Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредиту від 22 серпня 2008 року в розмірі 23158,21 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору відповідач зобов'язалася щомісячно, сплатити позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом; за порушення строків платежів більше ніж на 180 днів сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень - 5% від суми. Позивач свої зобов'язання виконав та надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000,00 гривень, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобов'язання щодо виплати коштів не виконала, в результаті чого, станом на 19 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 23158,21 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, також просив справу розглядати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 22 серпня 2008 року укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору відповідач зобов'язався щомісячно, сплачувати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом; за порушення строків платежів більше ніж на 180 днів для відповідача передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 500,00 гривень - 5% від суми. Позивач свої зобов'язання виконав та надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000,00 гривень, а відповідач кредит отримала, але свої зобов'язання щодо виплати грошових коштів за договором кредиту не виконала, в результаті чого станом на 19 березня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 23158,21 гривень з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 3000,00 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 11439,25 гривень; - заборгованість по комісії за користування кредитом у розмір 7140,00 гривень; - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) у розмірі 1078,96 гривень, що підтверджена розрахунком заборгованості по кредитному договору від 22 серпня 2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором від 22 серпня 2008 року не виконала, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з неї у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved