Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаний позовом, уточнивши який просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 7000,00 доларів США, за курсом долара США встановленим НБУ станом на день платежу, тобто на день ухвалення судового рішення. Також просив суд стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позову вказував, що 06.03.2011 він уклав з [PERSON] договір про завдаток, згідно з яким зобов`язався на умовах визначених договором, сплатити [PERSON] грошову суму 18000,00 доларів США, що еквівалентно 144000,00 грн, в рахунок вартості домоволодіння [ADDRESS] . [PERSON] за даним договором зобов`язався привести в належну форму документи на спірне домоволодіння та продати його йому - [PERSON] . У моменту укладення даного договору він сплатив [PERSON] 2000,00 доларів США, а за наступним договором завдатку від 10.06.2011, - ще 5000,00 доларів США. Остаточну суму вартості домоволодіння він повинен був сплатити [PERSON] після отримання державної субвенції, як учаснику бойових дій. Однак, субвенція не була надана, а [PERSON] , не бажаючи чекати отримання коштів, звернувся до суду з позовом про усунення йому перешкод у користуванні домоволодінням шляхом виселення. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016, усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком з господарчими спорудами, шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , з будинку [ADDRESS] . Постановою ВС від 03.07.2019 вказані рішення залишено без змін. Нині він змушений виселитися з будинку, але відповідач не бажає повернути кошти отримані ним в якості платежів за майбутнім договором купівлі-продажу будинку, тому він вимушений звернутися до суду, вважаючи сплачені [PERSON] кошти у розмірі 7000,00 доларів США авансом, який підлягає стягненню за курсом долара США встановленим НБУ станом на день платежу, тобто ухвалення судового рішення. Позивач правом на участь у судовому засіданні не скористався. Його представники, [PERSON] та [PERSON] , в ході судового розгляду уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Його інтереси в судовому засіданні представляв [PERSON] , який надав суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності. В обґрунтування заперечень проти позову вказував на невиконання [PERSON] умов договору завдатку, що перешкодило нотаріальному посвідченню договору купівлі-пролажу будинку, у зв`язку чим вважав, що завдаток поверненню не підлягає. Стверджував, що позивач передавав Польовому 2000,00 доларів США та 10.06.2011 - 40000,00 грн., відповідно міг би розраховувати на повернення саме такої суми, а не суми 7000 доларів США. Крім цього, вказував на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав та законних інтересів він дізнався в 2014 році, коли [PERSON] звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом про виселення. Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому заперечуючи проти тверджень відповідача вказував, що рішеннями судів у справі про виселення встановлено факт передачі ним [PERSON] саме 7000,00 доларів США, а не їх еквіваленту в гривні. Також, заперечуючи твердження про сплив строку позовної давності, вказував, що з зупиненням виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2015, ухвалою ВССУ з цивільних і кримінальних справі від 24.03.2016, строк позовної давності перервано, а тому на момент пред`явлення позову він не закінчився. Відповідач заперечення на відповідь на відзив не надав. Встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам безпосередньо дослідженим у судовому засіданні, зокрема поясненням сторін та їх представників, письмовим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Суд установив, що 06.03.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір «про завдаток», згідно з умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 2000,00 доларів США, в гривні по курсу 1:8=16000 грн, в рахунок належних з нього платежів у розмірі 18000,00 доларів США (в гривнях 144000 грн), в рахунок купівлі-продажу житлового будинку (а.с.8). Між сторонами 10.06.2011 укладено додатковий договір «про завдаток» частина ІІ, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав 40000,00 грн по курсу 1:8 = 5000,00 доларів США, в якості частини від повної вартості будинку (а.с. 9). Факт передачі та отримання коштів в рахунок платежів за домовленістю щодо купівлі-продажу житлового будинку, які фактично є авансом, в силу не оформлення основного договору у формі визначеній законом, встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2015 у справі № 177/1501/14-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 та постановою ВС від 03.07.2019. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини доказуванню не підлягають. Змістом вказаних рішень суду встановлено факт передачі [PERSON] на користь [PERSON] , та відповідно прийняття останнім 06.03.2011 - 2000,00 доларів США та 10.06.2011 - 40000,00 грн, що спростовує твердження представників позивача про встановлення судами факту передачі 10.06.2011 коштів саме в розмірі 5000,00 доларів США, а не 40000,00 грн (а.с. 10-13, 40-43). Вище вказаними рішеннями суду встановлено, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами не укладено, сума коштів передана [PERSON] нібито в якості платежів за майбутнім договором купівлі-продажу є авансом (а.с. 10-13, 40-43), а тому твердження представника відповідача щодо відсутності обов`язку повернення завдатку, через порушення умов договору з боку [PERSON] , суд розцінює критично. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач мав право на повернення його грошовому коштів в якості авансу в сумі 2000,00 доларів США та 40000,00 грн. Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідачем подано письмову заяву про застосування строку позовної давності, з вимогами якої суд погоджується з огляду на таке. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2015, яким визнано договір купівлі-продажу між сторонами неукладеним, та визначено обов`язок [PERSON] виселитися з будинку [PERSON] набрало законної сили 23.02.2016, тобто після постановлення ухвали судом апеляційної інстанції у даній справі. Таким чином, саме з вказаного моменту у позивача виникло право на позов до [PERSON] про повернення сум одержаних в якості плати за майбутнім договором купівлі-продажу будинку. Разом з тим, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 03.09.2019, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Твердження представника позивача щодо переривання строку позовної давності зупиненням виконання рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24.11.2015, відповідно до ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.03.2016, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні не надано доказів існування будь-яких обставин, визначених ст. 264 ЦК України, як підстави для переривання строку позовної давності, зокрема пред`явлення позову до відповідача, або вчинення ним будь-яких дій, що свідчило б про визнання ним боргу чи іншого обов`язку. Зупинення виконання рішення суду, саме по собі, не є підставою для переривання строків позовної давності, та не позбавляло позивача права на звернення до суду з вказаним позовом до відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд

Outcome: dismissed