Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт зі всього майна та заборону на його відчуження, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), накладений постановою Районного Відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 259/1 від 28.08.2000, зареєстрований Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним 14.10.2004 за № 1379341. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вищевказаною постановою відповідачем було накладено арешт на все майно, яке належить позивачу. Проте на даний час виконавче провадження на виконанні у Оболонському РВ ДВС м. ГТУЮ в м. Києві не перебуває, є закритим та знищеним. 17 березня 2020 року Оболонським районним судом міста Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав письмову інформацію, що перевіркою наявних журналів реєстрації виконавчих проваджень встановлено, що переданих державним виконавцям та згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, що виконавче провадження, в межах якого виносилася постанова № 259/1 від 28.08.2000 про накладення арешту на майно [PERSON] , на виконані у відділі відсутнє. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження Районного Відділу ДВС Мінського РУЮ № 259/1 від 28.08.2000, що зареєстрований 14.10.2004 за № 1379341 Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Перевіркою наявних журналів реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям та згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено, що виконавче провадження, в межах якого виносилася постанова № 259/1 від 28.08.2000 про накладення арешту на майно [PERSON] , на виконані у відділі відсутнє. У Єдиному реєстрі боржників відносно позивача [PERSON] станом на 11.03.2020 відомості відносно нього відсутні, у зв`язку з чим всупереч положенням ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державним виконавцем не знято арешт, що був накладений на майно позивача. Відповідно до змісту листа відповідача від 12.02.2020 вбачається, що зняти арешт з майна [PERSON] у державного виконавця не має змоги, так як виконавчі документи за 2000 по 2016 рік згідно п. 2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, а тому виконавче провадження № 259/1 на виконанні відсутнє. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 Розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Таким чином у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном [PERSON] , оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, закінчене і знищене. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016) арешт може бути знятий за рішенням суду. Тому суд вважає необхідним на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позовні вимоги задовольнити та зняти арешт з майна позивача. На підставі викладеного, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ст. 12, 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016), Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року,

Outcome: approved