Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що він є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , в якому і проживає. За цією адресою також значиться зареєстрованим його син [PERSON] , який у 2000 році виїхав до Російської Федерації. На неодноразові прохання знятися з реєстрації останній не звертає уваги, але це впливає на направо позивача в отриманні субсидії та тягне додаткові фінансові витрати. Вважав, що відповідач втратив право на проживання в будинку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що реєстрація відповідача в його будинку створює для нього суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування своїм майном. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надав. За згодою позивача, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, підтвердили, що відповідач з 2000 року не проживає в будинку позивача, добровільно виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. Вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] , що вбачається з показів позивача, договору купівлі-продажу будинку, технічного паспорту. (а.с.5-11). З довідок Буринської міської ради вбачається, що за вказаною адресою значиться зареєстрованим позивач [PERSON] та його син [PERSON] , що також підтверджується копією паспорту відповідача (а.с.12,14,21). Між тим, встановлено, що [PERSON] з 2000 року і до теперішнього часу не користується та не проживає в будинку за вказаною адресою, виїхавши до Російської Федерації та не є його співвласником, що підтверджується показами позивача, свідків, довідкою депутата міської ради (а.с.13). Відповідно до\~ст.150\~ЖК України\~ громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст.405 цього Кодексу встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку виїхав з будинку і вже протягом вісімнадцяти двох років не проживає в ньому і не несе будь-яких витрат на його утримання та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставинах, суд приходить до висновку, що останній втратив право на користування житловим будинком, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved