Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів посилаючись на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2010 року задоволено позовну заяву [PERSON], визнано безвісти відсутнім [PERSON], [INFO], який зник у 2007 році. Рішення набрало законної сили 30.03.2010 року. [PERSON] звернулась 20.04.2010 р. до УПФУ м. Хмельницькому із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, при цьому до вказаної заяви остання надала всі необхідні документи передбачені п.10 Порядку редакції на момент призначення пенсії), зокрема свідоцтво про народження [PERSON] серія І-БВ № 287459 від 10.09.1998 р. та свідоцтво про народження [PERSON] серія І-БВ № 155253 від 12.06.2003 р. де зазначалось, що батьком дітей являється [PERSON], сідоцтво про розірвання шлюбу БВ № 016628 від 21.09.2006 року, належним чином завірену копію рішеня Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2010 р. із зазначенням дати набрання законної сили 30.03.2010 року, документи про стаж годувальника. Зазначає, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому з 30.03.2010 року по 31.10.2016 року та отримувала пенсію по втраті годувальника - на утриманців неповнолітню доньку [PERSON] - [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] З 01.10.2016 р. по 31.10.2016 р. частина пенсії по втраті годувальника яка виплачувалась безпосередньо утриманцю [PERSON], (заява від 02.09.2016 р., довідка Хмельницького кооперативного торговельно-економічного інституту №988 від 29.08.2016 року). У вересні 2016 року за результатами звірки з інформацією, що міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу, виявлено особу [PERSON] (годувальника), ідентифікаційний код [NUMBER]. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) виявлено, що гр. [PERSON] з січня 2011 року працевлаштований та працював на шести різних підприємствах. У звязку з вищевказаним гр. [PERSON] безпідставно виплачено пенсію по втраті годувальника за період з 30.03.2010 року по 31.10.2016 року в розмірі 89769,81 гри. На підставі рішення начальника управління №111 від 26.10.2016 року з 01.11.2016 року [PERSON] припинено виплату пенсії. 22.03.2017 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2010 року про визнання особи [PERSON] безвісно відсутнім. Ухвалою суду від 25.04.2018 року управління ПФУ у м. Хмельницькому замінено правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області. У судове засідання представник позивача зявилася, надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання з'явився, заперечив проти позовних вимог. Пояснив суду, що позивачем не доведено та не представлено доказів недобросовісності відповідача у призначенні та отриманні пенсії на дітей по втраті годувальника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13.09.2004 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] - [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] Проте, рішення суду не виконувалось так, як згідно ухвали суду від 03.08.2007 року [PERSON] оголошено у розшук у звязку з цим відповідачка була позбавлена права на отримання допомоги. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2010 року задоволено позовну заяву [PERSON], визнано безвісти відсутнім [PERSON], [INFO], який зник у 2007 році. Рішення набрало законної сили 30.03.2010 року. [PERSON] звернулась 20.04.2010 р. до УПФУ м. Хмельницькому із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, при цьому до вказаної заяви остання надала всі необхідні документи передбачені п.10 Порядку редакції на момент призначення пенсії), зокрема свідоцтво про народження [PERSON] серія І-БВ № 287459 від 10.09.1998 р. та свідоцтво про народження [PERSON] серія І-БВ № 155253 від 12.06.2003 р. де зазначалось, батьком дітей являється [PERSON], сідоцтво про розірвання шлюбу БВ № 016628 від 21.09.2006 року, належним чином завірену копію рішеня Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2010 р. із зазначенням дати набрання законної сили 30.03.2010 року, документи про стаж годувальника. Зазначає, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому з 30.03.2010 року по 31.10.2016 року та отримувала пенсію по втраті годувальника - на утриманців неповнолітню доньку [PERSON] [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] З 01.10.2016 р. по 31.10.2016 р. частина пенсії по втраті годувальника, яка виплачувалась безпосередньо утриманцю [PERSON], (заява від 02.09.2016 р., довідка Хмельницького кооперативного торговельно-економічного інституту №988 від 29.08.2016 року). У вересні 2016 року за результатами звірки з інформацією, що міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу, виявлено особу [PERSON] (годувальника), ідентифікаційний код [NUMBER]. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) виявлено, що гр. [PERSON] з січня 2011 року працевлаштований та працював на шести різних підприємствах. У звязку з вищевказаним гр. [PERSON] безпідставно виплачено пенсію по втраті годувальника за період з 30.03.2010 року по 31.10.2016 року в розмірі 89769,81 гри. На підставі рішенням начальника управління №111 від 26.10.2016 року з 01.11.2016 року [PERSON] припинено виплату пенсії. 22.03.2017 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17.03.2010 року про визнання особи [PERSON] безвісно відсутнім. Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сума пенсій, виплачених надміру внаслідок зловживання з боку пенсіонера можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи у судовому порядку. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. У постанові від 02.07.2014р. Верховним Судом України у справі № 6-91цс14 було викладено наступну правову позицію: «До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України. Так, пунктом 1 ч.1 ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, законом встановлені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Представником позивача не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виплата пенсії [PERSON]. виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних а також, що мала місце недобросовісність з боку відповідача, а тому суд приходить до висновку, що підстави для стягнення із відповідача виплачених коштів відсутні. Враховуючи наведене, суд вважає, що в позові слід відмовити. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed