Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання до нього постійного безперешкодного доступу АТ «Укрсоцбанк», визнання [PERSON] з всіма членами сім`ї такою, що втратила право користування вказаною квартирою, та стягнення із відповідача сплаченого судового збору. Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 червня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 08-038/267к. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки № 08-038/386і від 05.06.2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пункти 4.1, 4.5, 4.5.3 ст. 4 Іпотечного договору містять умови та застереження про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог Іпотекодержателя. У зв`язку з грубим порушенням позичальником умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 02.03.2018 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 13.02.2019 року позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач, який чинив фізичні перешкоди в доступі та користуванні майном. Позивач зазначає, що своїми діями відповідач порушує Конвенцію про захист прав і основоположних свобод від 1950 р., Конституцію Украйни, Цивільний кодекс Украйни та інші нормативно-правові акти, зокрема, ст. 1 Протоколу №1 Конвенції, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 316, 317, 319, 321 ЦК України, адже внаслідок незаконних дій відповідача позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. Позивач звертає увагу суду, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Позивач посилаючись на положення ст.ст. 319, 322 ЦК України вказує, що не може фізично контролювати додержання зазначених цими нормами закону обов`язків, отже створюється реальна загроза порушенню прав не лише позивача, а й третіх осіб і суспільства в цілому. Також позивач зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 383 ЦК України та абз. 2 п. 34 постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідач вже не є власником майна, тож використовувати його для проживання не має права, що зумовлює вимогу позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі з додатками була направлена відповідачу, при цьому документи повернуті без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Відзив на позов відповідачем не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.06.2006 року між сторонами у справі був укладений Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 08-038/267к на суму 85000,00 доларів США зі сплатою 12% річних, відповідно графіка погашення кредиту (надалі по тексту - Кредитний договір, а.с. 10-14). Кредит наданий на поточні потреби. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачем, згідно п. 1.3 договору, було укладено Договір іпотеки № 02-038/386і від 05.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2102, предметом якого стала квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-19). Пунктом 4.5.3. Договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 02.03.2018 року державний реєстратор Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву на підставі іпотечного договору, повідомлення, рекомендованого повідомлення та рішення за індексним номером 39990566 здійснив державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-9). За змістом наявної в матеріалах справи копії акту перевірки/огляду майна від 13.02.2019 року, представниками ПАТ «Укрсоцбанк» було здійснено запланований виїзд до квартири [ADDRESS] , яка є власністю ПАТ «Укрсоцбанк» від 02.03.2018 р. згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак представникам банку було відмовлено у доступі до майна (а.с. 20). В обгрунтування вимог позивач посилається на наявне у нього право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , набуте у встановленому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у договорі іпотеки, предметом якого була вказана квартира. З урахуванням встановлених обставин та досліджених письмових доказів судом встановлено, що на підставі договору іпотеки позивачем набуто право власності на квартиру [ADDRESS] , відтак, наразі власником цієї квартири є АТ «Укрсоцбанк». Як вбачається з Відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 23.05.2019 року, у належній позивачу на праві приватної власності квартирі зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира. Однією із підстав припинення права власності згідно ст. 346 ЦК України є відчуження майна. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Нормою ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. За правилом п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Таким чином, право власності відповідача на квартиру [ADDRESS] є припиненим, а тому відповідач втратила правомочності власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Указані права перейшли до нового власника майна - позивача АТ «Укрсоцбанк». Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ураховуючи наведене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення АТ «Укрсоцбанк» перешкод у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] та визнання відповідача з членами її сім`ї такими, що втратили право користування цим майном, адже відповідач з відчуженням належної їй квартири втратила право користування даною квартирою. При цьому вимога позивача про надання йому постійного безперешкодного доступу до спірного майна не може бути задоволена, оскільки, АТ «Укрсоцбанк» належним чином не доведено відсутність доступу до квартири, адже з урахуванням положень ст. 80 ЦПК України суд прийшов до висновку про недостатність складеного представниками позивача акту перевірки/огляду майна від 13.02.2019 року для доведення факту відсутності доступу до майна шляхом вчинення фізичних перешкод з боку відповідача. У вказаному акті не наведено обставин чи взагалі були присутні в квартирі відповідач та/чи інші особи, в який час доби представники банку відвідали помешкання, лише зазначено, що акт складався в присутності викликаного представника поліції Дніпровського УП, також вказано, що зі слів «ДАН» у квартирі проживає троє осіб. До того ж, безперешкодний доступ не може бути забезпечений без вирішення питання виселення осіб, які без достатніх правових підстав займають спірне приміщення, а такі вимоги у межах даного позову не заявлялися. Водночас, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону. Враховуючи наведене, позов підлягає задоволено частково, відповідно вищевикладених висновків суду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 3 842 грн.

Outcome: partial