Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул.Центральній в с.Мишлятичі, Мостиського району Львівської області, станом на 1991рік відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і його членами були: він (позивач), його батьки [PERSON] та [PERSON], а також його сестра [PERSON] (третя особа у справі), яка на частку в будинку, як члена колгоспного двору, не претендує. Отже, вказаний житловий будинок належав йому (позивачу) та його батькам по 1/3 частині кожному. Вказує, що 20.10.2014року його батько [PERSON] помер. За свого життя заповіту він не складав, своїм майном не розпорядився. Спадщину після його смерті прийняли він (позивач) та дружина померлого [PERSON], так як постійно проживали разом із ним на час смерті. Отже, після смерті батька, частки [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку збільшилися до ? частин кожному. Зазначає, що 17.06.2016 року померла його матір [PERSON] За своє життя вона зробила заповіт в користь позивача, в тому числі і на ? житлового будинку. Таким чином, він (позивач) претендує на будинок в цілому. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на спірний житловий будинок він не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому звернувся до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул. Центральній в с. Мишлятичі Мостиського району Львівської області. В підготовче засідання позивач не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача\~ [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Мостиського нотаріального округу Львівської області [PERSON] у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності та зазначає, що не заперечує проти позову. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200,\~206 ЦПК України\~у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову частково при проведенні підготовчого засідання. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991\~року така\~організаційно-правова\~форма як\~колгоспи,\~а відповідно,\~і колгоспний\~двір -\~були припинені. Майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до розяснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №28 по вул.Центральній в с.Мишлятичі Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору), [PERSON] (його дружина), [PERSON] (позивач), [PERSON] (третя особа у справі) та [PERSON]Я.(онука голови двору). Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Судом встановлено, що 20.10.2014року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №22/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є син померлого [PERSON] (позивач у справі) та дружина [PERSON], які у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживали разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON], їхні частки у майні колгоспного двору збільшилися до 3/10 частки кожному. 17.06.2016року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №933/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського нотаріального округу Львівської області [PERSON], за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 13.04.2016року, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (позивачу у справі), який у відповідності до ст.1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки протягом встановленого законодавством строку звернувся до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав. Інших спадкоємців, крім позивача, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], чи претендували б на таку немає. Таким чином, після смерті [PERSON] її право власності на 3/10 частини вищевказаного житлового будинку перейшло до позивача [PERSON], у звязку з чим його частка у майні колгоспного двору збільшилися до 3/5 частки. При цьому, суд не бере до уваги заяву третьої особи по справі [PERSON] від 21.05.2018року, яка містяться в матеріалах справи про відмову від частки у майні колгоспного двору, оскільки відмова осіб, які мають право на частку у колгоспному дворі на користь іншої особи за заявою під час розгляду цивільної справи стосовно спору про частки в колгоспному дворі чинним законодавством не передбачено. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (спірний житловий будинок) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією заповіту від 13.04.2016 року; довідками, виданими виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області №479 від 10.04.2017 року, №420 та №419 від 23.03.2017 року; копією свідоцтва про одруження гр. [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]; повідомленням приватного нотаріуса Мостиського нотаріального округу Львівської області [PERSON] вих. 2228/02-14 від 24.02.2017 року; повідомленням Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області вих. №02-14/50 від 28.01.2015 року; копією спадкової справи №933/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського нотаріального округу Львівської області [PERSON] після смерті [PERSON]; копією спадкової справи №22/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті [PERSON]; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та з урахуванням того, що спірне будинковолодіння належить до суспільної групи - колгоспний двір, є спільною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у ньому, позивач є членом колгоспного двору та не втратив права на частку в його майні, та враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що [PERSON] (третя особа по справі) та [PERSON], яка на момент припинення колгоспного двору була неповнолітньою, також є членами колгоспного двору та не втратили права на частку в його майні, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для задоволення позову частково та визнання за [PERSON] право власності на 3/5 частини будинковолодіння №28 по вул. Центральній в с.Мишлятичі Мостиського району Львівської області.

Outcome: partial