Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що у відповідності до рішення Херсонської міської ради народних депутатів від 24.11.11992 року №237 «Про передачу у власність громадянам земельних ділянок у мікрорайоні Янтарний», [PERSON], була передана у приватну власність земельна ділянка у [ADDRESS], загальною площею 608 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку. На вказаній земельній ділянці позивач здійснював роботи по будівництву житлового будинку, що підтверджується рішенням Управління архітектури та містобудування, яким затверджено план індивідуальної забудови від 11.02.1993 року № 1571, робочим проектом будівництва житлового будинку з мансардним поверхом, розробленого ПП «Дизайн-експерт» у 2005 році та технічним паспортом на житловий будинок індивідуального фонду від 08.07.2009 року складеними органами ХДБТІ. Звернувшись до відповідних органів для отримання необхідних дозвільних документів для подальшого будівництва житлового будинку у 2009 році позивачу було повідомлено, що для отримання вказаних дозвільних документів він повинен оформити свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Після чого, позивач звернувся до Херсонської міської ради з заявою про передачу йому земельну ділянку, розташованою за адресою: [ADDRESS]., у власність за рішенням Херсонської міської ради народних депутатів. В цей час позивач дізнався, що рішення Херсонської міської ради народних депутатів від 24.11.1992 року № 327 визнано таким, що втратило чинність на підставі рішення Херсонської міської ради №116 від 26.09.2006 року, у зв'язку з невикористанням ним вказаної земельної ділянки та не оформленням державного акту на право власності на цю земельну ділянку. Окрім того, рішенням Херсонської міської ради № 596 від 05.10.2007 року було надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою та технічної документації щодо відведення в оренду земельну ділянку зальною площею 608 кв. м. по [ADDRESS], у м. Херсоні: рішеннями Херсонської міської ради № 1086 від 18.03.2009 року та № 1156 від 28.04.2009 року, вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] У квітні 2011 року позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з адміністративним позовом до Херсонської міської ради про визнання недійсними рішення міської ради щодо надання земельної ділянки у власність [PERSON] Постановою Дніпровського суду м. Херсона від 11.05.2011 року позов задоволено та визнано незаконним та скасовано рішення Херсонської міської ради. Після набрання законної сили вищезазначеного рішення суду, позивач звернувся до міської ради з заявою від 27.09.2012 року про передачу йому у власність раніше надану земельну ділянку. Позивач звернувся до Управління Держземагентства у м. Херсоні щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, але рішенням державного кадастрового реєстратора позивачу відмовлено у внесенні відомостей до державного земельного кадастру про позивача земельну ділянку на підставі того, що не дивлячись на те, що в судовому порядку скасовані рішення Міської ради щодо надання земельної ділянки у власність [PERSON] На підставі викладеного позивачки просить суд визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON], та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки. Зобов'язати державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у м. Херсоні Херсонської області внести відомості до Державного земельного кадастру за Постановою Дніпровського районного суду від 11.05.2011 року по справі № 2-а-1546/11та нести відомості стосовно судового рішення за цим позовом. Судові витрати стягнути з [PERSON], В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги з підстав викладених у позові та просили суд його задовольнити. Представник Управління Держземагенства у м. Херсоні в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлено належним чином, причину неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився на адресу суду надав заяву згідно до якої не заперечував проти позову в повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, представника Управління Держземагенства у м. Херсоні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідності до Рішення Херсонської міської ради народних депутатів від 24.11.11992 року №237 «Про передачу у власність громадянам земельних ділянок у мікрорайоні Янтарний», позивачу [PERSON], була передана у приватну власність земельна ділянка мікрорайоні Янтарний по [ADDRESS], загальною площею 608 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку(а.с.9). Судом встановлено, що на вказаній земельній ділянці позивач здійснював роботи по будівництву житлового будинку, що підтверджується рішенням Управління архітектури та містобудування, яким затверджено план індивідуальної забудови від 11.02.1993 року № 1571, робочим проектом будівництва житлового будинку з мансардним поверхом, розробленого ПП «Дизайн-експерт» у 2005 році та технічним паспортом на житловий будинок індивідуального фонду від 08.07.2009 року складеними органами ХДБТІ. З пояснень позивача судом відомо, що весь час позивач використовував надану йому земельну ділянку за її цільовим призначенням, зберігаючи на ній будівельні матеріали, залив фундамент майбутнього домоволодіння та доглядав за городом та садом. Судом встановлено, що звернувшись позивач до відповідних органів для отримання необхідних дозвільних документів для подальшого будівництва житлового будинку у 2009 році йому було повідомлено, що для отримання вказаних дозвільних документів позивач повинен оформити свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Після чого, він звернувся до Херсонської міської ради з заявою про передачу йому земельну ділянку, розташованою за адресою: [ADDRESS], у власність за рішенням Херсонської міської ради народних депутатів від 24.11.1992 року № 327. З матеріалів справи судом встановлено, що рішення Херсонської міської ради народних депутатів від 24.11.1992 року № 327 визнано таким, що втратило чинність на підставі рішення Херсонської міської ради №16 від 26.09.2006 року, у зв'язку з невикористанням позивачем вказаної земельної ділянки та не оформленням державного акту на право власності на цю земельну ділянку. Окрім того, рішенням Херсонської міської ради № 596 від 05.10.2007 року було надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою та технічної документації щодо відведення в оренду земельну ділянку стальною площею 608 кв. м. по [ADDRESS], у м. Херсоні: рішеннями Херсонської міської ради № 1086 від 18.03.2009 року та № 1156 від 28.04.2009 року, вказана земельна ділянка була передана у власність [PERSON] Відповідно до ст. 154 ЗК України зазначено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень, щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. На думку суду Рішення міської ради №1156 від 28.04.2009 року, яке позбавляє позивача права власності на дану земельну ділянку порушує вищезазначену статтею та норми ст..19 Конституції України, які передбачають, що органи виконавчої влади та орган місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених ЗК України та іншими законами України. Виходячи з того, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користуюсь об'єктом незавершеного будівництва і земельною ділянкою за вищезазначеною адресою з 1992 року,та те що у відповідності до ч.1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звертатися з клопотання про передачу їм у власність відповідної земельної ділянки за давністю користування (набувальною давністю). У відповідності до п.5 ст.158 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. З матеріалів справи судом встановлено, що у квітні 2011 року позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з адміністративним позовом до Херсонської міської ради про визнання недійсними рішення міської ради щодо надання земельної ділянки у власність [PERSON] та Постановою Дніпровського суду м. Херсона від 11.05.2011 року по справі № 2-а-1546/11позов задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення Херсонської міської ради. Після набрання законної сили вищезазначеного рішення суду, позивач звернувся до міської ради з заявою від 27.09.2012 року про передачу йому у власність раніше надану земельну ділянку, площею 608 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS], та згідно витягу з рішення XXII сесії міської ради VI скликання від 30.11.2012 № 900 і додатку, позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. З розробленим проектом землеустрою, виготовленим Херсонським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру (ДП «Херсонгеоінформ») позивач звернувся до Управління Держземагентства у м. Херсоні щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, але рішенням державного кадастрового реєстратора № РВ-6500013372014 від 19.05.2014 року позивачу відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру на підставі того, що не дивлячись на те, що в судовому порядку скасовані рішення міської ради щодо надання земельної ділянки у власність [PERSON], інформація в державному земельному кадастрі про зареєстрований державний акт на право власності на дану земельну ділянку є дійсною, тому подальше проведення державної реєстрацію земельної ділянки на [PERSON] неможливо. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірно, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статтей 116,118 ЗУ України. Відповідно до ст.140 ЗК України визначено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку, а не коли особа набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження органу місцевого самоврядування. Разом з тим, слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку». Згідно ч.1 ст. 155 ЗК України уразі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на вищевказане, суд вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий громадянці [PERSON] є похідним від неправомірного рішення Херсонської міськради тому визнання недійсним такого державного акту має бути підтверджено у судовому порядку. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач набув право власності на будинок в порушення законодавства України.

Outcome: approved