Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 40000,00 гривень; суму процентів згідно облікової ставки в розмірі 5000,00 гривень; суму втрат від інфляції в розмірі 7000,00 гривень; суму 3% річних в розмірі 1200,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень; судові витрати та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 40000,00 гривень зі строком повернення до 10 жовтня 2013 року. На підтвердження отримання суми позики відповідач надав розписку про отримання від позивача суми у розмірі 40000,00 гривень. Після закінчення строку вказаного у розпизці, відповідач борг не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача суми боргу. Крім того, у зв'язку із неповерненням вчасно суми боргу позивачу спричинена моральна шкода, оскільки він втратив довіру в людей, був позбавлений можливості придбати необхідні блага для себе та своєї сім'ї. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 24 грудня 2014 року, у судовому засідання підтримав вимоги [PERSON], просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та пояснив, що відповідно до розписки відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 40000,00 гривень до 10 жовтня поточного року, тобто до 10 жовтня 2013 року. Відповідач до теперішнього часу позичені грошові кошти не повернув. У зв'язку з вказаними подіями [PERSON] звертався з заявою до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, за результатами проведеної перевірки [PERSON] відмовлено у відкритті кримінального провадження та рекомендовано звернутися до суду за захистом його порушених прав. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, тому суд за згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 30 вересня 2013 року укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 40000,00 гривень, а відповідач зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 10 жовтня 2013 року. На підтвердження отримання суми позики відповідач надав розписку про отримання від позивача суми у розмірі 40000,00 гривень, але у строки встановлені договором позики від 30 вересня 2013 року суму позики не повернув. Відповідно до наданого позивачем розрахунку: - сума процентів згідно облікової ставки Національного Банку України від 15 липня 2014 року до дня звернення позивача з позовом у розмірі 5000,00 гривень (5000,00 гривень = 40000,00 гривень (сума боргу) х 12,5 %(облікова ставка НБУ) / 100%); - сума витрат від інфляції у розмірі 7000,00 гривень (7000,00 гривень = (40000,00 гривень (сума боргу) х 117,5 (індекс інфляції) / 100) - 40000,00 гривень (сума боргу); - сума 3% річних у розмірі 1200,00 гривень (1200,00 гривень = 1200,00 гривень = 40000,00 гривень (сума боргу) х 3% (процентна ставка); З урахуванням вищевикладеного загальна сума боргу складає 53200 гривень 00 копійок. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тому сума боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 53200 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач надаючи гроші у борг мав усвідомлювати ризики неповернення позиченої суми, крім того діючим законодавством передбачена відповідальність за порушення зобов'язання і суд задовольнив вимоги позивача про стягнення суми боргу, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення і трьох процентів річних від простроченої суми, тому підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні. Також суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошової суми на відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не вказаний розмір грошової суми відшкодування, не надано розрахунків витрат часу, витраченого юристом на правову допомогу та не надано доказів на підтвердження наданих юридичних послуг. Таким чином суд частково задовольняє вимоги позивача та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягує з відповідача у розмірі пропорційно до розміру задоволених вимог в іншій частині відносить за рахунок позивача.

Outcome: partial