Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та в остаточному варіанті просить визнати за ним право на приватизацію квартири [ADDRESS] за відсутністю ордеру, посилаючись на те, що він та його родина проживають у вищезазначеній квартирі і позивач є відповідальним квартиронаймачем. Вказану квартиру отримали батьки позивача за життя, однак у зв`язку з тим, що ордер на вказану квартиру не зберігся, відповідачем відмовлено позивачу у передачі вказаної квартири у приватну власність в порядку приватизації. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.05.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.06.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив не стягувати з відповідача судовий збір, а представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.02.2002 року №65 внесено зміни в договір найму житлового приміщення та відкрито особовий рахунок [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат жилою площею 39,2 кв.м. і кухні, сім`я 4 чоловіки, в зв`язку зі смертю наймача батька [PERSON] . Особовий рахунок на [PERSON] закрито. Позивач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~є наймачем\~квартири [ADDRESS] , з 29.11.1984 року і до теперішнього часу зареєстрований з сім`єю у вказаній квартирі та проживає у ній. Це підтверджується копіями: паспорту позивача, поквартирної картки, картки прописки, довідки ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» від 25.10.2019 року №2404, договору №5046 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 23.05.2017 року, технічного паспорту на квартиру та не заперечується відповідачем. Згідно відповіді Комунального підприємства «ВЖРЕП №6» Житомирської міської ради від 10.10.2017 року, підприємство не може надати копію ордеру, тому що відсутні архівні документи на підприємстві на адресу позивача. Листом від 16.03.2020 року №1-357 Управління житлового господарства Житомирської міської ради відмовило позивачу [PERSON] у прийнятті до розгляду питання приватизації квартири [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю у позивача копії ордера на дане житлове приміщення, оскільки його обов`язковість передбачена Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 із змінами. Через відмову відповідача передати у приватну власність позивачу його квартиру, останній вважає, що відбулося порушення його конституційних та житлових прав на отримання житла з державного житлового фонду у приватну власність шляхом його приватизації. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду, які перебувають у власності територіальних громад. Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир на користь громадян України. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир. Частиною 1 ст. 8 вказаного Закону закріплено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними, зокрема, органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 10 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, як наймач, має право на отримання у приватну власність займаної ним квартири [ADDRESS] шляхом її приватизації, а відмова відповідача у реалізації ним такого права є такою, що суперечить Конституції України, Житловому і Цивільному кодексу України та нормам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідач є органом, уповноваженим на передачу квартир громадянам у приватну власність в порядку приватизації. Управління житлового господарства Житомирської міської ради при здійсненні процедури приватизації керується, зокрема, «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396. Вказаним Положенням передбачено, що до переліку документів, зазначених у його пункті 18, громадянами має бути поданий ордер на житлове приміщення, яке вони виявили намір приватизувати. Проте, у разі відсутності ордера у особи, даний нормативно-правовий акт не містить вказівок, яким чином має діяти орган, уповноважений на передачу квартир у власність громадян шляхом приватизації, що стало підставою для відмови відповідачем у передачі позивачу його квартири у приватну власність. Суд зауважує, що Конституція України за юридичною силою є найвищим нормативно-правовим актом, норми якої є нормами прямої дії. Чинний Житловий кодекс та Цивільний кодекс України, якими гарантовано право громадянам на приватизацію їхніх квартир, є другими за юридичною силою нормативно-правовими актами після Конституції. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» є третім за юридичною силою в ієрархії нормативно-правових актів, яким також гарантовано позивачу право на отримання у власність шляхом приватизації належної їй квартири. Натомість, «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, є найнижчим за юридичною силою актом у ієрархії правових актів даного інституту правовідносин. Відповідно до ч. 7 ст. 10 ЦПК України у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Суд критично оцінює посилання відповідача на п. 18 вищевказаного Положення в частині вимоги про надання позивачем втраченого не з його вини ордера та вважає цю позицію такою, що порушує житлові права позивача і не відповідає вимогам правових актів, що мають вищу юридичну силу, а надто Конституції України. З урахуванням встановлених обставин та правовідносин, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved