Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись не те, що 11.08.2014 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 6213,00 грн., в обмін на зобов'язання повернути отримані грошові кошти позивачу в установлені сторонами правочину строки, про що було складено відповідну розписку. Однак, взяті на себе зобов'язання з повернення отриманих грошових коштів відповідач належним чином не виконує, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, у своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач у ході судового розгляду справи проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи із наступного. 11.08.2014 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, укладено договір позики, шляхом написання боргової розписки, згідно якої позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти в розмірі 6213,00 грн., в обмін на зобов'язання повернути отримані грошові кошти на встановлених сторонами правочину умовах. У ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики належним чином не виконує. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, ст. 509 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні вправі вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 625 зазначеного кодексу регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у разі прострочення такого зобов'язання повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу. Згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Враховуючи наведене та те, що у судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню позики не виконує, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості є законної, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України. У відповідності до ст. 218 ЦПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved