Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 10.10.2014 р. між нею та ТОВ «ДКМЗ» був укладений безстроковий трудовий договір, що оформлений наказом № 37 п від 10.06.2014 р. 20.04.2015 р. вищезазначений договір було розірвано за згодою сторін, наказ № 23 п від 20.04.2015 р. В порушення вимог законодавства відповідач не виконав покладені на нього зобовязання, а саме: не провів розрахунок в день звільнення. Заборгованість із заробітної плати складає 3905,91 грн. Крім того, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, вважає, що відповідач повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку. Також вважає, що неправомірними діями відповідача їй спричинена моральна шкода. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 3905,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 68724,78 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Ухвалою суду від 30.04.2018 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заяв та клопотань від відповідача не надходило. Суд, відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. [PERSON] з 10.10.2014 р. по 20.04.2015 р. перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ДКМЗ» (а.с.8-11). Враховуючи наявність трудових відносин між сторонами, суд вважає, що саме відповідач повинен доводити факт повної та своєчасної сплати заробітної плати позивачу за час перебування у трудових відносинах. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги, що згідно довідки, виданої ТОВ «ДКМЗ», розмір заборгованості [PERSON] за період серпень 2014 р. квітень 2015 р. становить: серпень 2014 р. 694,65 грн., вересень 2014 р. 694,65 грн., жовтень 2014 р. 694,65 грн., листопад 2014 р. 694,65 грн., березень 2015 р. 325,38 грн., квітень 2015 р. 809,93 грн., а всього 3905,91 грн. (а.с.12). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати обґрунтовані та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки, виданої ТОВ «ДКМЗ», розмір середньоденної заробітної плати за березень-квітень 2015 р. становить 90,19 грн. (а.с.13). Таким чином, розмір середнього заробітку складає 68724,78 грн., виходячи з наступного роз рахунку: 90,19 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 762 (кількість днів затримки розрахунку за період з 20.04.205 р. по 20.04.2018 р.). Крім того, позивач вказує, що несвоєчасна виплата заробітної плати призвела до моральних страждань та переживань: вона була вимушена витрачати значну кількість свого особистого часу для відновлення свого права, прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 зазначеної вище Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат не майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що неправомірними діями відповідача, які полягали у не проведенні розрахунку при звільненні, позивачу заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір компенсації суд враховує розмір заборгованості, значний проміжок часу між правопорушенням та зверненням до суду, обґрунтування самої моральної шкоди та з чого позивач виходив визначаючи розмір компенсації. Враховуючи викладене та виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає, що вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди підлягають задоволенню в сумі 1000,00 грн. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір за позов майнового характеру у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved