Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в обґрунтування уточненого позову посилається на те, що з нього на користь відповідача рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.02.2001 року було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати на утримання дочки [PERSON], яке ним виконувалось стабільно, коли він працював, а коли не працював - сплачував суму від середньомісячного доходу по регіону. Потім, наприкінці 2006 року, він дізнався, що відповідач не приходить на пошту для отримання аліментів. Надалі ані виконавча служба, ані відповідач не звертались до нього з приводу сплати аліментів. У цей період часу у нього вже були на утриманні малолітній син від іншого шлюбу та вагітна дружина. Разом з тим, його дочка [PERSON] досить довгі періоди часу проживала з його матір'ю і він завжди підтримував її матеріально та морально, витрачав кошти на її відпустку, ніколи ні в чому дитині не відмовляв, надалі надав дозвіл відповідачу на вивезення дочки за кордон. Але в травні 2013 року він дізнався про існуючу в нього заборгованість по аліментах в розмірі 36115 грн. 55 коп., чим був шокований, оскільки утримував дочку добровільно, витративши на це за період з 20.07.2007 року по 15.06.2012 року 11200 грн., які віддавав своїй матері частками, про що є відповідні розписки та думав, що дійшов про це з відповідачем згоди. Таким чином, зазначена заборгованість виникла в нього штучно, а саме внаслідок бездіяльності державного виконавця, який жодних повідомлень про його заборгованість йому не направляв. Окрім того, він змінював своє місце проживання, однак державний виконавець знову не вчинив відповідних дій про його повідомлення у зв'язку з цим про заборгованість по сплаті аліментів. Разом з тим, його дочка вже є повнолітньою, а відтак має менші потреби, ніж малолітні діти, зараз вона вже повністю забезпечена, рівень достатку у відповідача більший, аніж у нього, він має на утриманні двох малолітніх дітей, які мають проблеми зі здоров'ям, а також непрацююча дружина, він не має постійного місця роботи, а відтак згідно з положеннями ст. ст. 180, 182, 192, 197 СК України просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідача на утримання їхньої дочки шляхом зменшення розміру заборгованості до 15000 грн. та розстрочити цю суму заборгованості по 400 грн. щомісячно до її погашення. Представник позивача підтримала уточнений позов у повному обсязі за підстав, викладених у позові. Представник відповідача проти його задоволення заперечувала. Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, згідно з рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.02.2001 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати на утримання їхньої дочки [PERSON] (а.с.13) Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості начальника Дзержинської ДВС, заборгованість відповідача по аліментам на утримання їхньої з відповідачем дочки за період з листопада 2007 року по березень 2013 року становить 36115 грн. 55 коп. (а.с.13). Позивач не оспорює те, що він знав про зазначене судове рішення та не оспорює наданого начальником ДВС розрахунку заборгованості за аліментами, але в порядку, зокрема, ст. 197 СК України просить частково звільнити його від заборгованості. При цьому істотних обставин для звільнення від сплати аліментів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України, відповідачем не наведено, у зв'язку з чим вимоги уточненої позовної заяви про часткове звільнення позивача від заборгованості по сплаті аліментів шляхом її зменшення до 15000 грн. підлягають залишенню без задоволення. Суд не приймає до уваги доводів позивача про те, що заборгованість утворилась за незалежних від нього причин, оскільки позивач знав і про винесення рішення про стягнення з нього аліментів, і про обов'язок сплачувати аліменти, що представником позивача в судовому засіданні не заперечувалось. Не бере суд у зв'язку з цим до уваги й доводів позивача про бездіяльність державного виконавця щодо його повідомлення про існуючу в нього заборгованість по сплаті аліментів, так як такого обов'язку на державного виконавця законом не покладено, як і обов'язку встановлення нового місця проживання позивача для його повідомлення про існуючу заборгованість. Більш того, сам позивач у разі зміни свого місця проживання був зобов'язаним повідомити про це державного виконавця, що передбачено положеннями Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку з цим суд уважає встановленим факт умисного ухилення позивача від сплати аліментів на утримання дитини. Не приймає суд також до уваги доводів позивача щодо тривалого проживання дитини з його матір'ю на період несплати аліментів, оскільки такі доводи спростовуються відомостями із закордонного паспорту відповідача, з яких видно, що дитина більшість часу проводила за кордоном (а.с.63, 68), а розписки матері позивача про отримання від нього грошових коштів не є доказами витрат цих коштів саме на утримання дитини. Витрати ж позивача на відпустку дитини суд розцінює як його участь у додаткових витратах на дитину. Що ж до вимог про розстрочення зменшеної заборгованості в розмірі 15000 грн. по 400 грн. щомісячно, то ці вимоги є похідними від вимог про часткове звільнення від заборгованості, а відтак і в їх задоволенні слід відмовити. Отже, за вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed