Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 268259 від 16 січня 2012 року він є власником житлового будинку літ. Р, літньої кухні, літ. Н та гаражу, літ. З. що розташовані за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, провулок Понтонний, будинок 7. Відповідно до витягу про державну реєстрацію на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 26 червня 2012 року № 651р житловий будинок літ. Р виділено в самостійний житловий будинок з поштовою адресою: м. Запоріжжя, провулок Понтонний, будинок 7а. Вищевказаний житловий будинок та інші обєкти розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером: 2310100000:04:010:0114. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №088662, виданого Запорізькою міською радою 17 квітня 2006 року співвласниками спірної земельної ділянки є позивач та [PERSON] по 1/2 частки на кожного. Одночасно, зазначеним актом передбачено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0500 га у межах згідно з планом, що становить 1/2 з 0,1000 га. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі земельної ділянки, що призвело до не можливості укласти договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, позивач вважає, що він має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили виділити в натурі [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки з 0,1000 га., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пров. Понтонний, буд. 7, за кадастровим номером 2310100000:04:010:0114, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Представник відповідача, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов \~висновку, що позов підлягає задоволенню за \~наступних \~підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 268259 від 16 січня 2012 року [PERSON] є власником житлового будинку літ. Р, літньої кухні, літ. Н та гаражу, літ. З. що розташовані за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, провулок Понтонний, будинок 7. Відповідно до витягу про державну реєстрацію на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 26 червня 2012 року № 651р житловий будинок літ. Р виділено в самостійний житловий будинок з поштовою адресою: м. Запоріжжя, провулок Понтонний, будинок 7а. Вищевказаний житловий будинок та інші обєкти розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером: 2310100000:04:010:0114. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №088662, виданого Запорізькою міською радою 17 квітня 2006 року співвласниками спірної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки на кожного. Одночасно, зазначеним актом передбачено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0500 га у межах згідно з планом, що становить 1/2 з 0,1000 га. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2013 року по справі № 334/6389/13-ц земельну ділянку площею 0,1000 га. за адресою: м. Запоріжжя, пров. Понтонний, буд. 7 залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 088661 від 17 квітня 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обовязковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким чином, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладення договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу ( виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст.ст. 317,319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у, спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У відповідності до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч. 3 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки, як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Таким чином, державним актом на право власності на земельну ділянку встановлено, що [PERSON] належить ? частка з 0,1000 га, тобто між сторонами визначено конкретні частки земельної ділянки, які знаходяться у їх власності, що є достатньою підставою для здійснення виділу належної [PERSON] частки земельної ділянки, а саме ? з 0,1000 га. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, у звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 320,00грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved