Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що він з 19 жовтня 2011 року працював у ДП «Жмеринкаводоканал» та обіймав посаду електрогазозварником. Розпорядженням керівництва підприємства 19 травня 2017 року його було звільнено з посади за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпПУ. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати та на день звільнення заборгованість по заробітній платі йому не було виплачено. При зверненні до відповідача за розрахунком йому повідомили, що у звязку із відсутністю грошових коштів, немає можливості розрахуватися. Тому до цього часу відповідач не розрахувався із позивачем по заробітній платі. На підставі викладеного та заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 12719,68 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 21986,56 грн., які розрахувані наступним чином: 10375,53 грн. (фактична заробітна плата за останні два місяці роботи) : 42дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 247,04 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 89 день (кількість днів затримки розрахунку). В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву, в якій позов підтримав повністю, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день винесення рішення та розглянути справу у його відсутність. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, заперечень також не надав. Суд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок роботодавця своєчасно виплачувати їй заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період часу з 19 жовтня 2011 року по 19 травня 2017 року працював в ДП «Жмеринкаводоканал» КП «Вінницяоблводоканал» електрогазозварником, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с. 5). Наказом № 158 від 19 травня 2017 року позивача було звільнено з підприємства за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України. (а.с.3). За період роботи позивачу нараховувалась заробітна плата. Згідно зі звітом про виплату заробітної плати за 01.02.2017 31.05.2017 позивача (а.с. 4) станом на травень 2017 року заборгованість по заробітній платі становить 14403,21 грн.. При цьому судом враховуються пояснення позивача надані ним у попередньому судовому засіданні щодо часткового розрахунку відповідача перед ним по заробітній платі та станом на час звернення із даним позовом до суду борг по заробітній платі становить 12719,68 грн. У теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок роботодавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується наявними у справі доказами, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 12719,68 грн., тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, як просить позивач. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з 19 травня 2017 року по день ухвалення рішення суду, оскільки фактичного розрахунку проведено не було. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільнення. Згідно даних, зазначених позивачем в позові, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 247,04 грн.. Відповідач не надав будь-яких заперечень з цього приводу, а тому суд приходить до висновку, що він повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 247,04 грн. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 247,04 грн., а відповідачем не надано заперечень з цього приводу, тому вказана обставина не підлягає доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 247,04 грн. З наявного у позові розрахунку вбачається, що сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати складає не 21986,56 грн. як це вказано позивачем, а 22233,60, виходячи із середньоденної заробітної плати 247,04 грн. та кількості робочих днів за період з 19 травня 2017 року по день ухвалення рішення суду, тобто по 26 вересня 2017 року, 90 робочих дні (247,04 х 90). При здійснення підрахування кількості робочих днів за період з 19 травня 2017 року по 26 вересня 2017 року позивачем допущено помилку, а саме не враховано один день. Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 22233,60 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць слід допустити до негайоного виконання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved