Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 4 014 грн. 68 коп. Вимоги мотивує тим, що відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 206-02031-11 від 02.09.2011 року, укладеного між ТзДВ «СК «Індіго» та [PERSON], позивач прийняв на себе зобов»язання відшкодувати збитки, завдані в результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Міtsubіshі», н.з. [NUMBER]. 24.12.2012 року в м. Києві на вул. Празька, 22-а сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Міtsubіshі», н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ, н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На підставі заяви страхувальника від 26.12.2012 року, страхового акту від 15.01.2013 року, Звіту про оцінку майна № 746 від 12.10.2012 року та розрахунку суми страхового відшкодування ТзДВ «СК «Індіго» перерахувало страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 5 666 грн., що підтверджується касовим ордером від 15.02.2013 року. На момент ДТП відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ, н.з. [NUMBER], була застрахована за полісом серія АВ № 4760848 в ПрАТ «СК «Провідна». Останнє за зверненням позивача відшкодувало ТзДВ «СК «Індіго» суму страхового відшкодування у розмірі 1 651 грн. 32 коп., отже не було доплачено 4 014 грн. 68 коп. страхового відшкодування. У зв»язку з цим позивач просить стягнути зазначену суму у порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» з відповідача, як винуватця у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди для відшкодування шкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2014 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна». В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та викладені у заяві обставини. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було. За викладених обставин з урахуванням думки представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та представника третьої особи і відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2013 року, відповідач [PERSON] 24.12.2012 року, керуючи автомобілем ВАЗ 21099, н.з. [NUMBER], в м. Києві на вул. Празька, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Міtsubіshі», н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим заподіяв матеріальні збитки. Даною постановою суду встановлено, що [PERSON] порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху та його визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 16). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до договору страхування наземного транспорту № 206-02031-11 від 02.09.2011 року, укладеного між ТзДВ «СК «Індіго» та [PERSON], було застраховано транспортний засіб «Міtsubіshі», н.з. [NUMBER] (а.с. 3-4). Згідно звіту про оцінку майна № 80 від 28.01.2013 року, складеного оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальвадор», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Міtsubіshі», н.з. [NUMBER], станом на 28.01.2013 року складає 7 094 грн. 47 коп. (а.с. 9-10). Позивачем було прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхувальнику [PERSON] на підставі страхового акту № 16563/206 від 15.02.2013 р. страхового відшкодування у розмірі 5 666 грн. (а.с. 5-10). Кошти були сплачені згідно видаткового касового ордеру від 15.02.2013 року (а.с. 14). На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, до позивача перейшло право вимоги щодо відшкодування сплачених ним коштів страхувальнику за укладеним з останнім договором страхування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна», відповідно Договору страхування № АВ/4760848/1002/12 від 10.07.2012 року (а.с. 18, 19). Згідно листа ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» від 03.04.2013 року та карткового рахунку 37.4.1.1. за квітень 2013 року, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» перерахувала ТзДВ «СК «Індіго» страхову виплату по події 24.12.2012 року за пошкоджений автомобіль «Міtsubіshі», н.з. [NUMBER], відповідно вищевказаного договору страхування від 10.07.2012 року в сумі 1 651 грн. 32 коп., про цьому повідомила про те, що розмір франшизи становить суму 500 грн. (а.с. 18, 19). У зв»язку з цим позивач просить стягнути з [PERSON], як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, кошти в сумі 4 014 грн. 68 коп., що становить різницю між виплаченим страхувальнику [PERSON] страховим відшкодуванням у розмірі 5 666 грн., яке розраховане на підставі звіту спеціаліста про оцінку майна, та компенсованою страховиком відповідача сумою відшкодування у розмірі 1 651 грн. 32 коп. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 12 даного закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. При цьому згідно вищевказаного договору страхування цивільно-правової відповідальності розмір франшизи становить 500 грн. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як роз»яснено в п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Отже, судом вставнолено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП відповідачем автомобіля «Міtsubіshі», н.з. [NUMBER], яка визначена за звітом про оцінку майна від 28.01.2013 року з урахуванням зносу у розмірі 7 094 грн. 47 коп., покривається страховою сумою ліміту відповідальності, яка складає 50 000 грн. за договором страхування, укладеного із третьою особою у справі. З урахуванням вимог ст. 22, 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія відповідача своїх обов»язань у повному обсязі не виконала, тому недоплачене позивачу страхове відшкодування за відрахуванням франшизи в сумі 500 грн. підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна». При цьому з відповідача на користь позивача слід стягнути в порядку регресу у відшкодування страхових виплат суму 500 грн., в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial