Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №47 від 03.07.2018 року, укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО АЛЬЯНС ГРУП», а також стягнути з відповідача сплачений позивачем аванс в сумі 33000 гривень та комісію банка в розмірі 330 гривень, та судові витрати у справі, мотивуючи тим, що відповідач ухилився від виконання умов попереднього договору та не уклав з позивачем основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, не передав транспортний засіб у власність позивачу та не повернув отриману суму сплаченого авансового платежу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №47 у м. Дніпро на придбання транспортного засобу марки Renauit вартістю 110000 гривень (а.с.9-10). На виконання умов вказаного договору позивач сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж в сумі 33000 гривень та комісію банка в розмірі 330 гривень, що підтверджується копією квитанції №1-910К від 03.07.2018 року (а.с.11). Проте відповідач не виконав умови попереднього договіру купівлі-продажу транспортного засобу від 03.07.2018 року, не уклав з позивачем основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, не передав транспортний засіб у власність позивачу та не повернув йому отриману суму сплаченого авансового платежу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів», містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які визначені у частині третій статті 18 цього Закону. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону). Тому, за таких обставин із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33000 гривень та комісію банка в розмірі 330 гривень, які були сплачені на виконання оспорюваного попереднього договору купівлі - продачу транспортного засобу. Відповідно до ч.1. ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи У відповідності до ч.1. ст. 77 ЦПУК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1. ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд вважає, що позивач довів суду те, що діями відповідача йому були заподіяні матеріальні збитки, які підлягають стягненню. Крім цього у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2102 гривень. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 гривень в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат на правничу допомогу. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 76,77,81,141 ЦПК УКраїни, ст.ст. 215, 216, 230ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів.

Outcome: approved