Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 16.07.2018 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 360 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.com, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями банку у встановлені строки не надала. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.07.2018 року в розмірі 371134,78 грн., а також судові витрати в розмірі 5567,02 грн. Ухвалою суду від 21.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження факту погодження між сторонами у письмовій формі умов договору щодо відсотків за користування кредитними коштами; сторонами жодним чином не погоджувався і порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, [PERSON] в період з 16.07.2018 року по 16.12.2019 року було сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 39600,73 грн. Крім того, банком щомісячно, починаючи з 26.10.2018 року по 28.08.2019 року, списувалася і додавалася до тіла кредиту «Ежедневная комиссия за обслуживание карты» у розмірі 600 грн./міс., на загальну суму 6600,00 грн. При цьому, письмових угод з цього приводу сторонами також погоджено не було. Отже, загальний залишок заборгованості [PERSON] , станом на 16.12.2019 року, становить 324 934,05 грн. (371 134,78 грн. - 39600,73 грн. - 6600,00 грн. = 324 934,05 грн.). Суд, заслухавши пояснення учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Договору № б/н від 16.07.2018 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 360 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.com, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.11). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак [PERSON] грошові кошти банку для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у встановлені строки не надала. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № б/н від 16.07.2018 року, сума заборгованості [PERSON] , станом на 16.12.2019 року, становить 531674,33 грн., з них заборгованість: за кредитом - 371134,78 грн.; за відсотками - 160539,55 грн. (а.с.8-10). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі статті 1055 ЦК України вбачається, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною першою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надана банком на підтвердження позовних вимог Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підписана [PERSON] (а.с.11), не містить ознак узгодження в письмовій формі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредиту. Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток (а.с.108-112) та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.13-36) також не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки матеріали справи достовірно не містять підтвердження того, що саме ці Витяги в редакціях, доданих до позовної заяви, розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Така позиція суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17. Разом з тим, із розрахунку заборгованості за Договором № б/н від 16.07.2018 року вбачається, що сплачені [PERSON] у період з 16.07.2018 року по 16.12.2019 року грошові кошти в сумі 39600,73 грн. були зараховані банком в рахунок погашення відсотків за користування кредитом (одинадцята колонка розрахунку); крім того, банком щомісячно, починаючи з 26.10.2018 року по 28.08.2019 року, списувалася і додавалася до тіла кредиту «Ежедневная комиссия за обслуживание карты» у розмірі 600 грн./міс., на загальну суму 6600,00 грн. (а.с.8-10). Як було встановлено вище, жодних домовленостей між банком та [PERSON] стосовно порядку і розміру сплати відсотків, а також комісії за обслуговування банківського рахунку, досягнуто не було. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», стягнувши з [PERSON] на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.07.2018 року в розмірі 324934,05 грн. (виходячи з розрахунку: 371134,78 грн. (заборгованість за кредитом) - 39600,73 грн. (кошти, сплачені [PERSON] , зараховані банком в рахунок сплати відсотків за користування кредитом) - 6600,00 грн. (комісія за обслуговування картки) = 324934,05 грн.). Представником позивача при звернення до суду із вказаним позовом сплачено 5567,02 грн. судового збору. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на суму 324934,05 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 4871,14 грн. (87,5%) в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: partial