Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за участю належного йому автомобіля, автомобіля марки «Volvo» і автомобіля під керуванням відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль. Позивач вважає, що порушення відповідачем Правил дорожнього руху, стало причиною вказаної ДТП. Оцінивши розмір заподіяної йому шкоди, посилаючись на відповідні норми матеріального права, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 442 272 гривні 83 копійки у відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 1 - 11). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представником відповідача надано відзив на позову, у якому він заперечив щодо вимог позивача та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що не доведено винність відповідача у вчиненні вказаної ДТП (а.с. 77 - 85). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Постановою старшого слідчого СВ Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київської області Сокура Ю.П. від 22 грудня 2018 року закрито кримінальне провадження № 120 181 101 400 019 09 від 21.10.2018 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 29 - 30). За змістом Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.12.2018 року, відомості про вказане кримінальне провадження було внесено стосовно обставин ДТП 20.10.2018 року на автодорозі Київ - Одеса за участю водіїв [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 29 - 30). Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Натомість, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутня постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, за відсутності постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про стягнення з нього матеріальної шкоди на користь позивача внаслідок ДТП. Зокрема, норма частини 6 статті 82 ЦПК України встановлює обов`язковість для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт винності у ДТП [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, не підтверджено відповідними доказами. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, що викладені за змістом позову, оскільки вони стосуються постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. У даній справі, що розглядається постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача не приймались. Протоколу про адміністративне правопорушення відносно відповідача складено не було. При цьому, на думку суду, факт неприбуття відповідача для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за фактом вказаної ДТП, не перешкоджав складенню такого протоколу за наявності для того правових підстав. Крім того, суд відхиляє та не використовує під час розгляду справи по суті надані позивачем на підтвердження своїх вимог письмові докази, а саме: протокол огляду місця події від 20.10.2018 року, схему місця ДТП та протоколи допиту свідків [PERSON] і [PERSON] від 25 жовтня і 31 листопада 2018 року, оскільки відповідно до вимог статей 77 і 80 ЦПК України, вони не є належними і достатніми для встановлення факту вини відповідача у вказаній ДТП (а.с. 17 - 20, 21, 22 - 24, 25 - 27). Отже, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для здійснення відшкодування на користь позивача, оскільки ним не доведено перед судом факту винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, а тому і немає підстав для відшкодування з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed