Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку пай, яке було посвідчено сертифікатом серії [NUMBER]. Він прийняв спадщину, однак оформити в нотаріуса не спроможний, так як оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу був втрачений. Просив визнати за ним право на цю земельну частку (пай) розміром 3,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі на місцевості. Позивач свої вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд телефонограмою. Представник відповідача, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Представник третьої особи в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав заяву. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що вбачається із свідоцтва про його смерть, свідоцтва про народження позивача, копії паспорта (а.с.5-6,8). Після його смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території м. Буринь Сумської області, що було посвідчено сертифікатом на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 31.03.2000 року, яку прийняв його син -позивач по справі, будучи спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст.529, п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією сертифікату (а.с.7). Разом з тим, позивач не спроможний отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса, оскільки оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу був спадкодавцем втрачений. Однак право спадкодавця на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] реалізували своє право на земельну частку (пай), площею 3,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), отримав сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №430, але оригінал цього правовстановлюючого документу був втрачений. При цьому суд враховує, що відповідно до статті 71 ЦК Української РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР). Аналогічні вимоги щодо загального строку позовної давності містить і ст.257 ЦК України. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач про порушення свого права дізнався лише в 2016 році, коли випадково знайшов копію сертифікату на земельну частку (пай), у зв'язку з чим він не пропустив строк позовної давності. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved