Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з державного бюджету матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та суду та визнання незаконною постанови Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області про відшкодування шкоди від 23.07.2018 року. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві, зазначив, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.06.2017 року було стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 169595 грн в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Вказане рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди було скасоване рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13.09.2017 року та провадження у справі закрите. 17.10.2017 року позивач звернувся до Херсонського ВП ГУ НП в Херсонській області із заявою про відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої в звязку з понесенням витрат на правову допомогу. 23.07.2018 року Херсонським ВП ГУ НП в Херсонській області винесено постанову, якою відмовлено позивачу у відшкодуванні заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності матеріальної шкоди. Позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки ним були понесені витрати на оплату послуг захисника [PERSON] в сумі 8000 грн. Тому просив визнати постанову Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області від 23.07.2018 року незаконною та стягнути з Державного бюджету України на його користь 8000 грн заподіяної матеріальної шкоди. 27.08.2018 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 01.10.2018 року. 20.09.2018 року від відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Херсонській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. При цьому, відповідач зазначив, що відшкодуванню підлягають лише витрати на залучення захисника понесенні самим позивачем, натомість договір від 10.04.2012 року та сплачені на його виконання 3000 грн. був підписаний та дана сума сплачена не позивачем, а [PERSON] Також відповідач зазначив, що у наданих копіях договорів та квитанцій не вказані реєстраційні номери облікової картки платника податків, а тому відповідно до п.70.13 Податкового кодексу України вважаються оформленими з порушенням вимог законодавства України. Також в супереч висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не надано всіх документів: договору на правову допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, розрахунку таких витрат. 25.09.2018 року від відповідача [PERSON] Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву, з якого слідує, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважаючи, що [PERSON] Херсонської області не є належним відповідачем. Також відповідач вказав, що розраховані позивачем суми матеріальної шкоди не є обґрунтованими, оскільки договір від 10.04.2012 року уклеєний з адвокатом не позивачем, а [PERSON] та в договорі було вказано, що розмір послуг адвоката буде визначений окремою угодою, але такої окремої угоди не було долучено позивачем. За даним договором 3000 грн. були сплачені адвокату не позивачем, а [PERSON] В договорі від 02.08.2012 року не вказано в якій саме кримінальній справі надавались юридичні послуги позивачу, як і вказаний вище договір даний договір не містить обумовлених ним додаткових угод щодо вартості наданих послуг та квитанція №47 про оплату адвокату 5000 грн. не містить вказівки на те, за яким договором вона сплачена та у якій кримінальній справі. Від позивача у визначений судом строк не надійшло відповіді на відзиви відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача прокуратури Херсонської області в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Херсонській до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Представник відповідача Державної казначейської служби України до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Від вказаного відповідача до суду не надійшло відзиву на позов у встановлений судом строк. Вказаний позивачем в позові в якості третьої особи Херсонський відділ поліції ГУ НП в Херсонській області не є юридичною особою, а тому відповідно до ст. 46-47 ЦПК України не має цивільної правоздатності та цільної процесуальної дієздатності, у звязку з чим не може бути самостійним учасником цивільного процесу, в тому числі і третьою особою. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2018 року №468/1747/17-а; копію постанови Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області про відшкодування шкоди від 23.07.2018 року; копію ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 року №468/1747/17-а; копію повідомлення Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області від 06.12.2017 року №36/15864; копію скарги [PERSON] від 20.11.2017 року; копію повідомлення Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області від 31.10.2017 року №36/Г-772; копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю №222 від 24.04.2002 року; копію договору про надання правової допомоги в кримінальній справі від 10.04.2012 року; копію договору про надання правової допомоги в кримінальній справі від 02.08.2012 року; копію договору про надання правової допомоги в кримінальній справі від 25.07.2012 року; копію розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу; копію квитанції до прибуткового касового ордера №47 від 02.08.2012 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера №36 від 10.04.2012 року; копію ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 13.09.2017 року №468/1262/16-ц; копію повідомлення Херсонської місцевої прокуратури від 18.10.2017 року №69-526-17; копію заяви [PERSON] про відшкодування шкоди від 17.10.2017 року; копію повідомлення ГУ ДФС У Херсонській області, АРК та м. Севастополь від 20.06.2018 року №57655/10/21-22-13-0а; рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.06.2017 року №468/1262/16-ц), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] 17.10.2017 року звернувся до Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області з заявою про відшкодування йому витрат, понесених у звязку поданням йому юридичної допомоги в сумі 8000 грн. та витрат на транспортні послуги в сумі 1395 грн. Постановою Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області від 23.07.2018 року відмовлено [PERSON] у відшкодуванні заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності матеріальної шкоди. При цьому, відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у справі №468/1262/16-ц Баштанським районним судом Миколаївської області було 23.06.2017 року ухвалене рішення у справі за позовом [PERSON] до ГУ НП в Херсонській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства, прокуратури та суду. Вказане рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди було скасоване рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13.09.2017 року та провадження у справі закрите. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, при розгляді цивільної справи №468/1262/16-ц судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 08.04.2012 року позивач [PERSON] був затриманий працівниками міліції за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст. 115 КПК України та перебував під вартою до 06.06.2012 року. Постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури від 12.07.2016 року було закрито кримінальне провадження №12013230040004305 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України, щодо [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2, п. 4 ч.1 ст.3, ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Розмір відшкодовуваної\~шкоди,\~зазначеної в\~пунктах 1,\~3,\~4\~статті 3\~цього Закону,\~залежно від\~того,\~який орган\~провадив слідчі\~ (розшукові)\~дії чи\~розглядав справу,\~у місячний\~термін з\~дня звернення\~громадянина визначають\~відповідні органи,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратура і\~суд,\~про що\~виносять постанову\~(ухвалу).\~Якщо кримінальне\~провадження закрито\~судом при\~розгляді кримінальної\~справи в\~апеляційному або\~касаційному порядку,\~зазначені дії\~провадить суд,\~що розглядав\~справу у\~першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Позивач просить стягнути з державного бюджету (тобто з держави) відповідне відшкодування завданої матеріальної шкоди, а не з конкретної установи, службові особи якої порушили, на думку позивача, його права, з урахуванням чого суд має врахувати правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року №6-440цс16, відповідно до якої, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За такого відшкодування особі сум, сплачених за надання юридичної допомоги власне з державного бюджету на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» може здійснюватись за обовязкового одночасного існування двох умов: по-перше, така юридична допомога має надаватись власне особі, яка незаконно притягується до кримінальної відповідальності; по-друге така юридична допомога має надаватись такій особі саме з приводу притягнення її до кримінальної відповідальності, тобто в кримінальному провадженні фактично надаються послуги захисту в розумінні КПК України. Вказаними вище судовими рішеннями встановлено, що позивач з 08.04.2012 року по 12.07.2016 року незаконно притягувався до кримінальної відповідальності у кримінальній справі (кримінальному провадженні), яке в результаті було закрито з реабілітуючих підстав. Під час проведення досудового розслідування та судового розгляду позивач відповідно до укладених договорів про надання правової допомоги від 10.04.2012 року та від 02.08.2012 року користувався послугами захисника [PERSON], якому за подання позивачу юридичної допомоги були сплачені грошові кошти в сумі 3000 грн. 10.04.2012 року та в сумі 5000 грн. 02.08.2012 року, тобто в той час, коли позивач притягувався до кримінальної відповідальності в кримінальній справі, а в подальшому - по кримінальному провадженню №12013230040004305 та такі послуги захисту надавались позивачу саме в даному кримінальному провадженні, оскільки відповідачами по справі в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України на спростування наданих позивачем доказів не надано належних достатніх та допустимих доказів того, що вказані послуги захисник надавав в іншому кримінальному провадженні, аніж те, що було закрите прокурором 12.07.2016 року з реабілітуючих підстав. В звязку з викладеним вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правову допомогу, надану захисником [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного з державного бюджету на користь позивача в рахунок відшкодування відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду належить стягнути 8000 грн, така матеріальна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Не змінюють висновків суду про необхідність задоволення позову в цій частині заперечення відповідачів про те, що витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. ніс не позивач, а інша особа. Відповідно до ст. 47 КПК України (1960 року), норми якого діяли на час укладення договору про надання правової допомоги в кримінальній справі від 10.04.2012 року захисник запрошується підозрюваним, обвинуваченим, підсудним чи засудженим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого. Зі змісту вказаного договору слідує, що [PERSON] (як близький родич позивача відповідно до положень ст. 32 КПК України (1960 року)) уклала 10.04.2012 року вказаний договір з адвокатом з метою захисту її затриманого брата [PERSON] в кримінальній справі за ст. 289 КК України, крім того, вказаними вище судовими рішеннями також встановлено, що в цей час позивач [PERSON] перебував під вартою, а, отже, з обєктивних причин не міг укласти відповідний договір та сплатити відповідні кошти. Таким чином, укладення даного договору та сплата відповідної суми за подання правової допомоги не самим позивачем, а його близьким родичем не суперечило закону та ґрунтувалось на обєктивних підставах. Крім того, аналіз положень ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказують на те, що вказані положення закону спрямовані на відновлення, компенсацію витрат, понесених у звязку з незаконним притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому, такі витрати підлягають відшкодуванню саме особі, яка незаконно притягувалась до кримінальної відповідальності, а, отже, як вказувалось вище, головними підставами для такого відшкодування є те, що юридична допомога має надаватись власне особі, яка незаконно притягується до кримінальної відповідальності, та така юридична допомога має надаватись даній особі саме з приводу притягнення її до кримінальної відповідальності. У випадку, що є предметом судового розгляду, вказані обставини наявні і відмова у відшкодуванні таких витрат лише з тих формальних підстав, що витрати сплачені не самим позивачем, з врахуванням описаних вище обєктивних причин для цього, на переконання суду, спотворить саму сутність та мету такого відшкодування, для якої були запровадженні відповідні законодавчі норми. Що стосується заперечень відповідачів щодо того, що надані позивачем квитанції не містять відповідних реєстраційних номери облікової картки платника податків, а тому відповідно до п.70.13 ст. 70 Податкового кодексу України вважаються оформленими з порушенням вимог законодавства України, то дійсно ст. 73 Податкового кодексу України містить вказане положення, проте відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Таким чином, положення Податкового кодексу України, на які посилаються відповідачі, не регулюють правовідносини, з приводу яких подано позов, а тому невідповідність наданих квитанцій податковому законодавству жодним чином не свідчить про те, що вказані в квитанціях суми були сплачені адвокату за подання позивачу послуг захисту в кримінальній справі (кримінальному провадженні). Відповідно до наявних в матеріалах справи копій договорів про надання правової допомоги від 10.04.2012 року та 02.08.2012 року, розрахунку сум гонорару за надану правову допомогу та квитанцій до прибуткового касового ордеру слідує, що адвокатом [PERSON] за період з 10.04.2012 року до 02.08.2012 року були надані послуги [PERSON] у звязку з його притягненням до кримінальної відповідальності на загальну суму 8000 грн, які були сплачені захиснику власне позивачем та його близьким родичем. Наведене вказує на те, що [PERSON] у звязку з його незаконним притягненням до кримінальної відповідальності дійсно поніс витрати на правову допомогу, надану йому захисником [PERSON] в кримінальному провадженні відносно [PERSON] Неможливість, при цьому, перевірки того чи відзвітував за отримані кошти адвокат перед податковими органами не вказує на той факт, що позивач не сплачував вказаному адвокату за надані в кримінальному провадженні юридичні послуги. Такі недоліки можуть свідчити про недотримання податкового законодавства, але не спростовує встановлених в судовому засіданні обставин про надання [PERSON] юридичної допомоги [PERSON] та отримання винагороди за неї в кримінальному провадженні, в якому [PERSON] незаконно притягувався до кримінальної відповідальності. В даному випадку виписані адвокатом квитанції про оплату позивачем та його рідними юридичних послуг, наданих безпосередньо позивачу в кримінальному провадженні відповідно до укладеного між ними договору, яке в подальшому було закрите з реабілітуючих підстав, є достатніми в розумінні п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для вирішення питання про відшкодування сплачених сум за ст. 1176 ЦК України. Суд також не може погодитись з позицією відповідачів про те, що слід відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано всіх необхідних документів для відшкодування витрат на правову допомогу, які вказані в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц, а саме акту приймання-передачі наданих послуг, у звязку з наступним. Вказаний в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц перелік документів необхідний для вирішення питання про відшкодування судових витрат понесених стороною на професійну правничу допомогу в цивільній справі відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України. В даному ж випадку судом вирішується питання не про розподіл судових витрат в цивільній справі, а про відшкодування шкоди відповідно до ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а тому ненадання позивачем окремого акту приймання-передачі наданих юридичних послуг не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, при цьому, на зворотному боці наданого позивачем розрахунку суми гонорару перед підписами сторін вказана інформація про оплату позивачем та прийняття адвокатом 8000 грн. за описані в даному розрахунку послуги захисника. Положення ч.1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» мають імперативний характер та зобовязують відповідний орган, що провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначити розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону. При цьому, оскільки судом встановлено, що [PERSON] були понесені витрати у зв'язку з поданням йому в кримінальному провадженні юридичної допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 8000 грн, тому відповідний орган, що провадив слідчі (розшукові) дії, був зобовязаний своєю постановою визначити розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] Вище зазначене вказує на те, що постанова Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області від 23.07.2018 року є необґрунтованою, в звязку з чим, відповідно до положень ст. 16 ЦК України, якими одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, суд приходить до висновку про необхідність визнання оскаржуваної постанови незаконною в частині відмови у відшкодуванні сум, сплачених у зв'язку з поданням [PERSON] юридичної допомоги адвокатом [PERSON] При цьому, саме лише визнання оспореної позивачем постанови про відмову у відшкодуванні незаконною, як це передбачено ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з врахуванням того, що і винесення даної постанови позивач домігся лише через рішення адміністративного суду, - не забезпечить ефективного захисту порушених прав позивача, а тому відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України суд має вирішити питання про стягнення на користь позивача вказаної суми, сплаченої [PERSON] у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги адвокатом [PERSON], в розмірі 8000 грн. Таким чином, встановлені судом обставини вказують на необхідність задоволення позову. Оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів вказаної категорії судовий збір не справляється, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 16, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та

Outcome: approved