Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був уточнений, та просив суд стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та ГУ Держаної казначейської служби України в Одеській області матеріальний збиток у розмірі 500 євро (що за курсом складає 14\~004 грн.); стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та ГУ Держаної казначейської служби України в Одеській області матеріальний збиток у розмірі 5\~144, 60 гривень; стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та ГУ Держаної казначейської служби України в Одеській області моральну шкоду у розмірі 10\~000 гривень; стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та ГУ Держаної казначейської служби України в Одеській області витрати на адвокатські послуги у розмірі 10\~000 грн., а також судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує у повному обсязі. Представник ГУ Держаної казначейської служби України в Одеській області в судове засідання не зявився, але надав свої письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити. Державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала свої письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що між 22.02.2006 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON]Ферволт ГмбХ& СО Текстильна експедиція КГ був укладений контракт № 20/02-2006. Предметом вказаного контракту є взаємовідносини сторін, що виникають при транспортуванні вантажів з України в Німеччину та з Німеччини в Україну транспортом перевізника. При виконанні вищевказаного контракту щодо перевезення швейних виробів, 10.02.2015 року вантажний автомобіль DAF з номерним знаком АМ4105ВО/АМ8577ХТ був зупинений працівниками ДАІ в районі населеного пункту Ніжні Ворота. Причиною зупинки автомобілю працівниками ДАІ стало те, що стосовно [PERSON] відкрито виконавче провадження та автомобіль DAF з номерним знаком АМ4105ВО/АМ8577ХТ був під арештом. Виконавче провадження проводилось Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа № 2-7694/10 виданого на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «ОСТРА» грошової суми у розмірі 4631,45 грн. При проведенні виконавчих дій, а саме накладання арешту на майно [PERSON], державним виконавець, крім іншого, керувався ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2014 року, в якій був вказаний ідентифікаційний номер боржника [NUMBER]. Вказаний ідентифікаційний номер належить позивачу по справі - [PERSON] Таким чином, помилково була ідентифікована особа, замість належного боржника - [PERSON] (м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 55), арешт був накладений на майно позивача по справі - [PERSON] ([ADDRESS]), який не має відношення до виконавчого провадження на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з [PERSON] (м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 55) на користь ПАТ «Страхова компанія «ОСТРА» грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просив у позовній заяві стягнути з відповідачів матеріальний збиток у сумі 500 євро (що за курсом складає 14\~004 грн.) та 5 144, 60 гривень. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з цього, позивач повинен довести наявність збитків, як матеріальних так і моральних, наявність неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинний звязок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування та його обрахування . Позивачем не надано доказів обґрунтування суми матеріальної шкоди, а також неправомірних дій відповідача по справі - Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Що стосується відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного. Згідно з розясненнями, наданими в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, а також у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Статтею 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.3,5 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів, спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд не вбачає ознак наявності спричинення моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України. За приписами вищенаведених норм матеріального права встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду - це правопорушення, до складу якого входять: шкода, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду, причинний звязок між ними, вина особи, яка заподіяла шкоду. Щодо вимог про стягнення адвокатських послуг у розмірі 10\~000 грн., то суд також відмовляє у задоволенні цих вимог, як необґрунтованих. Таким чином на підставі наведеного суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця [PERSON].

Outcome: dismissed