Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що в період з 18.09.1999 року по 12.07.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.02.2014 року по справі №592/9588/13-ц квартиру [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , поділено, виділено по 1/2 частині кожному. Відповідач проживає у спірній квартирі разом із [PERSON] та [PERSON] 17.08.2020 року [PERSON] направив на адресу відповідача пропозицію домовитися про порядок володіння та користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свою згоду [PERSON] не надала, пропозиція визначити порядок користування залишилася поза увагою відповідача. Тому позивач в заяві про уточнення позовних вимог просить, на підставі ст. 358 ЦК України, встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , закріпивши за [PERSON] право користування кімнатою «2», площею 13,3 кв.м, шафа «7», площею 0,7 кв.м, балкон «І», площею 0,39 кв.м, що складає 46/100 ідеальних часток, поклавши на [PERSON] обов`язок переобладнання в кімнаті «1», шляхом улаштування перегородки на відстані 4,8 м від зовнішньої стіни з установкою дверей відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96; визнати за [PERSON] право користування частиною житлової кімнати «1», площею 15,5 кв.м, шафа «8», площею 0,3 кв.м, шафа «9», площею 0,3 кв.м, шафа «10», площею 0,3 кв.м, що складає 54/100 ідеальних часток; частину житлової кімнати (коридор), площею 2,9 кв.м, коридор «3», площею 1,9 кв.м, санвузол «4», площею 8,1 кв.м, кухня «5», площею 7,8 кв.м, житлова кімната «6», площею 14,7 кв.м, залишити у загальному користуванні співвласників. Ухвалою суду від 24.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, адвокат Сукач О.С., в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що, у відповідності до діючого законодавства України, визначення порядку користування житловим приміщенням можливо, коли співвласникам виділяються окремі ізольовані кімнати, розміром у відповідності до їх часток у праві спільної часткової власності. Вирішити питання встановлення порядку користування спірною квартирою можливо лише після встановлення перегородки та реєстрації змін, проведених у квартирі. Додатково зауважила, що право власності і користування позивача нічим не порушено, перешкод у користуванні належною йому часткою квартирою не чиниться; [PERSON] має доступ до квартири і можливість вільно користуватися нею. Квартира [ADDRESS] має лише одну ізольовану кімнату «2», а тому встановлення порядку користування житлом, запропонованого позивачем, порушить права співвласника [PERSON] та осіб, котрі набули право користування квартирою, як члени сім`ї власника житла, а саме сина [PERSON] , [INFO] , та матері відповідача [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи за наступного. Судом встановлено, що в період з 18.09.1999 року по 12.07.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.02.2014 року по справі №592/9588/13-ц квартиру [ADDRESS] , яка є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , поділено, виділено [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини квартири кожному, без визначення меж в натурі. Викладене також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, де зазначено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному (а.с.6-7). 17.08.2020 року [PERSON] направив на адресу відповідача пропозицію домовитися про порядок володіння та користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). Однак, пропозиція визначити порядок користування залишилася поза увагою відповідача, свою згоду на укладення договору про встановлення порядку користування житловим приміщенням [PERSON] не надала. Наведені факти свідчать, що між сторонами виникли правовідносини щодо встановлення порядку користування нерухомим майном, яке перебуває у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до положень ст.ст. 355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України регламентовано, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. З контексту даних норм вбачається, що первинне значення для врегулювання відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є і те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, за наявності ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд, у випадку задоволення позову, має виділити в користування сторонам спору в натурі частки, які максимально відповідають розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Згідно п. 14 постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до абз. 2 п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. В пункті 7 вищевказаної постанови зазначено, що у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради. Визначаючи варіант встановлення порядку користування приміщенням квартири [ADDRESS] , позивач посилається на висновок експерта за результатом проведення будівельно-технічного дослідження №1401 від 08.06.2020 року, де зазначено про можливість виділення: І-му співвласнику: частину житлової кімнати «1», площею 15,5 кв.м, шафа «8», площею 0,3 кв.м, шафа «9», площею 0,3 кв.м, шафа «10», площею 0,3 кв.м, що складає 54/100 ідеальних часток; ІІ-му співвласнику: житлову кімнату «2», площею 13,3 кв.м, шафа «7», площею 0,7 кв.м, балкон «І», площею 0,39 кв.м, що складає 46/100 ідеальних часток; Приміщення загального користування: частина житлової кімнати (коридор) «1», площею 2,9 кв.м, коридор «3», площею 1,9 кв.м, санвузол «4», площею 8,1 кв.м, кухня «5», площею 7,8 кв.м, житлова кімната «6», площею 14,7 кв.м. Даний варіант порядку користування можливий за умови улаштування у кімнаті «1» перегородки на відстані 4,8 м від зовнішньої стіни з установкою дверей, (а.с.11-16). Разом з тим, такий варіант встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням є передчасним, оскільки, як вбачається з Технічного паспорту на квартиру, остання має лише одну ізольовану кімнату із самостійним входом, право користування відносно якої [PERSON] просить закріпити за ним, що, на переконання суду, істотно погіршить житлові умови відповідача у порівнянні з умовами позивача. Так, [PERSON] проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом із неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.36), які, на підставі ст. 156 Житлового кодексу УРСР, мають право користування спірним жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Процедура переобладнання кімнати (облаштування перегородки) представляє собою досить тривалий будівельний процес, який спричинить відповідачу та членам її сім`ї значні незручності, у випадку виділення в користування [PERSON] кімнати «1», що зумовлено проживанням в певний період часу одночасно трьох осіб у кімнаті, площею 15,5 кв.м, де будуть проводитися будівельні роботи. Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] жодним чином не заперечує та не чинить перешкод в реалізації прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження належною йому часткою спірної квартири. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, зважаючи на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів у їх сукупності, оскільки заявлені вимоги [PERSON] щодо встановлення порядку користування спірним житловим приміщення згідно варіанту, запропонованого експертом за результатом проведення будівельно-технічного дослідження №1401 від 08.06.2020 року, до облаштування перегородки у кімнаті «1» квартири [ADDRESS] , яка відокремить кімнати сторін в ізольовані (відособлені) житлові приміщення з самостійними виходами, є передчасними, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed