Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни, приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 26.11.2020 року з постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про звернення стягнення на доходи боржника, йому стало відомо про те, що 22.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Т.І. вчинено виконавчий напис № 1251 про стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 29.01.2019 року по 11.03.2020 року на суму 42840,55 гривні, в тому числі: прострочену заборгованість за сумою кредиту у розмірі 15968 гривень 38 копійок; прострочену заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 2 гривні 82 копійки; строкову заборгованість за комісією у розмірі 1681 гривня 24 копійки; строкову заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 12476 гривень 05 копійок; строкову заборгованість за штрафами і пенями у розмірі 12712 гривень 06 копійок, також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 500 гривень. Вважає, що даний виконавчий напис вчинено незаконно, оскільки ніяких відносин, у тому числі кредитних з товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» він не мав взагалі, ніяких документів або вимог щодо виникнення та стягнення заборгованості від банку, не отримував. В зв`язку з чим просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22 вересня 2020 року за № 1251, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною про стягнення з нього на користь товариства обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 29.01.2019 року по 11.03.2020 року у розмірі 42840 гривень 55 копійок. 17.12.2020 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», а також третім особам, відповідно до вимог ЦПК України, за місцем знаходження були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Однак, відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Будь-яких пояснень від третіх осіб до суду також не надійшло. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. У разі неявки відповідача просив ухвали заочне рішення. наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Як вбачається із ксерокопій документів, наданих позивачем [PERSON] приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.М. на підставі виконавчого напису №1251, виданого 22.09.2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Секістовою Т.І. про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 29.01.2019 року по 11.03.2020 року у розмірі 42840 гривень 55 копійок, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 15968 гривень 38 копійок; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 0,00 гривень; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 2 гривні 82 копійки; строкової заборгованості за сумою кредиту у розмірі 0,00 гривень; строкової заборгованості за комісією у розмірі 1681 гривня 24 копійки; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 12476 гривень 05 копійок; строкової заборгованості за штрафами і пенями у розмірі 12712 гривень 06 копійок, а також стягнуто суму у розмірі 500 гривень за вчинення виконавчого напису нотаріусом, винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] від 18.11.3020 року. Позивач вважає вчинений виконавчий напис незаконним, оскільки порушені його права, так як напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Будучи не згодним з вказаним написом, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його незаконним і не підлягаючими виконанню. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною 1 статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику та ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» шляхом надіслання перед початком процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду виловленою в постанові від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 17.12.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Т.І. належним чином засвідчену копію виконавчого напису № 1251 від 22.09.2020 року та копії документів, на підставі яких він вчинений. Проте на адресу суду витребувані документи не надійшли. Матеріали справи не містять відомостей про те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису з`ясовано, чи існувала заборгованість, якщо так - то у якому обсязі, крім того не вбачається чи отримував нотаріус від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а також документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис, коли саме виникло право вимоги, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Перевірити факту надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, суду не надається можливим, оскільки стягувачем не надано документів, які б свідчили про безспірність заборгованості позивача. Таким чином, доводи позивача стосовно того, що договір між сторонами не укладався, доводи щодо відсутності у нотаріуса документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, а також щодо неотримання ним від банку письмової вимоги (повідомлення) про усунення порушень основного зобов`язання в порядку ст. 81 ЦПК України відповідачем спростовані не були. Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Що ж стосується забезпечення позову, суд враховує ч. 7 ст. 158 ЦПК України,згідно якої заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved