Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за навчання в аспірантурі, оскільки остання у добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов'язання. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Наказом [PERSON] національного торговельно-економічного університету (далі по тексту позивач, КНТЕУ) №2933 від 31.10.2014 [PERSON] з 1.11.2013 року зарахована до аспірантури університету за спеціальністю 08.00.11 - математичні методи, моделі та інформаційні технології, без відриву від виробництва за державним замовленням. 5.11.2014 року між позивачем та відповідачем укладено угоду №32/14аз про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення. Термін навчання відповідача згідно угоди складав з 1.11.2014 року до 1.11.2018 року. На засіданні Вченої ради КНТЕУ від 25.12.2014 року було затверджено тему дисертаційної роботи аспіранта [PERSON] та індивідуальний план роботи над дисертацією. Відповідачем виконано індивідуальний план за 2014/2015, 2015/2016, перше півріччя 2016/2017 навчальні роки, однак за друге півріччя 2016/2017 року індивідуальний план не виконано, відповідач на консультації до наукового керівника не з'являлась, матеріалів звіту по роботі не представила та на засідання кафедри не з'явилась. Наказом КНТЕУ №3637 від 31.10.2017 року [PERSON] відрахована з аспірантури університету з 31.10.2017 року за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин з відшкодуванням вартості навчання. Відповідно до пункту 4.1. угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення, аспірант може бути відрахований за грубе порушення Статуту, Правил внутрішнього розпорядку Університету, невиконання наказів ректора, вчинення протиправних дій, Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів, а також за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин, передбачених законодавством України, з наступним відшкодуванням вартості навчання. Пунктом 3.7. угоди встановлено, що у разі відрахування з причин, передбачених п. 4.1. угоди, відповідач зобов'язана відшкодувати позивачу вартість навчання в аспірантурі відповідно до п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів та згідно з розрахунком позивача. За розрахунком університету на навчання відповідача в аспірантурі за період з 1.11.2014 року по 31.10.2017 року позивачем понесені наступні витрати: оплата праці - 22 345, 30 гривень; нарахування на оплату праці - 6 058, 26 гривень; загальноуніверситетські витрати - 4 623, 84 гривні, а всього - 33 027, 40 гривень. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частино 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким останній заперечує проти його задоволення. В обгрунтування відзиву зазначено, що причини невиконання індивідуального плату, що стало причиною відрахування, були поважними, оскільки син відповідача, [PERSON], [INFO], тривалий час хворів, перебував на стаціонарному лікуванні. Крім цього, представником відповідача зазначено, що позивач керується Постановою Кабінету Міністрів України №309 від 01.03.1999 року, яка втратила чинність. Відповіді на відзив позивачем не подано. Суд не погоджується з викладеними у відзиві на позов обставинами, виходячи з наступного. Позивач на законних підставах керується Постановою Кабінету Міністрів України №309 від 01.03.1999 року, оскільки на момент укладення угоди №32/14аз про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення, така Постанова була чинною, що підтверджується, в тому числі, п 3.7. цієї угоди. Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Крім цього, суд не визнає вказані у відзиві на позов причини невиконання індивідуального плату, що стало підставою відрахування з університету, поважними, оскільки крім витягів із історії хвороби та виписних епікризів сина відповідача суду не надано жодних доказів. Крім цього, матеріали справи не містять підтверджуючих документів про перебування самого відповідача на стаціонарному лікуванні разом з сином та будь-яких інших доказів, які могли б стати підставою для визнання причин невиконання індивідуального плату поважними. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову і відсутність на даний час підстав для відмови або часткової відмови у його задоволенні з наступних підстав. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов укладеної між сторонами угоди та взятих на себе зобов'язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Відповідачем не дотримано зобов'язань по сплаті коштів за надані освітні послуги, що потягнуло за собою появу заборгованості. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору в сумі 1 762, 00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved