Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що відповідачі не проживають в [INFO] з 24.04.1992 року, тому просив задовольнити позов, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не був присутнім, подав заву про розгляд справи без його участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні не був присутнім. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні не були присутні, просили справу розглядати без їх участі, про що надали заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законі, обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до копії ордеру на житлове приміщення від 01.07.1992р. №535, виданого на імя [PERSON] на право заняття житлового приміщення [ADDRESS] на підставі рішення виконкому №181 від 15.06.1992р. (а.с.47). Згідно довідки від 09.08.2017 р. № 8485, наданої центром надання адміністративних послуг, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З довідки голови вуличного комітету від 26.07.2017 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою ніколи не проживали, а проживають за адресою: [INFO] (а.с.9). За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМСУ у Луганській області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.14,15). Відповідно до п.10 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений факт того, що вони без поважних причин не проживають в спірній квартирі понад 6 місяців, втратили до цього житла будь-який інтерес, оскільки взагалі в квартирі ніколи не проживали, не приходять до неї, житлово-комунальні послуги не сплачують. Таким чином, всі зазначені дії відповідачів свідчать про те, що вони не ставляться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, у звязку з чим вони можуть бути визнаними такими, що втратили право користування ним. При цьому суд враховує, що відповідачі не надали суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved