Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який разом із представником підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 07.06.2015 року між ним [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), на підставі письмової розписки, було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США, за умови сплати 5% від суми щомісячно, із строком повернення до 07.12.2015 року. 10.06.2015 року між сторонами, на підставі письмової розписки, було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США, за умови сплати 5% від суми щомісячно, із строком повернення до 10.12.2015 року. На підтвердження укладення договорів позики відповідачем було надано розписки про отримання зазначених сум коштів. У встановлений термін відповідач свої зобов`язання за позикою в повному обсязі не виконав, а повернув лише борг в розмірі 750 доларів США. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 15000 доларів США, 12750 доларів США відсотки, 4950,69 доларів США пеня, а всього 32700,69 доларів США, а також судові витрати, які складаються зокрема з судового збору в розмірі 6890 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 27000 грн. Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.02.2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 32700 доларів США 69 центів, що, згідно облікової ставки НБУ, складає 889767 грн. 00 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 6890 грн. 00 судового збору, 85 грн. 20 коп. витрат за відправлення телеграми та 1500 грн. 00 коп. в рахунок погашення витрат на правову допомогу (а.с.43-44). Ухвалою суду від 14.12.2017 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.02.2017 року було скасовано та призначено справу до розгляду з викликом сторін. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову і зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що влітку 2016 року [PERSON] повернув [PERSON] 10000 доларів США, тобто обов`язок за позикою було виконано в повному обсязі. Однак, позивач стверджує про повернення лише 750 доларів США, що не відповідає дійсності, та продовжує нараховувати відсотки за позикою після її повернення. Крім того, на підтвердження позовних вимог, позивачем було надано лише копії розписок, які не є належними доказами. Також, вимога про стягнення пені, на підставі ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Ухвалою суду від 20.12.2018 року по справі призначено комплексну почеркознавчу та технічну експертизу, виконання якої доручено експертам Сумського відділення ХНДІСЕ ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса. 18.01.2019 року до суду надійшло повідомлення від Сумського відділення ХНДІСЕ ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса по неможливість надання висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи №42/43, у зв`язку з невиконанням вимог, викладених в клопотанні експерта від 15.01.2019 року про надання додаткових матеріалів, та не проведення оплати рахунку вартості робіт по проведенню експертизи. На виконання клопотання експерта, ухвалою суду від 29.01.2019 р. поновлено провадження по справі. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.06.2015 року, на підставі письмової розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США, за умови сплати відсотків в розмірі 5% від суми щомісячно, із строком повернення до 07.12.2015 року.(а.с.9) 10.06.2015 року, на підставі письмової розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США, за умови сплати відсотків в розмірі 5% від суми щомісячно, зі строком повернення до 10.12.2015 року.(а.с.8) У встановлений термін [PERSON] зобов`язання за розпискою, в повному обсязі не виконав. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають із договору позики та регулюються Цивільним кодексом України. Згідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові Судової палати у цивільних справах від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог копій розписок від 07.06.2015 року та 10.06.2015 року вбачається підтвердження факту отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у сумі 10000 доларів США та 5000 доларів США відповідно, саме у борг, із встановленням обов`язку повернути вказані кошти у визначений термін, а саме до 07.12.2015 року та 10.12.2015 року. Тобто, аналіз правової природи розписок [PERSON] від 07.06.2015 року та від 10.06.2015 року свідчить про фактичне укладення між сторонами договору позики. Даний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зазначеному в постановах від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, від 08.07.2019 року по справі № 61-20376св18. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно розрахунку заборгованості за розпискою від 07.06.2015 року, розмір заборгованості разом з відсотками, станом на 07.12.20216 року, складає 18250 доларів США. Згідно розрахунку заборгованості за розпискою від 10.06.2015 року, розмір заборгованості разом з відсотками, станом на 10.12.20216 року, складає 9500 доларів США. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене та зважаючи на дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, оскільки [PERSON] , на підставі боргових розписок від 07.06.2015 року та 10.06.2015 року, отримав від [PERSON] грошові кошти з обов`язком їх повернення та сплатою відсотків за користування, однак у встановлений термін свої зобов`язання за розпискою не виконав, будь-яких належних доказів на спростування встановлених обставин відповідачем надано не було, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 27750 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові по справі №6-2168цс15 від 30.03.2016 року, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Частина друга статті 625 ЦК України підлягає застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами. (постанова ВСУ від 19.10.2016 року по справі № 6-2129цс16). За таких обставин, оскільки грошове зобов`язання за позикою від 07.06.2015 та від 10.06.2015 року залишається невиконаним, що порушує майнові права позивача як позикодавця, тому з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути 3 відсотки річних від простроченої суми в розмірі 2497 доларів США 50 центів (виходячи з наданого позивачем розрахунку: за розпискою від 07.06.2015 року: 18250 доларів США х 3% х 1096 дн.прострочення : 365 = 1642,50 доларів США; за розпискою від 10.06.2015 року: 9500 доларів США 3% х 1097 дн.прострочення : 365 = 855 доларів США, що в сумі становить 2497,50 доларів США). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.667655741.1 від 12.12.2016 року, [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості сплатив судовий збір у розмірі 6890 грн. 00 коп. (а.с.1). Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 6890 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved