Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь відшкодування: матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 293471 грн. 90 коп.; моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп. та судові витрати у розмірі 22984 грн. 72 коп.. Мотивуючи вимоги тим, що 04.08.2020 р. о 08:45 год. в м. Миколаєві, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ21114 державний номер [NUMBER] , по вул. Защука, був неуважним, не врахував дорожню обстановку на перехресті нерівнозначних доріг з вул. Лягіна, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з рухавшимся по головній дорозі вул. Лягіна автомобілю Mіtsubishi Рajero Sport державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вище вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані пошкодження унеможливили подальше забезпечене використання його єдиного транспортного засобу. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Для встановлення розміру та вартості пошкодження його автомобіля було проведено оцінку. Згідно звіту № 331/09-20 про оцінку автомобіля Mіtsubishi Рajero Sport, номерний знак [NUMBER] , виготовленого ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля складає 468671,90 грн. Вказує, що страхові відшкодування не в повній мірі покрили понесені витрати на ремонт транспортного засобу позивача, а тому з відповідача підлягає стягненню різниця між отриманими виплатами та реальними витратами, понесеними позивачем на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. Обставини та наслідки ДТП, в якому фізично постраждав його родич, призвели до виходу з ладу автомобіля, складності подальшого його життя без автомобіля, пов`язані з перебуванням на його забезпеченні дружини та неповнолітньої доньки, які потребували пересування за допомогою транспортного засобу, витрачений час та нервова напруга, пов`язані з цим та необхідністю ремонту автомобіля завдали йому душевних страждань, які він оцінює у 5000,00 грн. Ухвалою суду від 12.02.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.05.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 29.09.2021, витребувано докази. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представниці позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача надійшла заява, з якої вбачається, що останній визнає позовні вимоги частково, а саме у розмірі 180000 грн., які були виплачені [PERSON] страховою компанією. Інші позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Автомобіль марки Matsubishi Рajero Sport державний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 04 серпня 2020 року о 08:45 год. в м. Миколаєві, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ21114 державний номер [NUMBER] , по вул. Защука, був неуважним, не врахував дорожню обстановку на перехресті нерівнозначних доріг з вул. Лягіна, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з рухавшимся по головній дорозі вул. Лягіна автомобілю Mіtsubishi Рajero Sport державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вище вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Частина 4 ст. 82 ЦПК України вказує на те, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 27 серпня 2020 року, з метою визначення вартості матеріального збитку, [PERSON] звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] . З висновку за звітом № 331/09-20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 30.09.2020, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Mіtsubishi Рajero Sport 2.4 АТ Ultimate 4WD, державний номер [NUMBER] становить 468671 грн. 90 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування). За проведення експертизи позивачем сплачено 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 117 від 30.09.2020. Відповідно до квитанції № 250274 від 04.08.2020, [PERSON] здійснено оплату за евакуацію транспортного засобу Mіtsubishi Рajero Sport 2.4 АТ Ultimate 4WD, державний номер [NUMBER] у розмірі 800 грн. 00 коп. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права. ВС наголосив, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Як вбачається з виписки по рахунках приватного клієнта № 090000-2021/0127 за період з 01.09.2020 по 27.01.2021, 21 січня 2021 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування у розмірі 178500 грн. 00 коп. Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Судом враховано, що різниця між виплаченою особі страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлюваного ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17 зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18) дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем жодним чином не спростовано розмір шкоди, не надано альтернативного розрахунку, правом на подання клопотання про проведення експертизи для визначення розміру спричинених збитків він не скористався. За таких обставин суд вважає, що відповідач, має компенсувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 290171 грн. 90 коп.; витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2500 грн. 00 коп. та витрати на оплату за евакуацію транспортного засобу у розмірі 800 грн. 00 коп., всього на загальну суму 293471 грн. 90 коп. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, суд приходить до наступного. В своєму позові позивач зазначає, що обставини та наслідки ДТП, в якому фізично постраждав його родич, призвели до виходу з ладу автомобіля, складності подальшого його життя без автомобіля, пов`язані з перебуванням на його забезпеченні дружини та неповнолітньої доньки, які потребували пересування за допомогою транспортного засобу, витрачений час та нервова напруга, пов`язані з цим та необхідністю ремонту автомобіля завдали йому душевних страждань, які він оцінює у 5000,00 грн. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 20 ЦК України встановлено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При визначені розміру заподіяної діями відповідача позивачу моральної шкоди суд враховує обставини вчинення злочину, глибину моральних страждань позивача, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення життєвих зв`язків, його душевної рівноваги та морального стану. Таким чином, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов до висновку що з відповідача на користь позивача слід стягнути на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надані: договір про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2021; додатковий договір № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2021; додатковий договір № 2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2021 (Акт приймання передачі робіт (послуги), плата за надану адвокатом правову допомогу) від 01.02.2021. Однак, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України, представником позивача не надано квитанції про сплату за послуги адвоката, тощо, а тому позовна вимога про стягнення з відповідачів витрати на правничу допомогу не підлягає задоволенню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2925 грн. 03 коп. (98% фактично задоволених позовних вимог).

Outcome: partial