Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що з 2012 р. перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] і є батьком малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, то саме відповідач записаний батьком дітей під час реєстрації їх народження. Зазначає в позові, що піклується про дітей, утримує їх. Просить визнати його батьком дітей, внести відповідні зміни до актових записів про їх народження, виключивши відомості про відповідача як про батька, і включити відомості про нього як батька. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам позову, додав, що з [PERSON] проживають однією сім'єю з 2012 р., але за різним адресами - [PERSON] проживає в будинку разом з відповідачем, він проживає окремо, про дітей він піклується, оскільки є їхнім батьком. Про те, що не він, а відповідач вказаний батьком в актовому записі про народження дітей дізнався в листопаді 2013 р. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] вказані батьками в актовому записі про народження дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], вони також є батьками двох старших дітей, яким по 15 і 13 років, яких разом виховують, тому й проживають в одному будинку, однак, незважаючи на це, не підтримують шлюбні стосунки з 2012 р., з цього часу між позивачем та [PERSON] існують стосунки, притаманні чоловікові і дружині. Позивач знав, що є батьком дітей, однак про те, що саме в свідоцтвах про народження [PERSON] та [PERSON] батьком вказаний саме відповідач, а не він, дізнався лише кінці 2013 р. тому не пропустив річний строк звернення до суду. У судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснила, що до цього часу проживає в одному будинку з [PERSON], однак вони не підтримують подружніх відносин, не складають сім'ю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти позову, зазначив, що з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі і вони не припиняли шлюбних стосунків, весь час проживали як чоловік і дружина, він звик до дітей і любить їх, тому хоче бути їхнім батьком, вважає, що все вирішиться за результатами експертизи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтв про народження є відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.05.1999 р. (а.с. 9,10,11). Відповідно до ст.122 СК України дитина, яка і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою батька і матері або за рішенням суду. Згідно до ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька дитини з актового запису про народження дитини (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). На підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження (ст. 134 СК України). Ч.2 ст.128 СК встановлено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК. Згідно з висновком експерта № 427 від 30.12.2014 р. молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] і [PERSON] складає не менш 99,99 % і практично доведено (а.с.43-46). Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення (ч.2 ст. 212 ЦПК України), а висновок судово-генетичної експертизи є одним із доказів у справі, а тому суд оцінює належність та допустимість і достовірність висновку як окремо, а також і взаємний його зв'язок в сукупності з іншими доказами. Даний висновок судово-генетичної експертизи узгоджується з поясненнями позивача і третьої особи. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України відповідач під час судового розгляду справи суду не надав. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку про доведеність батьківства позивача відносно дітей [PERSON] і [PERSON] До вимоги про визнання батьківства, згідно з вимогами ст.129 СК, застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідач не просить за застосування позовної давності. Суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності, оскільки в ході судового розгляду встановлений факт того, що позивач дізнався про порушення своїх прав в листопаді 2013 року, а відповідно в контексті ч.2 ст.129 Сімейного Кодексу України, позовну давність слід відраховувати саме з цієї дати. Враховуючи клопотання позивача та його представника, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: approved