Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував наступним чином. 01.05.1969 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис за №19. Від цього шлюбу вони мають двоє дітей, які на даний час вже повнолітні. Причиною розірвання шлюбу позивач називає те, що останнім часом їх шлюбні відносини не складаються, в результаті чого між ними постійно виникають непорозуміння та сварки якого б вирішення питання життя вони не стосувались, а тому як наслідок вони припинили сумісне проживання, тривалий час не підтримують будь- яких відносин. Позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, а відтак його збереження є недоцільним, що є підставою для припинення шлюбу шляхом його розірвання судом, за відсутності згоди відповідача припинити його через органи ДРАЦСу. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про день та час розгляду справи була оповіщена установленому законом порядку, однак клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у її відсутності до суду не направила. Прийнявши до уваги те, що позивач використав надане йому ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів за відсутності сторін в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 01 травня 1969 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис №19. Діти від даного шлюбу повнолітні. Спільне подружнє життя у сторін не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Сторони разом не проживають тривалий час, шлюбних відносин не підтримують, господарства не ведуть. Наміру зберегти сімю не мають, про що свідчить відсутність будь яких заяв з даного приводу. Суд враховує, що сім'я є добровільним союзом двох людей, однак ознаки сімї між сторонами даного спору відсутні, позивач не має наміру на примирення, відтак подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них, що мають істотне значення, а тому є підстави для припинення шлюбу. За встановлених обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved