Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд зобов'язати відповідача видати позивачу дублікат договору купівлі-продажу, посвідченого відповідачем 01.03.2007 року за реєстровим №951. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, за рішенням суду позивачу надано право продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Звернувшись до відповідача із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу вищевказаної квартири, позивач отримав відмову нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документу з посиланням на те, що, позивач не є особою, яка має право отримати дублікат вищевказаного документу. Разом з цим, відмову нотаріуса позивач вважає незаконною, та, водночас, просить зобов'язати відповідача видати позивачу дублікат вищевказаного правовстановлюючого документу, посилаючись на ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як встановлено судом в ході розгляду справи, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.05.2010р. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором звернуто стягнення на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Публічному акціонерному товариству акціонерний банк «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. 23.09.2014р. приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., розглянувши заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») стосовно видачі дубліката договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], роз'яснив останньому, що, ПАТ КБ «ПриватБанк» не є стороною зазначеного договору якій може бути виданий дублікат договору відповідно до вимог ст.53 ЗУ «Про нотаріат». Разом з цим, позивач, посилаючись на те, що, він є іпотекодержателем вищевказаної квартири, та, за рішенням суду має право її продажу, просить суд зобов'язати відповідача видати позивачу дублікат вищевказаного правовстановлюючого документа. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.5 ЗУ «Про нотаріат» N 3425-XII від 02.09.1993р. (в редакції чинній на час надання відповідачем роз'яснень від 23.09.2014р.), нотаріус зобов'язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Згідно ст.7 вищевказаного Закону, нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно ст.34 вищевказаного Закону, нотаріуси, зокрема, вчиняють такі нотаріальні дії: видають дублікати нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса. Згідно ст.49 вищевказаного Закону, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно ст.53 вищевказаного Закону, яка регламентує видачу дубліката нотаріально посвідченого документа, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Згідно ч.5 ст.8 вищевказаного Закону, копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. При цьому, згідно ч.1, 2 ст.8 вищевказаного Закону, нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. З вищенаведених норм діючого законодавства суд вбачає, що, нормами чинного законодавства встановлено вичерпний перелік осіб, за зверненням яких нотаріус має право видати дублікат посвідченого ним документа. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, з якого можливо встановити, що останній є особою, визначеною ч.5 ст.8 ЗУ «Про нотаріат», яка, в свою чергу, має право на отримання дублікату вищевказаного правовстановлюючого документа. При цьому, доводи позивача про те, що, він є іпотекодержателем вищевказаної квартири, і, за рішенням суду має право вчиняти дії щодо її продажу, не підтверджують право останнього на отримання дублікату договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд, встановивши відсутність порушення прав позивача відповідачем, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд,

Outcome: dismissed