Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та після останніх уточнень просив визнати за ним право власності на ј частину будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110,9 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який розміщений на земельній ділянці площею 500 кв.м, та на Ѕ частину будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла донька позивача [PERSON] - [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110.9 кв.м, житловою площею 58.8 кв.м, який розміщений на земельній ділянці площею 500 кв.м, та на будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м. Спадкоємцями першої черги по закону залишилися позивач та відповідач. Після смерті [PERSON] [PERSON] позивач звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської Вікторії Валеріївни із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини будинків за адресами: [ADDRESS] , оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно, вони знаходяться у чоловіка доньки, а він відмовляється надати їх до нотаріальної контори, що і було підставою ля звернення до суду. 18 січня 2017 року головуючим суддею Суворовського районного суду м. Одеси Виноградовою Н.В. було відкрито провадження по справі л.с.14. 21 лютого 2018 року ухвалено заочне рішення суддею Виноградовою Н.В. л.с.108-111. 16 квітня 2018 року винесено ухвалу суддею Виноградовою Н.В. про скасування заочного рішення від 21.02.2018р. л.с.120-121. 07 грудня 2018 року, ухвалою суду, дану справу прийнято до свого провадження суддею Сувертак І.В. л.с.146. 18 квітня 2019 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, та призначено судовий розгляд по суті. Представник позивача надала до суду заяву, в якій підримала позовні вимоги, просила визнати причину неявки відповідача та його представника у судове засідання неповажними, розглянути справу у її відсутність. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Представник відповідача [PERSON] на судове засідання, яке повинно було відбутися 04.06.2019 року надав до суду клопотання про відкладення слухання справи, у зв`язку з неотриманням судових повісток. Розгляд справи було відкладено на 30.09.2019 року на 09.20 год. 27.09.2019 року представник відповідача подав клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з його хворобою та надав довідку за № 182 від 26.09.2019 року, де зазначено гостра респіраторна інфекція, клопотання подане 27.09.2019 року, під час його хвороби. Слухання справи було перенесено на 25.11.2019 року на 09.30 годину. 22.11.2019 року представник відповідача знову надав клопотання про перенесення слухання справи у зв`язку з його хворобою, надавши довідку з медичного закладу, подавши клопотання під час хвороби. Суд вважає, що причина неявки у судове засідання представника відповідача не є поважною, а дії представника відповідача направленні на затягування розгляду справи та зловживанням своїми процесуальними правами. Третя особа до суду не з`явилася була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду Враховуючи також вимоги ст. 210 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача, його представника та третьої особи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, [INFO] померла [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції від 15.01.2016 року, актовий запис № 7686 і після її смерті відкрилася спадщина на усе майно, що належало їй на праві власності. Родинні зв`язки з позивачем та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , зареєстрованого Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1569 та свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 03.11.1995 року, актовий запис № 1754. На підставі договору дарування за № 6987 від 13.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. зареєстрованого в реєстрі під номер запису: 14826 в книзі: 141 ст.117 [PERSON] належала Ѕ частина будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 110.9 кв.м, житловою площею 58.8 кв.м, який розміщений на земельній ділянці площею 500 кв.м. На підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2005 року, реєстраційний номер №12922, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. зареєстрованого в реєстрі під номером запису: 11867 в книзі: 149доп ст.170, [PERSON] належала Ѕ частина будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м. На підставі договору дарування від 04.02.2003 року, реєстраційний номер №499, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. зареєстрованого в реєстрі під номером запису: 11867 в книзі: 149доп ст.170 [PERSON] належала Ѕ частина будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м. Тобто спадковою масою є: Ѕ частина будинку за адресою: [ADDRESS] , та 3 /4 частини будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , оскільки інша ј частина будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] в порядку поділу майна подружжя. Спадкоємцями першої черги по закону є позивач [PERSON] та відповідач - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивач звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської Вікторії Валеріївни із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини будинків за адресами: [ADDRESS] , посилаючись на відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно. За правилами ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 328 ч.1 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема з правочинів. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). На підставі ст. 1268 ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від прийняття спадщини. Спадкодавець не відмовлявся від спадщини, а прийняв її фактично. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст. 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Аналіз даних норм вказує на те, що правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно щодо якого є його державна реєстрація, але відсутній правовстановлюючий документ, спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України. Як було зазначено в позові, [PERSON] не надає оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є перешкодою для [PERSON] в отриманні на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом. Дані обставин вказують на наявність у позивача права на звернення до суду на захист свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що передбачено ч.5 ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що таке набуття права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, направлено на захист охоронюваних законом прав та інтересів спадкоємця, у якого на даний час існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Outcome: partial