Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, уточнив його предмет в заяві від 03.1202.130 р., в його обґрунтування посилаючись на те, що 07.03.2013 р. о 18.20 год. у м. Дніпропетровську мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачеві транспортного засобу Geely MK 2 р/н [NUMBER] та автомобіля КІА Picanto р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], відповідальність якої була застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ №7806827. Постановою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2013 р. [PERSON] було визнано винною у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП правопорушення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачеві транспортний засіб отримав механічні пошкодження; вартість матеріального збитку становить 1 874,60 грн. та встановлена висновком від 09.04.2013 р. про оцінку вартості матеріальної шкоди; вартість цього висновку становить 500,00 грн. Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. [PERSON] не надала доказів на підтвердження письмового повідомлення СК про дорожньо-транспортну пригоду, через що, на переконання позивача, саме заподіювач шкоди має відшкодувати позивачу матеріальний збиток та відшкодувати моральну шкоду. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди 2 374,60 грн. (500,00 грн. - вартість висновку з визначення розміру матеріального збитку та 1 874,60 грн. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу), та на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн. У судовому засіданні позви чач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений, не з'явився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача та його представника, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення позивача та його представника, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного Як встановлено судом за розгляду справи на підставі постанови судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2013 р., 07.03.2013 р. о 18.00 год. водій [PERSON], керуючи а/м КІА Picanto р/н [NUMBER], виїжджаючи з другорядної дороги - з'їзд з віадуку просп. Воронцова, не надала дороги для руху а/м Geely MK 2 р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався по головні дорозі з просп. Правда, в результаті чого мало місце зіткнення транспортних засобів, та останні отримали механічні пошкодження. [PERSON] порушила вимоги п.п. 10.1, 16.11, додат. 2.1 п.п. 2.1 Правил дорожнього руху України, та у судовому засіданні при розгляді справи про адміністративне правопорушення визнала вину; на [PERSON] накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, оскільки на виконання зазначених вище правових норм вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною (постанова судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2013 р.), відповідач не скористався правом брати учать у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, то суд, розв'язуючи питання лише щодо розміру відшкодування, виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, оскільки вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, то суд, розв'язуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виконуючи обов'язок доказування позивач довів факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок протиправними діями та наслідками пригоди, а також фактичний розмір понесених збитків, пов'язаних із відновленням пошкодженого транспортного засобу, зокрема, витрат, яких особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК), що підтверджується докази, наданими позивачем у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України ( пошкоджений та належний позивачу транспортний засіб був відремонтований, вартість відновлювального ремонту склала 1 662,00 грн.), тому вбачаються підстави для задоволення позову та ухвалення про присудження до стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди фактично понесених позивачем витрат в розмірі 1 662,00 грн. Що стосується вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, заданої в результаті пошкодження належного позивачу на праві власності майна, то суд погоджується із слушністю доводів позивача та наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування (ст. 16, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України), утім, що стосується розміру такого відшкодування, то на переконання суду 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди буде справедливим та відповідатиме тим душевним стражданням, яких зазнав позивач у зв'язку з пошкодженням його майна. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial