Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15.07.2004 р. по 25.03.2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Оболонського р/с м. Києва від 15.03.2013 р. Від даного шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Після розірвання шлюбу діти проживають з матір'ю. Як вказує позивач, він піклується про здоров'я своїх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток бажає та має можливість поїхати з дітьми на відпочинок за кордон, але так як діти не досягли повноліття на виїзд за кордон потрібен дозвіл обох батьків. В свою чергу відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон та на неодноразові письмові звернення позивача до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд неповнолітніх доньок за кордон, але остання відмовлялась, при цьому вагомих аргументів не наводила. Крім того, позивач неодноразово в телефонній розмові з відповідачем пояснював мету виїзду дітей за кордон, а саме оздоровлення дітей на морі, відпочинок та вивчення мови, однак відповідач щоразу відмовляла у дачі згоди позивачу на виїзд дочок за межі України, в той час як сама (зі слів позивача) не здійснює дій для оздоровлення та відпочинку дітей. Як вказує позивач, відмова від надання дозволу на виїзд дітей за кордон порушує його права та є безпідставною, оскільки цим самим відповідач позбавляє дітей можливості відпочити, що є дуже корисно для їх здоров'я та духовного і морального розвитку. Тому просить суд визнати відмову відповідача [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], дозволити позивачу без згоди матері - відповідача оформити документи для тимчасово виїзду неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом із батьком - позивачем [PERSON] до Єгипту на період літніх канікул з 01.06.2016 р. по 01.07.2016 р. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] (на даний час [PERSON]) у судове засідання так і не з'явилась, належним чином була повідомлена, про що свідчать її заяви та клопотання щодо неможливості слухання справи та хвороби дітей. Оскільки представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про судовий розгляд, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник 3 особи - служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації також у судове засідання не з'явився, надіслав свою заяву щодо слухання справи у їх відсутність. Суд вислухавши пояснення, дослідивши письмові докази по справі, з'ясував наступне. Судом дійсно встановлено, що позивач та відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі з 15.07.2004 р. по 25.03.2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Оболонського р/с м. Києва від 15.03.2013 р. Від даного шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] У відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, приживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Як з'ясовано судом, позивач піклується про здоров'я своїх дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток бажає та має можливість поїхати з дітьми на відпочинок за кордон, але так як діти не досягли повноліття на виїзд за кордон потрібен дозвіл обох батьків. На даний час діти проживають із матір'ю -відповідачем по справі, але відповідач всіляко перешкоджає позивачу у спілкуванні із ними, про що свідчить даний позов та отримані судом докази, які підтверджують надання дозволу із боку відповідача на виїзд дітей за кордон. Тобто, відмова від надання дозволу на виїзд дітей за кордон порушує права позивача та є безпідставною, оскільки цим самим відповідач позбавляє дітей можливості відпочити, що є дуже корисно для їх здоров'я та духовного і морального розвитку. Таким чином суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо визнання відмови відповідача безпідставною є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані дбати про створення умов для всебічного розвитку дитини в тому числі її фізичного розвитку. У відповідності до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів). піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 р., ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно під того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1989 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Як вбачається ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Ст. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Тому оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в цій частині також підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дітей та за своєю метою має сприяти оздоровленню та розвитку дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved