Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 06.10.1984 року, від якого мають двох повнолітніх синів та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства і виховання дітей між ними виникали сварки, що призвело до втрати почуття поваги та любові, а також з 2003 року між ними припинені шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Тому збереження шлюбу вважає неможливим і просить його розірвати. Сторонам надавався судом строк для можливого примирення. У судове засідання позивач, його представник та відповідач не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача та відповідач до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутності. У поданій до суду заяві представник позивача вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначила, що позовні вимоги визнає. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до 4 ст. 174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 06 жовтня 1984 року між позивачем та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння наміру зберегти сім'ю вони не мають, примирятись не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір, що підтверджено документально, і тому підлягає стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved