Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] померла її мати - [PERSON] . При житті [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка, площею 0,1871 га (кадастровий номер 2622883601:01:002:0148) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частину вказаної земельної ділянки. У відповідності до заповіту від 22.04.1999р. мати все майно, яке їй належатиме, та на яке вона матиме право на момент смерті, заповіла позивачу. Коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , їй було відмовлено, оскільки не визначена частка померлої у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1871 га (кадастровий номер 2622883601:01:002:0148) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме на Ѕ частину вказаної земельної ділянки. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подала заяву, в якій просить суд розглядати справу в її відсутності, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.6). При зверненні позивача до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом, оскільки нею не надано документу, який би визначив та підтвердив частку спадкодавця у спільній сумісній власності (а.с.5). Матеріалами справи встановлено, а саме, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка, площею 0,1871 га (кадастровий номер 2622883601:01:002:0148) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Як вбачається з заповіту посвідченого 22.04.1999р. [PERSON] все майно, яке їй належатиме, та на яке вона матиме право на момент смерті, заповіла [PERSON] (а.с.9). Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1871 га [ADDRESS] становить на 11.09.2019 року за №1188/0/203-19, нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки складає 100791,32 грн. (а.с.14). У відповідності до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитися у спільної власності з визначенням часток кожної з учасників спільної власності або без визначення часток учасників спільної власності . А вимоги ст. 89 ЗК України вказують, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам , якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки : подружжя, членів фермерських господарств співвласників жилого будинку, співвласників багатоквартирного будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебувають у спільній сумісній власності , мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки яка є у спільній сумісній власності виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. В судовому засіданні з`ясовано, що позивач прийняв спадщину, користувався та продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою, звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.5) та є співвласником даної земельної ділянки (а.с.11). Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частини вказаної земельної ділянки. Таким чином, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на 1/2 частину земельна ділянка, площею 0,1871 га (кадастровий номер 2622883601:01:002:0148) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . Відповідач по справі не заперечує проти визнання права власності на зазначене спадкове майно за позивачем по справі. Таким чином, зібрані по справі докази та належна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. При подачі до Калуського міськрайонного суду позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно, позивачка надмірно сплатила судовий збір в розмірі 239,60 грн. У відповідності ст.7 ч.1 п.1 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі викладеного вважаю за необхідне повернути позивачу надлишково сплачений судовий збір. На підставі викладеного, ст.ст. 368, 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України,

Outcome: approved