Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27 грудня 2006 року він є власником земельної ділянки площею 3, 10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рябухівської сільської ради Талалаївського району. Згідно договору оренди від 01 листопада 2010 року, який зареєстрований 02 квітня 2012 року, дана земельна ділянка була передана в оренду відповідачу. П. 4.5 Договору передбачає, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня. Згідно п. 4.3. річна орендна плата за використання об`єкта оренди встановлюється в розмірі 5 відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки і складає 1808, 81 грн. за один рік оренди. 4760 грн 57 коп. - сума орендної плати за 2017 рік згідно довідки про доходи з Державної фіскальної служби, де взято таку суму для розрахунків 2018 року. Орендна плата за 2018 рік та січень, лютий, березень 2019 року позивачу не виплачена- 4760 грн. 57 коп.- 18 % ПДФО (856 грн. 90 коп.) - 1, 5 % військового збору (71 грн. 41 коп.) = до виплати 3832 грн. 26 коп. 3832 грн. 26 коп. - 71 грн. 41 коп. (928 грн. 31 коп. -856 грн. 90 коп.)=3760 грн. 85 коп. - невиплачена орендна плата за 2018 рік. 2019 рік - 3832 грн. 26 коп.: 12 місяців = 319 грн. 35 коп. 319 грн. 35 коп. х 3 міс (січень, лютий, березень 2019 року) = до виплати 958 грн. 05 коп. 3760 грн. 85 коп. (невиплачена орендна плата за 2018 рік ) + 958 грн. 05 коп. (невиплачена орендна плата за січень, лютий, березень 2019 року) = 4718 грн. 09 коп. З метою вирішення спору у позасудовому порядку позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою виплатити орендну плату за користування земельною ділянкою (паєм) за 2018 рік. На даний лист позивачем не отримано відповіді, що оцінюється ним як відмова у задоволенні його вимог. Дана ситуація, що склалася, погіршила стан здоров`я позивача у зв`язку з емоційним перевантаженням, він перебував на лікуванні у період з 02.01.2019 року по 16.01.2019 року у м. Києві у Центральному госпіталі кардіологічного відділення з діагнозом гіпертонічної хвороби ІІІ ст., де згідно лікування та трудових рекомендацій йому необхідно динамічний нагляд терапевта, кардіолога, уникати фізичних та емоційних перевантажень, та і надалі продовжити прийом необхідних препаратів та рекомендацій лікаря. Дане лікування у період з 02.01.2019 року по 16.01.2019 року склало у сумі 8153, 89 грн. Внаслідок цієї ситуації та постійного непорозуміння з відповідачем у цій ситуації позивачу заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000 грн. Вона полягає в тому, що позивач є пенсіонером, інвалідом ІІІ групи, мешкає у [ADDRESS] , неодноразово звертався із заява до відповідача 24.01.2019 року, 06.08.2018 року, 07.12.2017 року, але відповідей не отримував, але отримував постійні хвилювання, тепер змушений постійно приїжджати в смт. Талалаївка збирати документи, звертатися за правовими консультаціями до юристів, пройшов курс лікування, де йому продовжено курс прийому лікарських засобів, а на це потрібні кошти, яких у позивача немає, він хвилюється кожного дня, відчуває порушення звичайного ритму життя, погіршення стану здоров`я, втратив сон. Моральна шкода, яка була завдана позивачу, полягає зокрема, у душевних стражданнях, він, як інвалід, багато часу проводить у лікарнях або на лікуванні або на обстеженні. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь згідно уточнених позовних вимог грошові кошти у розмірі 4718, 09 грн. в якості орендної плати за користування земельною ділянкою за 2018 рік та січень, лютий, березень 2019 року та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Згідно наданого відповідачем відзиву позов вони не визнають, вважають позовні вимоги передчасними, необґрунтованими, безпідставними та недоведеними. Так, між СТОВ «Дружба-Нова» та [PERSON] дійсно було укладено договір оренди 01 листопада 2010 року, який зареєстрований 02 квітня 2012 року. Позивач у позовній заяві зазначає, що у 2017 році ним була отримана орендна плата у розмірі 4760, 57 грн. Але ці кошти не є орендною платою лише за 2017 рік, виплачені у 2017 році позивачу кошти складаються з: орендної плати за 2017 рік згідно п. 4.3. договору оренди землі в розмірі 5% від нормативної грошово оцінки земельної ділянки - 1808, 81 грн.; виплаченої наперед орендної плати за 2018 рік згідно п. 4.3. договору оренди землі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 1808, 81 грн.; виплаченої наперед орендної плати за 2019 рік згідно п. 4.3. договору оренди землі в розмірі 5% від нормативної грошово оцінки земельної ділянки, що в повній мірі відповідає умовам укладеного договору оренди і вимогам чинного законодавства. Стосовно вимоги про стягення моральної шкоди, то вона також не підлягає задоволенню, поскільки позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначає, що він є інвалідом з 2015 року і необхідність його лікування викликана саме його станом, а не порушенням відповідачем свої обов`язків, яке мало місце у 2019 році. Крім того, у разі наявності між сторонами договірних зобов`язань правовий наслідок у вигляді компенсації моральної шкоди настає лишу у випадку, якщо він був передбачений у тексті договору або встановлений законом. Тому компенсація моральної шкоди може бути присуджена, якщо така форма відповідальності встановлена в договорі, або компенсація моральної шкоди передбачена законом для певного виду договору - це лише два випадки ч.3 ст. 700 ЦК і ч.2 ст.1076 ЦК. У договорі оренди, укладеному між сторонами, відсутня норма про моральну компенсацію і даний вид договору не відноситься до тих, у яких прямо передбачена моральна шкода. Ухвалою судді від 03.04.2019 року було відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 10.00 год. 24.04.2019 року, яке за клопотанням представника позивача було відкладено на 10.00 год. 10.05.2019 року. 24.04.2019 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву. 07.05.2019 року представником позивача за довіреністю подано уточнену позовну заяву, у якій було збільшено суму, що пред`явлена до стягення. Ухвалою підготовчого судового засідання від 10 травня 2019 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.00 год. 03 червня 2019 року. Крім того, до розгляду справи по суті ухвалено здійснити підготовчі дії, які полягали у витребуванні у відповідача розрахунку невиплаченої позивачу орендної плати. Під час розгляду справи учасниками справи заявлялись відповідні клопотання. Так, представником позивача заявлялось клопотання разом з поданням позовної заяви про витребування доказів у відповідності до ст. 84 ЦПК України, яке було задоволено ухвалою підготовчого судового засідання від 10 травня 2019 року, а саме - витребувано у відповідача розрахунок невиплаченої орендної плати орендодавцю [PERSON] . Також позивачем разом із поданням позовної заяви заявлялось клопотання про відстрочення йому від сплати судового збору на строк до ухвалення рішення. Зазначене клопотання також задоволено ухвалою підготовчого судового засідання 10 травня 2019 року, та відстрочено позивачу сплату судового збору до винесення рішення, зобов`язавши його сплатити до винесення рішення по справі 768 грн. 40 коп. судового збору за вимогу про стягення орендної плати та 1921 грн. за вимогу про стягення моральної шкоди. Інших процесуальних дій у справі - забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову зупинення і поновлення провадження - не було. В судовому засіданні по справі позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили задовольнити, поскільки відповідачем не виплачена орендна плата позивачу згідно укладеного договору оренди за 2018 рік та за три місяці 2019 року, позивач неодноразово звертався до позивача з вимогою виплатити йому заборгованість з орендної плати за землю. У 2017 році позивач отримав 4760 грн. 57 коп. орендної плати, це більше, ніж передбачено договором, і він подумав, що збільшилась ціна на землю, і відповідно збільшився розмір орендної плати. Такими своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду, ситуація, що склалася, призвела до погіршення його стану здоров`я, він перебував на лікуванні в госпіталі м. Києва в період з 02 січня 2019 року по 16 січня 2019 року, і лікування йому обійшлося в 8153 грн. 89 коп. Після лікування йому рекомендували уникати фізичних та емоційних перевантажень. Внаслідок даної ситуації з вини відповідача та постійного непорозуміння позивачу, інваліду ІІІ групи, заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 10 00 грн., вона полягає в тому, що позивач змушений неодноразово здійснювати поїздки з села Петькове, де він проживає, збирати документи, звертатися за правовими консультаціями до юристів, він хвилюється кожного дня, відчуває порушення звичайного ритму життя, погіршення стану здоров`я, втратив сон. Представник відповідача - СТОВ «Дружба -Нова» в судове засідання не з`явився, від представника відповідача за довіреністю Литвиненко Д.Г. надійшло до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог заперечують в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши учасників справи, ухвалив провести розгляд справи без участі представника відповідача з врахуванням наданого відзиву. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, що 01 листопада 2010 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем - СТОВ «Дружба-Нова» - укладено договір оренди землі. Згідно умов даного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка, знаходиться на території Рябухівської сільської ради. Пунктом 2.1 договору встановлено, що в оренду передається земельна ділянка площею 3,10 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно п. 2.3. договору становить 36 176, 10 грн. Договір укладено на 7 років. Розділом 4 договору встановлено особливості орендної плати за даним договором. Так, згідно п.4.1 орендна плата нараховується і вноситься орендарем щорічно у формі та розмірі, визначеному даним договором протягом усього строку оренди земельної ділянки - з моменту початку строку оренди по день фактичного припинення цього договору. Пунктом 4.2 передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Згідно умов даного договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 5% нормативної грошової оціни земельної ділянки, що становить 1808 грн. 81 коп. Орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня у відповідності до п. 4.5 Договору. Договір оренди підписаний сторонами та зареєстрований у відділі Держкомзему у Талалаївському районі 02.04.2012 року (а.с.6-8). Додатками до даного договору є акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 03 квітня 2012 року та акт визначення меж в натурі (на місцевості) (а.с.9). До договору оренди також долучено кадастровий план належної [PERSON] земельної ділянки площею 3,10 га, з якої вбачається, що дана земельна ділянка має кадастровий номер [NUMBER] і знаходиться вона на території Рябухівської сільської ради (а.с.11); та схему розміщення земельної ділянки, по якій оформлено договір оренди (а.с.12). Право власності позивача [PERSON] на спірну земельну ділянку підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19 лютого 2007 року, згідно з яким [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,10 га на території Рябухівської сільської ради Талалаївського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). 24.01.2019 року [PERSON] звертався до відповідача із заявою про виплату йому недоотриманої орендної плати за 2018 рік (а.с.29). Як було встановлено в ході судового розгляду відповіді на свою заяву [PERSON] не отримав. Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 28.02.2019 року у 4 кварталі 2017 року [PERSON] отримав 4760, 57 грн. від СТОВ «Дружба-Нова» (а.с.24). Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК від 26.05.2015 року [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи безстроково, причина інвалідності - загальне захворювання, ураження органів зору. Що стосується лікарського висновку про умови та характер праці, то дослідити його в судовому засіданні та проаналізувати у суду не було можливості, оскільки позивачем надана копія низької якості (а.с.48). Позивач [PERSON] перебуває на обліку в ПФУ та йому видано посвідчення № [NUMBER] (а.с.49). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 211 від 16 січня 2019 року [PERSON] перебував на лікуванні в зазначеній медичній установі з 02.01.2019 року по 16.01.2019 року з основним діагнозом - гіпертонічна хвороба ІІІ ст. (а.с.25-26). Під час розгляду справи та оцінки доказів, суд прийшов до висновку про відхилення наступних доказів, які подані позивачем разом з позовною заявою на підтвердження своїх позовних вимог. Так, судом відхилено як доказ копію додаткової угоди від 31.03.2019 року до договору оренди землі від 01.11.2010 року, поскільки вона не відноситься до предмету доказування та є неналежним доказом, так як не підписана орендодавцем (а.с.15-18). Також судом було відхилено лист-повідомлення про поновлення договору від 12.02.2019 року на ім`я [PERSON] та копію опису вкладення у цінний лист від 12.02.2019 року, як неналежні докази, що не відносяться до предмета доказування (а.с.19-20). Копія повідомлення від 07.12.2017 року, яке позивач [PERSON] направляв на адресу генерального директора СТОВ «Дружба-Нова», стосовно того, що він не має наміру укладати новий договір оренди земельної ділянки також визнається судом як неналежний доказ, який не містить інформації щодо предмета доказування - наявності заборгованості по орендній платі, та не підтверджує заявлені вимоги (а.с.21). Повідомлення аналогічного змісту на ім`я відповідача від 06.08.2018 року також визнається судом як неналежний доказ, який не містить інформації щодо предмета доказування - наявності заборгованості по орендній платі, та не підтверджує заявлені вимоги (а.с.28). Представником позивача в судовому засіданні не обґрунтовано належність наведених доказів для підтвердження своїх позовних вимог у відповідності до ч.3 ст. 77 ЦПК України, і тому у відповідності до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере наведені докази до розгляду як неналежні. Крім того, на підтвердження вартості лікування в госпіталі позивачем надано копії квитанцій за медичні послуги на суми 4131, 20 грн. та 3932, 12 грн. (а.с.27). Але із наданих копій неможливо зробити висновок про те, на які саме медичні послуги, пов`язані з лікуванням позивача, яке спричинено неправомірними діями відповідача, направлялись дані кошти, тому також суд відкидає зазначені докази як неналежні і які не місять інформації щодо предмета доказування - спричиненням позивачу моральної шкоди діями відповідача. Також суд при оцінці доказів вважає за необхідне заначити, що факт виплати відповідачем і отримання позивачем у 2017 році грошових коштів в сумі 4760 грн. 57 коп. визнаються учасниками справи і тому у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання. Зазначена обставина встановлена судом на підставі пояснень учасників справи як під час підготовчого судового засідання, так і під час судового розгляду справи по суті. Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що застосуванню підлягають наступні норми права. В ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу оренди земельної ділянки, які регулюються як загальними положеннями Цивільного Кодексу України, Земельного кодексу України, так і профільного Закону України «Про оренду землі». Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про стягення орендної плати за користування земельною часткою (паєм), суд виходить з наступного. Частиною четвертою статі 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Правові підстави виплати орендної плати встановлено ст. 21 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно із договором оренди. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Частиною 2 ст. 409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. В своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що у відповідача немає боргу перед позивачем по виплаті орендної плати згідно з умовами укладеного між ними договору. Ті кошти, що позивач отримав у 2017 році - 4760, 57 грн. - були орендною платою за 2017 рік на наперед за 2018 рік та три місяці 2019 року у розмірі, що передбачена укладеним договором. Тобто відповідачем свої зобов`язання за договором перед позивачем у 2017 році було виконано наперед. В судовому засіданні також було встановлено, що позивач, коли отримав у 2017 році більшу суму орендної плати за землю, ніж передбачено договором, подумав, що збільшилась ціна землі, і тому збільшився розмір орендної плати. До відповідача з цього приводу за роз`ясненням він не звертався. Оцінюючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне заначити наступне. Згідно зі ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законодавством про оренду землі не заборонено сплачувати орендну плату за земельну ділянку наперед за майбутні періоди. Із суті орендних зобов`язань така заборона також не випливає, так само як і зі звичаїв ділового обороту. Аналіз укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди показав, що договір не містить заборон щодо дострокового виконання зобов`язань. Отже, поскільки договором оренди землі від 01 листопада 2010 року не встановлена така заборона, то сплата орендної плати наперед узгоджується з нормами права. Наведений в позовній заяві розрахунок заборгованості орендної плати, який було здійснено позивачем, не може бути взятий до уваги і оцінений судом, оскільки він не здійснений належним чином, проведений не компетентним органом, це лише власне бачення позивача, ним не обґрунтовано, чому взято сума для розрахунку орендної плати за 2018 рік - 4760 грн. 57 коп., в той час як ним же зазначено що розмір орендної плати за землю згідно п. 4.3 Договору встановлено в розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки і складає 1808, 81 грн. за 1 рік оренди. Даючи аналіз встановленим обставинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 т. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію - позивачу довести свої позовні вимоги, відповідачу - свої заперечення проти позову. Поскільки в ході судового розгляду позивачем [PERSON] та його представником всупереч вимогам статей 12,81 ЦПК України, не доведено обставин, які б підтверджували неналежне виконання відповідачем - СТОВ «Дружба-Нова» - своїх договірних зобов`язань по виплаті орендної плати чи порушення в цій частині вимог чинного законодавства, поскільки, як було встановлено, відповідачем виконано свої договірні зобов`язання за договором оренди достроково, що не суперечить чинному законодавству та умовам договору оренди, укладеному сторонами. У зв`язку з цим, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення орендної плати. Також з приводу зазначеної позовної вимоги суд вважає за необхідне зазначити, що формулювання позовної вимоги щодо стягення орендної плати за користування земельною часткою (паєм) є некоректною, поскільки у даному випадку мова йде вже про земельну ділянку, яка належним чином виділена в натурі та оформлена державним актом на право власності на земельну ділянку. В той час, як земельна частка (пай) є лише правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність серед членів сільськогосподарського підприємства і посвідчується вона сертифікатом на право на земельну частку (пай). Після виділення земельної ділянки в натурі та видачі громадянинові державного акта на право власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації і саме поняття земельної частки (паю) втрачає своє значення, так само як втрачає своє значення формулювання щодо земельної ділянки - земельна частка. Розглядаючи вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Правові підстави стягення моральної шкоди в разі наявності між сторонами договірних зобов`язань врегульовані ст. 611 ЦК України, яка передбачає, що одним із правових наслідки порушення зобов`язань, встановлених договором або законом, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто, основною підставою для стягення моральної шкоди є порушення зобов`язання однією із сторін договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язань є його невиконання чи неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання виявляється у вигляді, зокрема, простроченням боржника, яке пов`язане з недотриманням ним строків виконання зобов`язання, як це передбачає ч.1 ст. 612 ЦК України. Як було встановлено в ході судового розгляду, відповідачем орендна плата за землю позивачу була сплачена наперед, що не суперечить умовам договору та діючому законодавству. Таким чином, відповідач - СТОВ «Дружба- Нова» - не може вважатися боржником по зобов`язанню, який прострочив зобов`язання, і в результаті таких його дій може наступити правовий наслідок за порушення зобов`язання у вигляді відшкодування моральної шкоди. Тобто підстави для стягення з відповідача моральної шкоди за неналежне виконання зобов`язання у суду відсутні, тому вимога позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Поскільки суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, тому аналізувати докази, подані позивачем на обґрунтування розміру моральної шкоди та встановлювати причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та витратами позивача з цього приводу немає необхідності. Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача. Ухвалою підготовчого судового засідання від 10 травня 2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до винесення рішення суду, зобов`язавши його сплатити 768 грн. 40 коп. судового збору за вимогу про стягення орендної плати та 1921 грн. за вимогу про стягення моральної шкоди. Таким чином з позивача необхідно стягнути судовий збір за дві вимоги у зазначеному розмірі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідачів порушено його права, а тому пред`явлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved