Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який [PERSON] підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №75 від 21.03.2014 року, який підписаний генеральним директором [PERSON] та не погоджений Незалежною професійною спілкою найманих працівників, члени якої працюють у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», з 26.05.2014 року встановлено неповний робочий тиждень, тривалістю 24 години, чим істотно змінені умови трудового договору, укладеного з позивачем. Вищевказаний наказ №75 від 21.03.2014 року погоджений із Первинною профспілковою організацією «Машметал» ПАТ «Сумське НВО» 05.08.2014 року, тобто з порушенням строків, передбачених ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та вимог п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 247 КЗпП України. Внаслідок незаконної зміни умов трудового договору, тобто переведення за наказом №75 від 21.03.2014 року на неповний робочий тиждень, верстатник ЧПУ [PERSON] втратив частину заробітної плати. Ті дні, які були незаконно оголошені вихідними, є часом простою, що стався не звини працівника, який оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові окладу. Наказом по цеху №224 від 22.03.2016 року [PERSON] переведено на однозмінний режим роботи з 28.03.2016 року на невизначений термін, втім позивача під розпис за два місяці із вказаним наказом не ознайомлювали, чим порушено ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Переведення на однозмінний режим роботи, за рахунок відсутності доплат за роботу у вечірній та нічний час, значно зменшив розмір заробітної плати [PERSON] . Тому позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №75 від 21.03.2014 року, в частині встановлення з 26.05.2014 року для верстатника ЧПУ (цех №2), члена виборного органу Незалежної профспілки найманих працівників ПАТ «Сумське НВО» [PERSON] ; - стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заробітну плату з розрахунку дві третини тарифної ставки за незаконно оголошені неробочі дні у період з 26.05.2014 року по дату винесення судового рішення; - визнати протиправним та скасувати наказ по цеху №2 ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №224 від 22.03.2016 року щодо переведення члена виборного органу Незалежної профспілки найманих працівників ПАТ «Сумське НВО» [PERSON] на однозмінний режим роботи; - стягнути з наказ ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заробітну плату у підвищеному розмірі за роботу у нічний час в період з 28.03.2016 року по дату винесення судового рішення та за змінність у години роботи на другій зміні відповідно до п. 4.1.7 колективного договору до ПАТ «Сумське НВО»; - стягнути з наказ ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 23.03.2017 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання по справі з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Раніше надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню; в обґрунтування своїх заперечень вказав, що, відповідно до ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи організації. З причин економічного характеру в Товаристві планувалося масове звільнення працівників, але з метою запобігання цьому та пом`якшенню несприятливих наслідків звільнення, Товариством був виданий спірний наказ №75 від 21.03.2014 року, який, на виконання п. 2.1.18 Колективного договору, укладеному між Товариством та Профспілковим комітетом Об`єднаної первинної профспілкової організації працівників ПАТ «СМНВО» від 22.03.2001 року, був погоджений Профкомом. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.08.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.11.2014 року, було відмовлено в задоволенні позовної заяви іншої Профспілки, поданої в інтересах працівника Товариства, до Товариства про визнання наказу №75 від 21.03.2014 року незаконним, а отже законність вказаного наказу встановлена. Представник Управління Держпраці у Сумській області, будучи повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення [PERSON] та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.57-59). З 26.05.2014 року Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» від 21.03.2014 року №75 на підприємстві встановлено режим неповного робочого тижня, а саме триденний неповний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа (а.с.3). В ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» серед інших профспілок діє і Незалежна професійна спілка найманих працівників ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», яка має статус первинної профспілкової організації (а.с.5-12). [PERSON] з 15.06.2012 року є членом Незалежної професійної спілки найманих працівників ПАТ «СМВНО», де займає посаду заступника голови профспілки (а.с.60). 01.02.2017 року [PERSON] , як член комітету Профспілки, звернувся до голови Незалежної професійної спілки найманих працівників ПАТ «СМВНО» із заявою, в якій просив надати допомогу в захисті та відновленні порушених прав, у зв`язку із застосуванням відповідачем наказу від 21.03.2014 року №75, яким істотно змінені умови праці позивача та її оплати в бік погіршення (а.с.90). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно положень ст. 7 ЗУ «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному\~договорі встановлюються\~взаємні зобов`язання\~сторін щодо\~регулювання виробничих,\~трудових,\~соціально-економічних\~відносин,\~зокрема: зміни\~в організації\~виробництва і\~праці; забезпечення продуктивної зайнятості; режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку. Аналогічні положення містить ст. 13 КЗпП України. Відповідно до ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно вимог ст. 12 КЗпП України, колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом (особою), з однієї сторони, і первинною профспілковою організацією, які діють відповідно до своїх статутів, а у разі їх відсутності - представниками, вільно обраними на загальних зборах найманих працівників або уповноважених ними органів, з другої сторони. Якщо на підприємстві, в установі, організації створено кілька первинних профспілкових організацій, вони повинні на засадах пропорційного представництва (згідно з кількістю членів кожної первинної профспілкової організації) утворити об`єднаний представницький орган для укладення колективного договору. В цьому разі кожна первинна профспілкова організація має визначитися щодо своїх конкретних зобов`язань за колективним договором та відповідальності за їх невиконання. Первинна профспілкова організація, що відмовилася від участі в об`єднаному представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси працівників при підписанні колективного договору. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації, що передбачено ст. 18 КЗпП України. Відповідно до п. 1, п. 2 та п. 4 ст. 247 КЗпП України та ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації укладає та контролює виконання колективного договору, звітує про його виконання на загальних зборах трудового колективу, звертається з вимогою до відповідних органів про притягнення до відповідальності посадових осіб за невиконання умов колективного договору, разом з власником або уповноваженим ним органом вирішує питання запровадження, перегляду та змін норм праці, питання робочого часу і часу відпочинку, погоджує графіки змінності та надання відпусток, запровадження підсумованого обліку робочого часу, дає дозвіл на проведення надурочних робіт, робіт у вихідні дні тощо. Таким чином, свої повноваження професійні спілки реалізують через укладення колективного договору шляхом утворення на засадах пропорційного представництва об`єднаного представницького органу для укладення колективного договору, а первинна профспілкова організація, що відмовилась від участі в об`єднаному представницькому органі, позбавляється права представляти інтереси працівників при підписанні колективного договору, а отже, реалізації повноважень, передбачених ст. 247 КЗпП України. 22 березня 2001 року між відповідачем та профспілковим комітетом Об`єднаної первинної профспілкової організації працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» був укладений колективний договір, нова редакція якого затверджена на засіданні сторін колективного договору 20 грудня 2013 року. Даний факт встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.07.2014 року по справі №592/5292/14, яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.08.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2014 року залишено без змін, що, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Згідно з п. 2.1.18 колективного договору, передбачено з метою забезпечення соціального захисту працюючих директори підприємств зобов`язані погоджувати з відповідними профкомами ПАТ та Підприємств всі накази та розпорядження, що стосуються питань умов та охорони праці, соціальних, культурних, побутових та інших соціально-трудових відносин, якщо вони погіршують вищеназвані умови. Відповідно до п. 4.3.1 розділу 4.3 колективного договору, встановлена тривалість роботи (зміни) згідно з Правилами внутрішнього розпорядку і графіками змінності, затвердженими уповноваженими органами ПАТ та Підприємств, за погодженням з відповідними профкомами з урахуванням специфіки виробничих процесів підприємств. Рішенням розширеного засідання профспілкового комітету Об`єднаної первинної профспілкової організації працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» (протокол №62 від 21.03.2014 року) було погоджено оскаржуваний наказ №75 від 21.03.2014 року. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, вбачається, що колективний договір від 22.01.2001 року, в якому, з метою узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів, встановлено взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, був укладений між ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» та профспілковим комітетом Об`єднаної первинної профспілкової організації працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», при цьому не спостерігається утворення об`єднаного представницького органу для укладення колективного договору та участі в ньому Незалежної професійної спілки найманих працівників ПАТ «СМНВО», що, на підставі вимог ч. 12 КЗпП України, виключає право останньої представляти інтереси працівників при підписанні колективного договору. Крім того, в матеріалах справи міститься лист ознайомлення працівників ділянки №3 з наказом №75 від 21.03.2014 року, який підтверджує факт ознайомлення [PERSON] з оскаржуваним наказом, що мало місце 26.03.2014 року (а.с.151-153). Згідно листа Управління Держпраці у Сумській області №2009/15-28/02/2017/2259 від 05.04.2017 року, відсутні підстави вважати Наказ ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №75 від 21.03.2014 року незаконним через погодження з певною профспілковою організацією при наявності на підприємстві декількох профспілок (а.с.92). Таким чином, суд не вбачає порушення прав позивача [PERSON] відповідачем, позаяк оскаржуваний наказ ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №75 від 21.03.2014 року про встановлення режиму неповного робочого тижня на підприємстві було погоджено об`єднаною первинною профспілковою організацією працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», яка є стороною колективного договору від 22.03.2001 року. Тому позовна заява у частині скасування наказу №75 від 21.03.2014 року та похідні від цього вимоги щодо стягнення з відповідача заробітної плати за незаконно оголошені вихідні дні задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача в частині визнання протиправним і скасування наказу по цеху №2 ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №224 від 22.03.2016 року, суд виходить з наступного. Згідно положень ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36цього Кодексу. При цьому, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 27.09.2012 року №10-1389/0/4-12 уточнив, що зміна істотних умов праці, зокрема зменшення заробітної плати чи режиму роботи, може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена\~наявність змін\~в організації\~виробництва і\~праці, а не лише повідомлення працівника в установлений законом строк. У пункті 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 роз`яснено, що зміни в організації виробництва і праці це раціоналізація робочих місць, запровадження нових форм організації праці, в тому числі запровадження бригадної форми організації праці замість індивідуальної і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Згідно наказу по цеху №2 ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» № 224 від 22.03.2016 року, в цеху встановлено однозмінний режим праці на ділянках №1 та №3 виключно в 1-шу зміну (з 7:30 год. по 16:30 год.) для працівників, які виконують роботи на метало-ріжучому обладнанні, у зв`язку з економією енергоресурсів Товариства, що є зміною в організації праці. Крім того, з наведених положень ст. 32 КЗпП України, можна зробити висновок, що у випадку зміни істотних умов праці можливі два варіанти поведінки працівника: або він продовжує роботу в нових умовах, або не погоджується працювати в нових умовах та його звільняють на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Тому, суд бере до уваги той факт, що з наданих представником відповідача розрахункових листків (повідомлень про розміри оплати праці працівника) та табелів обліку робочого часу за період з березня 2016 року по квітень 2018 року вбачається, що [PERSON] продовжував роботу в умовах праці, встановлених наказом відповідача № 224 від 22.03.2016 року, та, відповідно, йому нараховувалася заробітна плата. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги Незалежної професійної спілки найманих працівників ПАТ «СМНВО», в інтересах [PERSON] , щодо визнання протиправним і скасування наказу по цеху №2 ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» № 224 від 22.03.2016 року є необґрунтованими. З огляду на викладене, оскільки решта позовних вимог є похідними від встановлених вище обставин справи, тому суд вважає необхідним відмовити в їх задоволенні.

Outcome: dismissed