Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який було уточнено, в обґрунтування якого зазначив, що власником 39/200 часток будинку [ADDRESS] є [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач є братом померлого, відповідачка [PERSON] - сестрою померлого, а відповідачка [PERSON] є дружиною покійного брата позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 39/200 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач та відповідачка [PERSON] , яка відмовилась від частки у спадщині після смерті брата. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, однак йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, оскільки документи передані на зберіганні до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташований на тимчасово окупованій території. На підставі викладеного, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 39/200 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник - адвокат Колеснікова О.М. в судове засідання не з`явились, надали суду заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі до суду не з`явились, надали заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення, справу просили розглянути у їх відсутність. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.02.1951 року та серії [NUMBER] від 18.08.1986 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №403. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 5/50 часток та 19/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , що загалом складає 39/200 часток. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття ним спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2020 року, позивачу відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата [PERSON] на 39/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , через відсутність правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, оскільки документи передані на зберіганні до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташований на тимчасово окупованій території, що підтверджено копією спадкової справи №33/2020. Відповідачка [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після померлого брата [PERSON] , про що свідчить заява наявна в спадковій справі №33/2020. Згідно інформації ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» від 03.06.2020 року, [PERSON] на підставі рішення Ілліччівського районного суду від 21.07.1987 року за №2-36, зареєстрованого Жданівським БТІ 26.01.1988 року за реєстровим №8994 належить 5/50 часток домоволодіння [ADDRESS] та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.03.1991 року за №1849, зареєстрований Маріупольським БТІ 26.03.1991 року за реєстровим №8994 належить 19/200 часток вищевказаного домоволодіння. Отримати дублікат цього документу не має можливості, у зв`язку з тим, що архів нотаріальної контори по 1996 рік передано для зберігання до Донецького обласного архіву, який знаходився в м. Донецьк, де на теперішній час органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч.1 ст.1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, отримати дублікат правовстановлюючих документів в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м.Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній, через проведення операції об`єднаних сил в м.Донецьк та тимчасову окупацію вказаного міста, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов`язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м.Донецьк. Відповідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачем право власності на 39/200 часток житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved