомобілі позивача пошкоджень утворились після ДТП за участю відповідача, оскільки вони не були доведені жодним доказом. Також суд не бере до уваги той факт, що огляд автомобіля позивача був проведений експертом [PERSON] за відсутності відповідача, оскільки це не вплинуло на результат огляду і не призвело до складання неправильного експертного висновку. Суд також вважає доведеним загальний розмір заподіяної позивачу майнової шкоди на суму 106241,24 грн., оскільки він підтверджується належним письмовим доказом Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2817 від 16.03.2017 року, допустимість чи достовірність якого стороною відповідача не спростовані. При цьому суд керується також правовим висновком ВСУ, викладеним у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-760цс15, де зазначено, що при визначенні вартості заподіяної шкоди судам та експертам слід керуватись положеннями [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідно до пункту 8.3 якої «вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної\~вартості». Передчасне погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу, яке відбулось внаслідок ДТП, \~є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Пунктом 8.6.2 [PERSON] визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). В інших випадках, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу, визначення втрати товарної вартості КТЗ обовязкове. Оскільки у товарознавчому дослідженні прямо зазначено про необхідність заміни окремих складників КТЗ, їх фарбування, відновлювального фарбування інших деталей, а також указано величину втрати товарної вартості транспортного засобу, включення до майнової шкоди цього показника відповідатиме принципу повного відшкодування шкоди потерпілому. Разом з цим суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості послуг експерта-товарознавця в розмірі 1200,00 грн., оскільки вони не були підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.6, 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1195, ЦК України,

Outcome: partial