Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що у кв. [ADDRESS] , належній позивачу, зареєстровані його дружина та діти. Натомість він із родиною у спірній квартирі не проживають, оскільки сторони зі своїми дітьми виїхали у 2014 році до Росії на постійне місце проживання та вивезли із такого житла усі свої речі. На теперішній час сторони не бажають повертатись до України, оскільки отримали громадянство РФ, де придбали собі нове житло для постійного проживання разом із своїми доньками. У теперішній час сторони вирішили реалізувати спірну квартиру шляхом її продажу. Однак через фактичну відсутність в м. Маріуполі відповідачів він вимушений звернутись до суду із таким позовом з метою зняти дружину та доньок з реєстрації для подальшої реалізації належної йому квартири. Відповідачі повідомлені про намір звернутися за судовим захистом та не мають заперечень проти зняття їх з реєстрації. На підставі викладеного просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття з реєстрації [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з кв. [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився. Представник [PERSON] , яка діє на підставі договору, адвокат Єфімік О. О., надала суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову. Відповідачка, [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою, від якої в матеріалах справи мається заява, за якою вона просить вирішити справу за її відсутності, не заперечуючи проти задоволення позову, визнаючи заявлені [PERSON] позовні вимоги. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити наявний спір за відсутності представника Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що кв. [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 1 червня 2010 року, посвідченим нотаріально (реєстр № 1-1048) та зареєстрованим в Маріупольському БТІ 14 червня 2010 року (реєстр № 15168500). За відомостями від 20 березня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується довідкою ОСББ «Київська-13» від 8 серпня 2019 року та копією особового рахунку на кв. [ADDRESS] , наданій 9 вересня 2019 року ККП КК «Східна». В той же час за актом від 4 вересня 2019 року ОСББ «Київська-13» відповідачі, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично у кв. [ADDRESS] не мешкають. Згідно зі свідоцтвом про шлюб, виданим 14 жовтня 2006 року Приморським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, актовий запис № 470, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 25 жовтня 2007 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 834. На підставі свідоцтва про народження, виданого 17 серпня 2010 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 726. Намір позивача продати належну йому кв. [ADDRESS] підтверджується довіреністю [PERSON] від 23 вересня 2019 року, якою він уповноважує іншу особу необхідними повноваженнями на продаж такого житла. Зі свого боку [PERSON] 23 вересня 2019 року надала нотаріально посвідчену згоду на проведення продажу її чоловіком, позивачем, кв. [ADDRESS] . Крім цього відповідачка, [PERSON] , надала нотаріально посвідчену заяву 23 вересня 2019 року про надання згоди на зняття з обліку з місця реєстрації її та малолітніх дітей, [PERSON] , 2007 р. н., та [PERSON] , 2010 р. н., з кв. [ADDRESS] . Судом також було встановлено, що відповідач, [PERSON] , [INFO] , отримала громадянство РФ 29 липня 2015 року, та яка з 27 листопада 2015 року була зареєстрована в [ADDRESS] . Факт набуття [PERSON] , [INFO] , громадянства РФ підтверджується нотаріально посвідченою копією паспорта громадянина РФ, виданого 24 липня 2015 року, за яким позивач також був зареєстрований 27 листопада 2015 року в [ADDRESS] . Комунальник м. Находка Приморського краю РФ по [ADDRESS] . Також суд вставив, що за інформацією відділу з питань міграції по м. Находка вбачається, що станом на 17 березня 2020 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані по [ADDRESS] , починаючи з 1 грудня 2015 року по теперішній час, разом зі своїми батьками, що також підтверджується випискою з домової книги. Належність на праві власності позивачу будинку [ADDRESS] (площа 45 кв. м.) підтверджується довідкою від 18 листопада 2015 року державного реєстратора. За змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що [PERSON] та її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] фактично протягом останніх 5 років у кв. [ADDRESS] не мешкають, оскільки добровільно оселились на постійній основі в м. Находка Приморського краю РФ разом із позивачем, [PERSON] , де сторони отримали громадянство РФ та придбали собі житло. Згідно з ч. 1, 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що малолітні [PERSON] , 2007 р. н., та [PERSON] , 2010 р. н., не можуть самостійно обирати місце свого проживання, тому факт їх не проживання у спірній квартирі сам по собі не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування таким житлом. При цьому суд встановив, що обидва батьки малолітніх [PERSON] , 2007 р. н., та [PERSON] , 2010 р. н., сторони по справі, по [ADDRESS] не мешкають, а їх діти зареєстрована та фактично мешкає разом зі своїми батьками в [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житлі з 2015 року малолітніх [PERSON] , 2007 р. н., та [PERSON] , 2010 р. н., є свідомим вибором їх батьків, які оселилися та зареєстрували своє місце проживання разом із такими дітьми в м. Находка Приморського краю, РФ, отримавши громадянство такої держави. Вказані обставини на рівні із тим, що відповідачка, як мати [PERSON] , 2007 р. н., та [PERSON] , 2010 р. н., висловила свою згоду на задоволення заявлених позовних вимог та фактично втратила за ст. 405 ЦК право на користування спірним житлом, свідчать про відсутність порушення права малолітніх [PERSON] та [PERSON] на житло у даному випадку. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] , а також малолітні [PERSON] та [PERSON] , залишаючись зареєстрованими у кв. [ADDRESS] , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, є такими, що втратили право користування таким житлом. З огляду на викладене, суд вважає, що через відсутність порушення прав малолітніх дітей, місце проживання яких визначено їх батьками та зареєстровано в м. Находка Приморського краю РФ, то наявні достатні підстави для задоволення позову [PERSON] шляхом позбавлення відповідачів права користування кв. [ADDRESS] , яка належить позивачу. Суд також наголошує, що визнання за рішенням суду осіб такими, що втратили право користування спірним житлом, є самостійною підставою для подальшого зняття компетентними органами таких осіб з реєстрації по [ADDRESS] .

Outcome: approved