Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, відзначаючи, що він зі своєю дружиною, відповідачем по справі, 15 вересня 2007 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Між сторонами протягом останніх кількох років виникли непорозуміння через несумісність характерів, вони мають різні погляди на сімейні відносини та ведення домашнього господарства. Свідком їх сварок є їхній син, що негативно впливає на його психічний та фізичний розвиток. На даний час сторони проживають окремо. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. У судове засідання позивач не зявився, але надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, строк для примирення просить не надавати, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Відповідач надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутності, просила залишити їй прізвище «Марковська». У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 092669 від 15 вересня 2007 року. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією його свідоцтва про народження серії І-НО № 599182 від 04 вересня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю. Тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову, і відповідача, яка позов визнає, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їхнього сина, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved