Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона 27 липня 2012 року уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського району, актовий запис №177. Спільне життя у них з відповідачем не склалося, між ними постійно виникали сварки, це негативно впливало на виховання дитини, шлюбні відношення між нею та відповідачем припинилися. Просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтвердила обставини, викладені в позовній заяві та збільшила позовні вимоги, в яких, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, визнати відмову [PERSON] на тимчасовий виїзд дитини - [PERSON], [INFO] безпідставною, надати їй дозвіл без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду дитини [PERSON], 2013 року за межі України та на виїзд до Республіки Білорусь до родичів. Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином не з'явилася в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 27 липня 2012 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського району, актовий запис №177 (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про народження у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась дитина, [PERSON] (а.с.3). Спільне проживання не склалося по причині несумісності поглядів на життя, в результаті чого сім'я розпалась. Угода про порядок здійснення батьківських прав між сторонами не укладалась. В даний час дитина проживає з позивачем за її адресою, дитина повністю знаходиться на утриманні та відповідач інтересу до життя і виховання дитини не проявляє. Відповідач ухиляється від матеріального утримання та виховання дитини. Позивач матеріально утримує і дбає про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.ст. 110, 111, 112, 115 Сімейного кодексу України, відповідно до яких за заявою одного із подружжя за наявністю підстав шлюб може бути розірваний в судовому порядку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач з дитиною має намір виїхати до Республіки Білорусь до матері чоловіка для отримання допомоги , але батько дитини - відповідач [PERSON] безпідставно не дає згоди на її виїзд за межі України тим самим ігноруючи інтереси самої дитини. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відповідний догляд, розвиток дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітній дитині за кордон без згоди батька. Враховуючи всі вищезазначені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки вимоги позивача задоволені. На підставі викладеного ст. 110-112, 115 СК України, ст. ст. 4; 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та

Outcome: partial