Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в якому вказав, що 15 січня 2014 року між КС «Імперіал» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102 кр, відповідно до якого відповідач отримала 5200 грн. під 70% річних. В забезпечення виконання договору з [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких кожна з поручителів солідарно з первісним позичальником відповідає за невиконання умов договору [PERSON] Також між позивачем та відповідачем 25 лютого 2015 укладено договір кредиту № 161 кр, предметом якого стала сума грошових коштів 3000грн. За час користування кредитом [PERSON] порушувала графік сплати кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 5859,59 грн., а тому позивач просить стягнути суму зазначеної заборгованості 5858,59 грн. солідарно з первісного позичальника та поручителі, а також 3322,70 грн. безпосередньо з позичальника, так як за новим договором кредиту поручителів не має, а також судові витрати 243,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, а саме просить стягнути з поручителів заборгованість по кредиту у розмірі 5825,49 грн. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували та вказали, що спадщину після смерті первісного позичальника ніхто зі спадкоємців не прийняв, а вони відмовляються сплачувати заборгованість як поручителі на цій підставі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні між КС «Імперіал» та [PERSON] виникли кредитні відносини, предметом яких стала грошова сума 5200 грн. (а.с. 4-5). Для забезпечення виконання первісним позичальником умов договору між КС «Імперіал» та [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки, згідно яких кожна з поручителів солідарно з первісним позичальником відповідає за невиконання зобов'язання. Додатково договорами поруки встановлено субсидіарну відповідальність кожного з поручителів у разі смерті [PERSON]І.(а.с. 6-8). Відповідачі з графіком погашення заборгованості були ознайомлені (а.с. 9-10). Додатково між позивачем та [PERSON] було укладеного договір кредиту, предметом якого стала грошова сума 3000 грн., з умовами виконання та графіком погашення кредиту відповідач була ознайомлена (а.с. 11-14). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла 1 червня 2015 року, а позов було подано 31 серпня 2015 року (а.с. 1, 39, 43-44). Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрилася на підставі претензії КС «Імперіал», жодних заяв від спадкоємців не надходило (а.с. 38, 49-50). Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним. Відповідно до ст. 557 ЦК України боржник, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, повинен негайно повідомити про це поручителя. Поручитель, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, у зв'язку з не направленням йому боржником повідомлення про виконання ним свого обов'язку, має право стягнути з кредитора безпідставно одержане або пред'явити зворотну вимогу до боржника. Як видно зі змісту ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що між позивачем та [PERSON] виникли договірні відносини з приводу отримання грошових коштів. Первісний позичальник умови договору не виконувала як за договором кредиту разом з поручителями, так і за самостійним кредитним договором. Як наслідок невиконання умов договору виникла заборгованість, яка викладена в розрахунку позивача. Разом з тим, в судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] померла та після її смерті з претензією про відкриття спадщини звернувся лише позивач, інші спадкоємці до нотаріуса не зверталися. Враховуючи положення ст. ст. 1277,1282 ЦК України, вимоги про стягнення суми у розмірі 3322,7 грн. можливе лише у разі прийняття спадщини спадкоємцями або у разі визнання спадщини відумерлою, фактів підтвердження чого в судовому засіданні надано не було. В суді представник позивача цю грошову суму і не прохав стягнути, мотивуючи це тим, що після смерті [PERSON] відсутнє спадкове майно, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 161 кр від 25 лютого 2015 року на даний час задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором № 102 від 15 січня 2014 року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що первісний позичальник померла 1 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 43-44). Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв. У звязку з цим, враховуючи, що спадкоємці відповідають за борги спадкодавця в межах вартості майна, одержаного в спадщину, то за відсутності чи недостатності спадкового майна кредитне зобов'язання припиняється неможливістю виконання чи недостатністю спадкового майна. Це означає, що в силу ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Тобто порука припиняється в тій частині, в якій припиняється забезпечене нею кредитне зобов'язання, і поручитель солідарно зі спадкодавцями відповідає перед кредитором в межах вартості спадкового майна. Отже, убачається, що у разі смерті боржника за основним зобов'язанням, яке забезпечене договором поруки, за наявності правонаступника, який прийняв спадщину, не є необхідною згода поручителя відповідати за нового боржника, якщо договір поруки містить як умову згоду поручителя відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким новим боржником у випадку переводу боргу за основним зобов'язанням. Таким чином, відповідальність поручителя за новим боржником навіть у випадку надання згоди у договорі поруки на відповідальність за виконання останнім зобов'язання, як в даному випадку, виникає лише у разі наявності такого правонаступника та лише в межах отриманого правонаступником майна. Отже, у разі прийняття спадщини кимось зі спадкоємців або визнання спадщини відумерлою, особа або орган буде відповідати солідарно з кожним боржником лише в межах отриманого майна. А тому позов в цій частині на даний час також є необґрунтований та задоволенню не підлягає. Судових витрат відповідачами заявлено не було. На підставі викладеного, ст. 553-559, 610-612, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed