Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд: 1. Зняти арешт з заставленого майна - автомобіля Opel Vectra, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON]; 2. Зняти заборону здійснювати відчуження автомобіля Opel Vectra, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, згідно договору застави автотранспортного засобу № PCL-303/134/2007, укладеного 21.11.2007р. між відповідачем [PERSON] та ЗАО «ОТП Банк», яке відступило позивачу право вимоги за вищевказаним правочином, позивач є заставодержателем вищевказаного майна до повного виконання заставодавцем [PERSON] боргових зобов'язань за кредитним договором, укладеним останньою 21.11.2007р. з ЗАО «ОТП Банк». При цьому, позивач, як заставодержатель, згідно ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» N 1255-IV від 18.11.2003р., має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Разом з цим, для задоволення вимог стягувачів - відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «ПроКредитБанк», які не є заставодержателями, державним виконавцем, 18.04.2011р. та 14.06.2011р. накладено арешт на вищевказане заставлене майно. Враховуючи те, що, позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, позивач просить суд, на підставі ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» зняти арешт із заставленого майна, а також зняти накладену державним виконавцем заборону на відчуження заставленого майна. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що підтримує позов, і не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідачів. В судове засідання відповідач [PERSON], а також представники відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «ПроКредитБанк» не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, що дозволило суду визнати їх неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою представника позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2007р. ЗАТ «ОТП Банк» уклало кредитний договір із [PERSON], за яким остання, на умовах повернення, отримала від ЗАТ «ОТП Банк» для придбання автомобіля марки Opel Vectra кошти у розмірі 148 271,00 грн. При цьому, для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] взятого на себе за кредитним договором зобов'язання, 21.11.2007р. ЗАТ «ОТП Банк» уклало із [PERSON] договір застави вищевказаного автотранспортного засобу. Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного 20.07.2011р., правонаступник ЗАТ «ОТП Банк» - ПАТ «ОТП Банк» відступив право вимоги за вищевказаними договорами позивачу - ТОВ «Факторинг Україна». 18.04.2011р. державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-8772, виданого 02.09.2010р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 630 737,87 грн., та, водночас, наклав арешт на все майно боржника [PERSON], заборонивши здійснення відчуження вказаного майна. 14.06.2011р. державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-2951, виданого 31.05.2011р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованості у розмірі 152 967,04 грн., та, водночас, наклав арешт на все майно боржника [PERSON], заборонивши здійснення відчуження вказаного майна. Посилаючись на те, що, державний виконавець наклав арешт на заставлене майно, щодо якого позивач, як заставодержатель, має переважне право одержати задоволення перед іншими кредиторами, позивач просить суд, на підставі ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» зняти арешт із заставленого майна, а також зняти накладену державним виконавцем заборону на відчуження заставленого майна. Згідно ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ч.4, 7 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. При цьому, згідно ст.16 ЗУ «Про заставу» N 2654-XII від 02.10.1992р., право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» N 1255-IV від 18.11.2003р., якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Таким чином, вищенаведені норми діючого законодавства визначають, що, позивач, як заставодержатель, має переважне право перед іншими стягувачами на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника [PERSON] шляхом звернення стягнення на заставлене майно. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, право застави у позивача виникло 21.11.2007 року, тобто до винесення судових рішень про стягнення з боржника [PERSON] коштів на користь відповідачів ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «ПроКредитБанк», що, в свою чергу, підтверджує переважне право позивача перед іншими кредиторами одержати задоволення за рахунок заставленого майна, та надає підстави суду дійти висновку, що, позовні вимоги позивача в частині зняття арешту з заставленого майна є обґрунтованим, та таким, що підлягають задоволенню. Разом з цим, згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи, що, діючим законодавством зняття заборони здійснювати відчуження заставленого майна як спосіб захисту порушеного права - не передбачений, суд, позовні вимоги позивача в частині зняття заборони на здійснення відчуження заставленого майна вважає необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial