Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] , яка по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є одинокою матір`ю, батьківської турботи до дитини тривалий час не виявляє, від виховання сина ухиляється, та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що, в свою чергу, є підставами для позбавлення останньої батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання, у якому просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про те, що позов підтримує, та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не надала, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання, у якому просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив про те, що вважає можливим ухвалити рішення виключно в інтересах дитини. Залучений судом до участі у справі прокурор в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив про те, що, вимоги позивача вважає обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вік дитини, її думку відповідно до положення ст.171 СК України, в судовому засіданні заслухано не було. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження, виданого 09.08.2016р. Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є: матір - [PERSON] , батько - [PERSON] . Згідно довідки, наданої 08.12.2017р. Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державна реєстрація народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України. Згідно довідки, наданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України в Дніпропетровській області, відповідачка [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Згідно Наказу №76 Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 12.12.2017р., малолітнього [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік Служби у справах дітей, як дитину, що опинилась в складних життєвих обставинах. Рішенням Індустріальної районної у місті Дніпрі ради №448 від 12.12.2017р., малолітнього [PERSON] , [INFO] , за заявою матері [PERSON] влаштовано до державного закладу для дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування - Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР», до 01.06.2018р. Рішенням Індустріальної районної у місті Дніпрі ради №198 від 21.06.2018р., за згодою матері [PERSON] продовжено термін перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , у державному закладі для дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування до 01.07.2019р. Рішенням Індустріальної районної у місті Дніпрі ради №194 від 20.06.2019р., за згодою матері [PERSON] продовжено термін перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] , у державному закладі для дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування. Згідно інформації, наданої 29.10.2019р. Комунальним закладом «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР», мати [PERSON] , [INFO] , за весь час перебування дитини у даному закладі з 29.01.2018р. періодично сина відвідувала. Згідно відповіді, наданої 06.06.2019р. начальником Індустріального ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області на запит Служби у справах дітей Індустріальної ради м.Дніпро, встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] , є неможливим. Згідно інформації, наданої 06.05.2019р. Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, родина [PERSON] на обліку служби не перебуває, оскільки [PERSON] на контакт не йде, залишила місце свого проживання - центр реабілітації у жовтні 2018р., місце перебування останньої - не відоме. Згідно довідки, наданої КНП КМР «Міська лікарня №1», відповідачка [PERSON] на обліку лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Згідно Висновку, наданого 20.11.2019р., Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , оскільки остання свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Встановлені судом вищевказані обставини, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положення ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положення ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.3 ст.167 СК України, дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Згідно ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ч.5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Як встановлено судом, заяв про взяття під опіку малолітнього [PERSON] , [INFO] , від родичів останнього до суду не надходило. Згідно роз`яснень, наданих у п.17 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Як встановлено судом, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання відповідача. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, протягом тривалого часу відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дитини не виявляє; станом здоров`я дитини не цікавиться; фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує; необхідних умов для навчання та проживання дитини не забезпечує; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Дослідивши, таким чином, докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про те, що дійсно мали місце обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, встановивши в ході розгляду справи факт самоусунення відповідачки від виховання дитини, та від виконання своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, суд,

Outcome: approved