Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог\~ посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач була прописана у вказаній квартирі, як його дружина, проте 05 травня 2015 року шлюб між ними було розірвано та з 2015 року відповідач у вказаній квартирі не проживає. Реєстрація\~ місця проживання відповідача в належній йому квартирі перешкоджає реалізовувати йому право власності на житло, заважає повноцінно та безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном. У звязку з чим просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням квартирою № 44 в будинку № 21 по вулиці Перемоги в м. Тернівка Дніпропетровської області.\~ \~ \~ \~ Позивач надав до суду письмову заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач надала до суду письмову заяву про визнання позову, в якій не заперечує проти його задоволення, а також просить розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи надала до суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу без участі представника відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету тернавської міської ради. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи[ADDRESS], що розташована у буд. № 21 по вул. Перемоги в м. Тернівка Дніпропетровської області належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 03 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 795 (а.с.4), а також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1535986 від 22 вересня 2003 року (а.с.5). Шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований виконавчим комітетом Олександропільської сільської ради Солонянського району дніпропетровської області 05 листопада 2011 року, було розірвано рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року, яке набрало законної сили 15 травня 2014 року, про що свідчить копія відповідного рішення (а.с.9). Відповідач зареєстрована у [INFO], про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року (а.с.11).\~ Відповідно до акту, складеного начальником ЖРЄУ 8 та сусідами, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], зареєстрована, але не проживає з 2015 року по теперішній час, про що свідчить акт, виданий КП «ТЖКП» від 06 листопада 2017 року (вих. № 1261) (а.с.10).\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового Кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією\~ власністю на свій розсуд. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями норм статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] до теперішнього часу залишається в ній зареєстрованою, остання не проживає у зазначеній квартирі з 2015 року, але у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У звязку з чим, суд дійшов висновку, про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням квартирою № 44 в буд. № 21 по вул. Перемоги в м. Тернівка Дніпропетровської області, що є підставою для зняття її з місця реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved