Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і, обгрунтовуючи позовні вимоги пояснив, що 17 листопада 2009 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі продажу житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно договору він продав відповідачу даний будинок, а відповідач до 01 червня 2010 року повинен був виплатити йому вартість будинку 189378 грн. Договір був нотаріально посвідчений і пройшов державну реєстрацію. Він виписався з будинку і передав будинок відповідачу. Але відповідач до цього часу не виконав свій обов'язок по оплаті купленого ним будинку і сплатив позивачу суми, вказаної в договорі купівлі-продажу. Така поведінка відповідача на думку позивача свідчить про відсутність у відповідача реально здійснити умови договору. Тому позивач просить визнати вказаний договір купівлі-продажу будинку недійсним і повернути йому будинок. Відповідач позовні вимоги не визнав і пояснив, що між ним та позивачем дійсно був укладений договір купівлі-продажу будинку по [ADDRESS]. Як передбачали умови договору позивач виписався з будинку, а він прописався там разом з своєю сім'єю. Гроші за будинок він виплатив позивачу в повному обсязі до 1 червня 2010 року, як передбачав договір і позивач після цього віддав йому нотаріально посвідчений договір, який він належним чином зареєстрував. Ніяких розписок з позивача про передачу грошей він не брав, а позивач на пропонував їх брати. При укладенні договору позивач попередив його, що в будинку проживають квартиранти сім'я [PERSON], яких він до цих пір виселити не може. Він вважає, що умови договору ним виконані належним чином він просить позовні вимоги залишити без задоволення. Третя особа [PERSON] пояснив, що вони з дружиною вирішили купити будинок по [ADDRESS] у тодішнього його власника [PERSON] і сплатили йому частину вартості будинку. [PERSON] дозволив їм поселитися в будинку і виплачувати гроші частками, що вони ї зробили. Потім [PERSON] помер і питання купівлі-продажу будинку вирішене не було. Він вважає, що має право на будинок і продовжує в ньому проживати. Третя особа [PERSON] пояснила, що вона з чоловіком по усній домовленості купили будинок по [ADDRESS] у [PERSON], але в зв'язку із смертю [PERSON] укласти договір купівлі-продажу будинку не змогли. Але [PERSON] віддав їм всі документи на будинок, які в них були викрадені. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача задоволені бути не можуть, бо у судовому засіданні встановлено, що сторони 17 листопада 2009 року уклали між собою договір купівлі продажу. Згідно умов договору позивач продав, а відповідач купив будинок по [ADDRESS]. Купівля-продаж будинку здійснена за 189378 грн., які відповідач повинен був виплатити позивачу до 01 червня 2010 року. Договір був нотаріально посвідчений, а 28 грудня 2009 року була проведена державна реєстрація договору. Тобто форма договору відповідає вимогам ст.ст.209, 210 ЦК України. При укладенні договір був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, про що свідчить виписка позивача з будинку і прописка там відповідача, тобто виконання дій, спрямованих на передачу будинку продавцем покупцеві в порядку ст. 655 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання зобов'язання повністю, або частково. В даному разі відповідач не вимагав від позивача таких розписок, тому свідчення відповідача про виплату ним позивачу суми вартості купленого будинку нічим не підтверджені, що свідчить про недоведеність відповідачем факту виконання ним виниклого з договору купівлі-продажу будинку зобов'язання по оплаті купленого будинку. Про намір та бажання відповідача придбати спірний будинок вказав у заяві і сам позивач. Підставою недійсності правочину, згідно із ст. 215 УК України, є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Обставин, які б свідчили про наявність такого недодержання в момент вчинення спірного договору в судовому засіданні не встановлено, а невиконання стороною зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визнання наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним, як те визначено постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Наведені обставини і обумовлюють висновок суду про неможливість задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, що перешкоджує застосуванню вимог ст. 216 ЦК України і спричиняє відмову в задоволенні позовних вимог повернення будинку позивачу. А відмова в задоволенні позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на позивача обов'язок по сплаті судових.

Outcome: dismissed