Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачів солідарно суму боргу за договором позики від 19.02.2014 року в розмірі 5400 доларів США в національній валюті гривні за курсом НБУ на час виконання рішення та 1,5 % пені за кожен день прострочення, що в цілому становить 88290 доларів США. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що надав відповідачам грошові кошти у зазначеному розмірі терміном до 19.03.2014 року, строк виконання зобовязань, встановлений за домовленістю сторін, сплив, але відповідачі по цей час не повернули суму боргу, тому позивач просить стягнути суму за договором та передбачені п.6 Договору санкції, а також понесені судові витрати. У позовній заяві позивач просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності сторін без здійснення технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ч.4 ст.169, ст.ст.158, 197 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачам 19.02.2014 року грошові кошти у розмірі 5400 доларів США терміном до 19.03.2014 року. На підтвердження факту отримання вказаних коштів сторони уклали письмовий договір позики (а.с.3) та відповідачі надали власноруч написану розписку від 19.02.2014 року (а.с.4). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Встановлений сторонами строк повернення коштів сплив, однак відповідачка по цей час не повернула борг. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до положень частини 2 статті 509 ЦК України з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виникають зобовязання, які в силу визначених статтею 526 ЦК України загальних умов виконання зобовязання, мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Станом на час розгляду справи курс НБУ за 1 долар США становить 26,47 гривні, тому стягненню підлягає 142 938 гривень (5400 доларів СШАх26,47 грн.). Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виконання зобовязання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до пункту 6 Договору позики, у випадку прострочення сплати платежу до боржника застосовується пеня у розмірі 1,5% від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу. Пеня за період з 19.03.2014 року по час звернення з позовом до суду 15.03.2017 року, що становить 1090 днів, виходячи із суми заборгованості зі сплати боргу в 5400 доларів США, становить 88 290 доларів США, що за курсом НБУ на час розгляду справи складає 2 337 036 (два мільйони тридцять тридцять сім тисяч тридцять шість) тисяч 30 копійок. Жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачі до суду не надали. Суд звертає увагу сторін на передбачену п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення нейстойки (пені), однак звернення із заявою про застосування наслідків пропущення строків позовної давності до вказаних вимог, що визначено ч.3 ст.267 ЦК України, відсутнє. З урахуванням заявлених вимог та наданих доказів, на підставі вказаних норм Закону, суд вважає вимоги законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню у рівних частках на користь позивача 640,00 грн. понесених ним та документально підтверджених судових витрат та з урахуванням розміру сплаченого судового збору і суми задоволеного позову, з відповідачів підлягають стягненню у рівних частках 7360 гривень на користь держави.

Outcome: approved