Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідачем [PERSON] взято у нього в борг грошові кошти у розмірі 106\~000 доларів США, на придбання вантажних автомобілів, в інтересах сімї та за спільною згодою з дружиною [PERSON] Те, що ним передано кошти у борг підтверджується розписками [PERSON]. Повернути позичені гроші [PERSON] зобовязувався до 01 липня 2015 року, однак не зробив цього, у звязку з чим просить стягнути з нього та його дружини у солідарному порядку борг у розмірі 2\~238\~365 грн. 21 коп.,( що еквівалентно станом на 29 вересня 2015 року на дату підписання позовної заяви 106 тис. доларів США). У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та уточнили, що гроші у борг було передано відповідачу [PERSON] згідно розписок від 08 липня 2012 року та 03 липня 2013 року, відповідно 50\~000 дол. США та 56\~000 доларів США, і указані розписки були долучені до позовної заяви при подачі позову. У судове засідання, що відбулося 26 липня 2016 року позивач та його представник не зявилися, згідно заяви поданої через канцелярію суду просять розглядати справу без їх участі, позов підтримують,. Відповідач 1 позов визнав та у судовому засіданні разом з представником зазначили, що дійсно відповідач 1 позичав 106 тис. доларів США у позивача, про що складав відповідні боргові розписки. Указані кошти витратив на придбання вантажних автомобілів, які у подальшому були зареєстровані на імя відповідачки 2 його дружини. Вважає, що оскільки кошти бралися у борг для придбання вантажних автомобілів в інтересах сімї та за спільною згодою з дружиною, борг необхідно повертати у солідарному порядку. Відповідач 2 та її представник проти позову заперечили та вказали, що відповідачу 2 про указані боргові розписки та отримання у борг коштів відповідачем 1 нічого відомо не було, до відома дружину відповідача 1 про указане ніхто не ставив і її згоди не запитував. Відповідачка 2 у судовому засіданні зазначила, що вона з чоловіком за час шлюбу придбавала близько 14 вантажних автомобілів, і кошти на них у подружжя були, позичати гроші необхідності не виникало. На даний час триває судовий процес про поділ майна їх подружжя, тому на її думку, відповідач 1 таким чином намагається створити для неї боргові зобовязання, щоб забрати якомога більшу частину спільно нажитого майна. На підтвердження своєї позиції, а саме, що дата реального складення боргових розписок не може співпадати з датою зазначеною на них, оскільки на її переконання, вони складалися перед подачею даного позову, після виникнення спору щодо розподілу майна, відповідач 2 клопотала про призначення відповідної судово-технічної експертизи, з метою доведення своєї позиції щодо зазначених розбіжностей. Вважає, що оскільки її згоди ніхто не запитував і насправді ці кошти у борг не бралися, а автомобілі придбавалися за їх власні, а не позичені кошти, просить у позові відмовити. Суд заслухавши думки учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписок складених відповідачем 1 від 08 липня 2012 року та 03 липня 2013 року позивач надав відповідачу 1 - 50\~000 доларів США та 56\~000 доларів США відповідно. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Якщо ж договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно обох розписок суму боргу відповідач 1 зобовязався повернути до 01 липня 2015 року. До даного часу відповідач 1 позичені гроші не повернув і це підтверджено ним у судовому засіданні . Як пояснив відповідач 1 у судовому засіданні указані кошти, як і зазначено у розписках бралися ним на купівлю вантажних автомобілів, що і було ним зроблено та підтверджується відповідними реєстраційними документами на зазначені автомобілі, яких з його слів було придбано 4. Всього таких автомобілів подружжям було придбано 14. Відповідно до положення\~ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд України у своїй правовій позиції по справі № 6-163 цс 12 від 20 лютого 2013 року, відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Суд критично оцінює наявність свідоцтв про реєстрацію автомобілів на імя відповідачки як факт того, що саме за позичені кошти були придбані вантажні автомобілі. Адже з досліджених матеріалів справи і з пояснень обох відповідачів у судовому засіданні встановлено, що вантажні автомобілі придбавалися і до розписок, і під час періоду дії указаних розписок, і після них. Доказів того, що саме за позичені кошти були придбані вантажні автомобілі сторонами подано не було. Крім того, відповідачем 2 подано розписку про те, що відповідач 1 у 2014 році також згідно розписки позичав кошти іншій особі, що свідчить про те, що у нього були в наявності власні кошти і що придбавати автомобілі саме за позичені кошти потреби не було. Доказів на спростування такої розписки відповідачем 2 не подано. Також, на підтвердження своєї позиції, відповідачем 2 подано у судовому засіданні банківські квитанції про здійснення валютно-обмінної операції від 23 вересня 2013 року та від 25 жовтня 2015 року, згідно яких відповідач 1 придбавав кожного разу по 10\~000 доларів США, що підтверджує, що кошти у сімї відповідачів були. Також суд критично оцінює посилання відповідача 1 на податкову довідку щодо його невисоких доходів, оскільки як зазначили обоє відповідачів у судовому засіданні ними було придбано 14 вантажних автомобілів, що свідчить про те, що кошти у подружжя, не зважаючи на невисокі офіційні доходи відповідача 1, були. Крім того, суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що жодна зі сторін не заперечила того факту, що письмової згоди відповідача 2 на укладення договорів позики надано не було. Суд розцінює, долучені до матеріалів позову договори позики (розписки), як договори, що стосуються цінного майна. Адже кошти за кожною з розписок складали більше 50\~000 доларів США, і метою їх отримання зазначено придбання вантажних автомобілів, тому письмова згода відповідача 2 за таких обставин була обовязковою, оскільки такі договори виходять за межі дрібно-побутових. У звязку з відсутністю письмової згоди позивачки на укладання таких договорів, суд не знаходить підстав для стягнення з нею коштів, отриманих відповідачем 1 від позивача за розписками від 08 липня 2012 року та 03 липня 2013 року. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині позовних вимог до відповідача 1 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, в частині отримання відповідачем 1 106 тис. доларів США за розписками, складеними відповідачем 1 від 08 липня 2012 року та 03 липня 2013 року, і це підтвердив своїми поясненнями у судовому засіданні відповідач 1. Оскільки станом на момент підписання позову та сплати судового збору позивачем офіційний курс долара США згідно курсу валют Національного Банку України по відношенню до гривні складав 21.588350, то відповідно з відповідача 1 на користь позивача необхідно стягнути 2 238 365 грн. 21 коп. боргу за розписками та судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову. На підстав викладеного,

Outcome: partial