Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до суду, в якому після уточнення позовних вимог просив визнати недійсним договір оренди землі від 20 жовтня 2015 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» (далі за текстом ТОВ «Біловодськ-Агро»), та витребувати з незаконного володіння відповідача земельну ділянку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільгоспвиробництва № 52 площею 8,6689 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області. У 2013 році до нього, як й до інших мешканців села, звернулись представники ТОВ «Біловодськ-Агро» з пропозицією про надання йому допомоги в оформленні права власності на земельну ділянку під умовою, у подальшому, укладення між ним та відповідачем договору оренди землі. При цьому, йому було запропоновано підписати бланк договору оренди землі без позначення реквізитів земельної ділянки, її площі, вартості, строку оренди та розміру орендної плати, а також було запропоновано надати довіреність на представництво відповідачем його інтересів на оформлення права власності на земельну ділянку. Тільки у січні 2016 року він отримав від відповідача примірник договору оренди землі, з якого дізнався, що строк оренди землі в ньому записаний 20 років, а також орендна плата зазначена у твердій грошовій формі з індексацією на один раз пять років, тоді як попередньо між ним та відповідачем була домовленість про оренду землі на три роки з орендною платою в у відсотковому відношенні від оцінки земельної ділянки зі щорічною індексацією. Отже позивач зазначив, що наведене свідчить, що він на момент державної реєстрації договору оренди землі між ним та відповідачем не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору оренди землі і він не мав наміру укладати договір на вказаних вище умовах. Крім того, він 20 жовтня 2015 року жодних договорів не укладав. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні, при цьому позивач підтвердив обставини, які наведені у позовній заяві. До початку розгляду справи по суті від відповідача надійшло заперечення проти позову, в якому він посилався на безпідставність вимог позивача, вказуючи, що укладений договір оренди відповідає вимогам діючого законодавства. Крім того, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (ч. 3 ст. 152 ЗК України). Підставою недійсності правочину, за змістом частини другої статті 203, частини першої статті 215 Цивільного Кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до вимог частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі та орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, є одними з істотних умов договору оренди землі. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,6689 га, кадастровий номер 4420688800:10:003:0053, розташована на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 20.10.2015 (а.с. 5). З наданого позивачем оригіналу його екземпляру укладеного між ним та відповідачем договору оренди землі від 20 жовтня 2015 року (а.с. 26-28) вбачається, що на ньому є сліди заштрихування прізвища та ініціалів колишнього керівника підприємства, а також в реквізитах підприємства вказаний рахунок у банку, який з проведенням активної фази АТО припинив свою діяльність та у вересні 2015 року було розпочато його ліквідацію, що підтверджує доводи позивача про те, що він підписував чисті бланки договорів ще у 2013 році. Крім того факт, що позивач, а також інші працівники ДП «СП Олександрівське» підписували чисті бланки договорів оренди землі саме у 2013 році, в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON]В, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]В, які стверджували, що пусті бланки договорів вони вимушені були підписати під погрозою того, що у випадку не підписання цих бланків вони не отримують у власність землю при розпаюванні, для чого вони представнику ТОВ «Біловодськ-Агро» видали довіреність на оформлення землі на кожного пайщика. Також вони наполягали, що умовою підписання цих договорів була передача належної їм землі в оренду відповідачу строком на 3 роки, а не 20 років як потім виявилось з оскаржуваних договорів. Окрім цього, в пустих бланках підписаних договорів фігурувало прізвище колишнього керівника відповідача [PERSON], який на той час представляв ТОВ «Біловодськ-Агро» Про факт підписання позивачем чистого бланку договору оренди землі, який потім виявився договором оренди землі від 20 жовтня 2015 року, зареєстрованим цього ж дня в Антрацитівському МУЮ, індексний номер 25395103, частково свідчить надана на заяву позивача про розірвання договору оренди землі відповідь ТОВ «Білводськ-Агро» від 31.03.2016 № 16 (а.с. 23-25). Так, цією відповіддю підтверджується обставина, вказана позивачем та свідками, що саме у 2013 році була досягнута домовленість щодо оренди землі, внаслідок чого позивачем 31 жовтня 2013 року представникові відповідача була видана довіреність на оформлення за позивачем права власності на орендовану земельну ділянку. Усе наведене переконало суд, що укладення спірного договору оренди землі не було вільним з боку позивача та не відповідало його внутрішній волі, а отже на підставі наведених вище вимог закону він підлягає визнанню недійсним. Враховуючи, що, у звязку з визнанням укладеного між сторонами договору оренди землі недійсним, подальше використання відповідачем належної позивачеві земельної ділянки є незаконним, то відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд вважає також обґрунтованою вимогу позивача щодо витребування її з незаконного володіння ТОВ «Біловодськ-Агро». Суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені в його письмових запереченнях проти позову, що укладений договір оренди землі відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки ці доводи не спростовують тверджень позивача, що ним у 2013 році підписувався чистий бланк договору оренди землі та договір оренди землі у 2015 році ним з ТОВ «Біловодськ-Агро» не укладався. Згідно частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із уточненої позовної заяви позивача, то вона містить дві вимоги немайнового характеру, які згідно вимог частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» повинні були оплачені окремо за кожною вимогою або однією сумою за всіма вимогами (позивач повинен була сплатити судовий збір двічі по 551,20 грн. або 1102,40 грн. однією сумою). Однак позивач, збільшуючи розмір позовних вимог за другу вимогу судовий збір не доплатив, що судом помічено не було. В даному випадку судом задоволено позов в повному обсязі. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за подання цього позову до суду. Що стосується несплаченої позивачем суми судового збору під час збільшення позовних вимог, то цю суму слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved