Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою до [PERSON] , третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович про визнання довіреності удаваним правочином. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 18.09.2018 [PERSON] уповноважив [PERSON] на виконання договору доручення на здійснення розпорядження з правом продажу належної позивачу земельної ділянки площею 0,0800 га, за кадастровим номером 3222480401:01:002:5311, розташованої в [ADDRESS] , наданої позивачу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за ціною і на умовах на його розсуд. Того ж дня між позивачем та відповідачем було вчинено розрахунок за продаж вказаної земельної ділянки, на підтвердження чого позивач склав власноручно розписку про отримання від відповідача грошових коштів у сумі 4500 доларів США. В кінці 2019 року позивач дізнався, що на все належне йому нерухоме майно накладено арешт, в тому числі і на земельну ділянку з кадастровим номером 3222480401:01:002:5311. Позивач зазначає, що спірна земельна ділянка не була оформлена на ім`я [PERSON] з поважних причин, зокрема, за характером роботи він вимушений був багато часу проводити за межами місця проживання, що позбавляло його можливості розпоряджатися вільним часом, та вважав, що дану дію він зможе провести в будь-який інший зручний час. Оскільки між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме предмету та ціни, тому такий договір вважається дійсним. Крім того, між [PERSON] та повіреним відбулося фактичне виконання договору, оскільки позивач як продавець отримав кошти від відповідача та надав покупцю (відповідачу) довіреність, якою уповноважив [PERSON] розпоряджатися належною йому земельною ділянкою на власний розсуд (визначати терміни, суми та інші умови договору, які він має право укладати від імені власника з вказаним нерухомим майном). Договірні відносини щодо продажу спірної земельної ділянки відбулись значно раніше, до винесення постанови про накладення арешту. Позивач зазначає, що сторони правочину, не розуміючи правових наслідків, приховали дійсний правочин, укладаючи удаваний, а саме замість купівлі-продажу оформили довіреність на управління та розпорядження нерухомим майном. У зв`язку з тим, що [PERSON] , який фактично придбав земельну ділянку, однак, не має можливості оформити на неї право власності та розпоряджатись останньою, вимагає повернення грошових коштів раніше сплачених [PERSON] за придбання спірної земельної ділянки у розмірі 9000 доларів США, позивач просить суд: - визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0800 га з кадастровим номером 3222480401:01:002:5311, розташованої в [ADDRESS] , дійсним; - визнати за відповідачем право власності на означену земельну ділянку; - звільнити з-під арешту спірну земельну ділянку, який накладений приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. в межах виконавчого провадження № 58628679. Ухвалою від 28.01.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. 20.02.2020 до суду від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, відповідно до змісту яких приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що 18.09.2018 [PERSON] було складено односторонній правочин у вигляді довіреності, відповідно до якої [PERSON] (довіритель) уповноважив [PERSON] (представник) на здійснення розпорядження з правом продажу належної [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0800 га, за кадастровим номером 3222480401:01:002:5311, яка розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за ціною та на умовах на його розсуд. Відповідно до ч. З ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Довіреність адресована, насамперед, третім особам має за мету довести до їх відома те, що між представником і тим, кого він представляє, існує домовленість, згідно з якою виконання всіх правочинів, що буде укладати представник у межах довіреності, бере на себе той, хто представляє. Основна функція довіреності це оформлення правовідносин представництва, а не вчинення договорів відчуження майна довірителя на користь представника. У свою чергу представництво це правовідносини у яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право здійснити правочин від імені іншої сторони, яку вона представляє. Натомість, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Чинним законодавством України чітко визначено, які правочини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, а саме: договори про відчуження (купівля- продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна відповідно до положень статей 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 ЦК України. Як вбачається з аркушу, на якому [PERSON] зазначає, що він передає свою земельну ділянку [PERSON] , і який він визначає як договір купівлі-продажу, приватний виконавець звертає увагу на те, що даний документ не містить ознак договору купівлі-продажу, оскільки він не містить ознак двостороннього правочину, а саме договору відчуження. Крім того, третя особа зауважує, що довіреність від 18.09.2018 була підписана [PERSON] , приватними нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк П.В. було встановлено дієздатність [PERSON] , а тому останній розумів зміст правочину. Твердження позивача стосовного того, що сторони не розуміючи правових наслідків приховали дійсний правочин, укладаючи удаваний замість купівлі-продажу оформили «генеральну довіреність» на управління та розпорядження нерухомим майном - є безпідставним, оскільки чинним законодавством України не передбачена можливість укладати будь-які правочини представником за довіреністю на свою користь. Крім того, вимога [PERSON] звільнити з-під арешту земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0800 га, за кадастровим номером 3222480401:01:002:5311, яка розташована в [ADDRESS] - накладений у виконавчому провадженні № 58628679 приватним виконавцем Трофименком М.М. є безпідставною, оскільки приватним виконавцем Трофименком М.М. не накладався арешт на зазначену земельну ділянку, дана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Тому у позивача та відповідача наявна можливість здійснити правочин у вигляді укладання договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. З урахуванням вищевикладених обставин, третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 20.02.2020 приватним виконавцем Трофименком М.М. заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Дельта Банк». Дане клопотання задоволено протокольною ухвалою від 25.09.2020. 26.02.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому [PERSON] визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить їх задовольнити. Ухвалою від 25.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись, від представника позивача та від відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.02.2020 № 200215383, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,08 га, за кадастровим номером 3222480401:01:002:5311, яка розташована в [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності - Витяг з Дерджавного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.04.2016 № НВ-3206412112016. Відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяжень відсутні. 18.09.2018 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк П.В. посвідчено довіреність, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] на здійснення розпорядження з правом продажу належною довірителю земельною ділянкою площею 0,0800 га, за кадастровим номером 3222480401:01:002:5311, яка розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за ціною та на умовах на його розсуд. Довіреність видана з правом передоручення, строком на п`ять років та дійсна до 18.09.2023. Зміст статей 244, 247-249 ЦК України, статті 172 ПК України нотаріусом роз`яснено. Довіреність підписана [PERSON] у присутності приватного нотаріуса, його особу встановлено, дієздатність перевірено. Витягом від 18.09.2018 № 37469945 підтверджується реєстрація даної довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей. 18.09.2018 [PERSON] складено розписку, зі змісту якої слідує, що останній продає свою земельну ділянку за адресою [ADDRESS] [PERSON] за 4500 доларів США, які він отримав 18.092018. Продаж здійснено через генеральну довіреність. У разі відмови [PERSON] зобов`язується повернути 9 тисяч доларів США. У даній розписці проставлено підпис [PERSON] . Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 14.05.2019, в провадженні приватного виконавця Трофименка М.М. перебуває виконавче провадження № 58628679 щодо стягнення коштів з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 24.09.2019 вручив під розписку [PERSON] вимогу щодо повернення грошових коштів у сумі 9000 доларів США, оскільки відповідач не має можливості оформити придбану земельну ділянку з кадастровим номером 3222480401:01:002:5311, у зв`язку з тим, що на останню накладено арешт, що підтверджується витягом з реєстру боржників. 21.11.2019 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Трофименка М.М. щодо скасування арешту та заборони відчуження спірної земельної ділянки. Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ст. 237 ЦК України). Відповідно до ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. З урахуванням викладеного, посилання позивача на те, що уповноважуючи відповідача на підставі довіреності правом розпоряджатись спірною земельною ділянкою, він мав намір продати останньому нерухоме майно, не ґрунтується на законі, оскільки представник за довіреністю не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Позивач зазначає, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому просить суд визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України) Згідно ст. 202, 203, 205, 208, 209 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно положень ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отож, договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, недодержання вимоги щодо нотаріального посвідчення тягне за собою нікчемність такого договору. Проте, у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Суду не надано будь-яких доказів ухилення однією із сторін договору купівлі-продажу земельної ділянки від його нотаріального посвідчення. Крім того, з матеріалів справи слідує, що арешт на спірну земельну ділянку не накладено, будь-яких перешкод щодо укладення купівлі-продажу нерухомого майна у сторін немає. З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи до компетенції яких віднесено здійснення певних дій, зокрема не може перебирати на себе повноваження і функції органів нотаріату, а тому законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed