Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми позики, інфляційних нарахувань, процентів, пені та судового збору. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно договору позики від 26 березня 2012 року передав відповідачу грошові кошти в розмірі 300000 грн. з умовою їх повернення до 10 серпня 2012 року. Передача відповідачу коштів підтверджується розпискою. У зазначений в договорі термін, відповідач борг не повернув і в зв'язку з цим просить стягнути з нього суму боргу в розмірі 300000 грн., інфляційні нарахування в розмірі 65134,30 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 21846,58 грн. за ст.625 ЦК України, та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 124142,45 грн. Загальна заборгованість відповідача станом на 13.01.2015 року (день складання позовної зави) становить 511123,33 грн. 09 квітня 2015 року представник відповідача Каспрішина А.В. - Балюра С.В. подала до суду зустрічний позов до [PERSON] в якому просить визнати недійсними: договір позики від 26 березня 2012 року, укладений між СФГ «Каспрішин А.В.» та фізичною особою [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] та розписку від 26 квітня 2012 року, укладену між СФГ «Каспрішин А.В» та фізичною особою [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що спірний договір був підписаний не [PERSON], а сторонньою особою [PERSON] без будь-яких повноважень, оскільки на час укладення договору довіреність на підтвердження повноважень представника [PERSON] нотаріально посвідчена 13 квітня 2012 року тобто пізнішою датою. Також вважає, що спірний договір позики від 26.03.2012 року та розписка від 26.04.2012 року є недійсними, оскільки укладені між СФГ «Каспрішина А.В.» та [PERSON] без наміру передачі грошових коштів. Вказує, що спірний договір позики та розписка були підписані Каспрішиним А.В., проте жодних грошових коштів останній не отримував та в касу підприємства СФГ «Каспрішина А.В.» вони не надходили, посилаючись на те, що по бухгалтерському обліку СФГ Каспрішина А.В. кредиторська заборгованість в сумі 300000 грн. не відображена. Крім того, на розписці відсутня печатка СФГ Каспрішина А.В., що є порушенням вимог щодо письмової форми (а.с. 83-84). Ухвалою Бобринецького районного суд Кіровоградської області від 09.04.2015 року зустрічна позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом, та вимоги за зустрічним позовом об'єднати в одне провадження з первісним позовом (а.с.87-88). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Надали письмові заперечення проти зустрічного позову посилаючись на те, що спірний договір є укладеним в письмовій формі та є дійсним, голова СФГ «Каспрішина А.В» отримав суму позики, що підтверджується розпискою, а експертний висновок є неналежним доказом безгрошовості, оскільки не оприбуткування відповідачем та не відображення у бухгалтерській звітності суми позики свідчить лише про порушення ним касової дисципліни та податкового законодавства, а тому у задоволенні зустрічного позову просять відмовити (а.с.110-112). [PERSON] також додатково пояснила, що в договорі позики, датованому 26 березня 2012 року, допущення описки в даті укладення спірного договору позики, оскільки правильною датою спірного договору позики датованого 26 березня 2012 року є дата договору, що зазначена в розписці від 26.04.2012 року, а саме 26 квітня 2012 року, що узгоджується з датою нотаріального посвідчення довіреності, складеної на ім'я [PERSON] Представник відповідача Селянського (фермерського) господарства Каспрішина Андрія Васильовича - голова СФГ Каспрішина А.В. Каспрішин А.В. проти задоволення первісного позову заперечив пояснивши, що між ним та позивачем 18.04.2012 року був укладений та нотаріально посвідчений договір позики на суму 500 000 грн. Цього ж дня в присутності нотаріуса він написав розписку про отримання у борг коштів в сумі 500 000 грн., однак 18.04.2012 року кошти за вказаною розпискою не отримував. В подальшому він домовився із [PERSON], що кошти за нотаріально посвідченим договором від 18.04.2012 року буде отримувати частинами, в зв'язку з чим вказаний договір був розділений на дві частини на суму 300 000 грн. та 290 000 грн., які позивач пообіцяв надати. Однак з обіцяних 590 000 грн. позивач надав лише 525 000 грн. Кошти за основним договором отримував 4 частинами. Не оспорює факту підписання спірного договору позики від 26.03.2012 року та написання розписки від 26.04.2012 року про отримання у борг за договором позики коштів в сумі 300 000 грн. Представник відповідача Селянського (фермерського) господарства Каспрішина Андрія Васильовича - адвокат Балюра С.В. підтримала зустрічний позов з підстав, наведених в позові, та заперечила проти задоволення первісного позову посилаючись на недійсність спірного договору позики та розписки з підстав, наведених в зустрічному позові (а.с.83-84). Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що первісний позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору позики та розписки слід відмовити виходячи із наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М. 13 квітня 2012 року, та Селянським (фермерським) господарством Каспрішина Андрія Васильовича в особі голови СФГ Каспрішина Андрія Васильовича був укладений в письмовій формі договір позики датований 26 березня 2012 року, за умовами якого позикодавець (позивач) передав у власність позичальнику (відповідачу) гроші в сумі 300000 грн., а останній зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (далі - Договір). Згідно пп. «б» п.2 Договору остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 10 серпня 2012 року. Згідно п. 1 умов спірного Договору передачу грошей було здійснено до підписання цього договору, на підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцю розписку. Підпис позичальника в спірному Договорі позики скріплений печаткою Селянського (фермерського) господарства Каспрішина Андрія Васильовича (а.с.5). На підтвердження факту передання грошей, відповідачем в особі голови СФГ Каспрішина А.В. Каспрішиним Андрієм Васильовичем була надана розписка від 26.04.2012 року про отримання цього числа згідно договору позики від 26.04.2012 року коштів в сумі 300000 грн., дата складання якої представником відповідача Каспрішиним А.В. не оспорюється (а.с.6). Сторонами не оспорюється, що представник відповідача Каспрішин А.В. власноручно написав на користь позивача розписку від 26 квітня 2012 року згідно договору позики від 26.04.2012 року про отримання у останнього коштів в сумі 300000 грн. та підписав договір позики, датований 26 березня 2012 року. Отже, зі змісту абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України вбачається, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей тобто є реальним договором. Таким чином, спірний договір позики датований 26 березня 2012 року між [PERSON] від імені якого діяв [PERSON] та Селянським (фермерським) господарством Каспрішина Андрія Васильовича в особі голови СФГ Каспрішина А.В. Каспрішина Андрія Васильовича є укладеним з моменту передання грошей тобто 26 квітня 2012 року, факт передачі яких відповідачу (позичальнику) підтверджується розпискою голови СФГ Каспрішина А.В. Каспрішина Андрія Васильовича від 26.04.2012 року, яку суд визнає належним та допустимим доказом. Доводи зустрічного позову про те, що відсутність на розписці печатки відповідача СФГ Каспрішина А.В. є порушенням вимог щодо письмової форми, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, відхиляє їх, оскільки відтиск печатки відповідача міститься на самому договорі позики, датованому 26.03.2012 року, де викладені умови спірного договору (а.с.5). Розписка уповноваженої особи відповідача від 26.04.2012 року в даному випадку за наявності письмового договору позики у відповідності до вимог ст.1047 ЦК України підтверджує факт передання грошей, з яким закон пов'язує момент укладення договору, умови якого викладені в договорі позики, датованому 26 березня 2012 року, що підписаний особами уповноваженими на це сторонами договору та скріплений печаткою відповідача, який є юридичною особою. Непроставлення відповідачем власної печатки на виданій позивачу розписці не звільняє відповідача від обов'язку повернути отримані за договором позики кошти. Крім того, зі змісту договору позики, датованого 26 березня 2012 року, змісту доданої до нього розписки голови СФГ «Каспрішина А.В.» Каспрішина А.В. від 26.04.2012 року, які в сукупності узгоджуються між собою та поясненнями представника позивача щодо допущення описки в даті укладення спірного договору позики, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що в договорі позики, датованого 26 березня 2012 року, була допущена описка при зазначенні місяця в даті його укладення, а саме замість «квітня» зазначено «березня». Оскільки спірний договір позики, датований 26 березня 2012 року, укладений [PERSON] від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 13 квітня 2012 року (а.с.5) суд приходить до висновку, що спірний договір укладений після вчинення нотаріально посвідченої довіреності від 13 квітня 2012 року, а саме 26 квітня 2012 року, як про це зазначено в доданій до спірного договору позики розписці від 26.04.2012 року (а.с.6). Отже, доводи зустрічного позову про те, що [PERSON], який діяв за нотаріально посвідченою довіреністю від 13 квітня 2012 року від імені [PERSON] при укладенні спірного договору позики, без відповідних повноважень суд вважає безпідставними та необґрунтованими та спростовуються встановленими судом вищевказаними обставинами справи. Статтею 1051 ЦК України передбачає можливість оспорювання договору позики за безгрошовістю. Також відповідач оспорює договір позики, датований 26.03.2012 року, та розписку від 26.04.2012 року на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані Селянським (фермерським) господарством Каспрішина Андрія Васильовича від позикодавця (тобто через безгрошовість) посилаючись на те, що у бухгалтерському обліку СФГ Каспрішина А.В. кредиторська заборгованість в сумі 300000 грн. не відображена, що на думку відповідача свідчить про те, що Селянське (фермерське) господарство Каспрішина Андрія Васильовича суму позики в розмірі 300000 грн. не одержані. На підтвердження вказаних обставин представник відповідача посилається на висновок експертного дослідження №1/2 від 24 квітня 2015 року, копія якого міститься на а.с.100-107, за змістом якого не підтверджується документально оприбуткування грошових коштів від [PERSON] по Договорам позики та розпискам (Договори позики від 26.03.12 року разом з борговою розпискою від 26.04.2012 року (які є предметом позову по цивільній справі №385/75/-15 ц) та Договір позики від 28.03.2012 року разом з борговою розпискою від 28.03.2012 року (які є предметом позову по цивільній справі №385/278/-15 ц) укладені між СФГ Каспрішина А.В. та [PERSON] у бухгалтерському обліку СФГ Каспришина А.В., а підтверджується документально оприбуткування грошових коштів від [PERSON] по Договору позики, посвідчений 18 квітня 2012 року нотаріально приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Томаз В.І. по реєстру 1036 в розмірі 49700 грн. Експерт також прийшов до висновку, що документальне оприбуткування грошових коштів в сумі 300000 грн. за Договором позики від 26.03.2012 року та борговою розписки від 26.04.2012 року, грошових коштів в сумі 290000 за договором позики разом з борговою розпискою від 28.03.2012 та грошових коштів в сумі 500000 грн. за Договором позики посвідчений 18.04.2012 року приватним нотаріусом Кіровоградського районного округу Томаз В.І. по реєстру 1036, у бухгалтерському обліку СФГ Каспришин з подальшим відображенням у фінансовій звітності СФГ Каспришин за відповідний період, а підтверджується документально оприбуткування грошових коштів від [PERSON] по Договору позики, посвідчений 18 квітня 2012 року нотаріально приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Томаз В.І. по реєстру 1036 в розмірі 49700грн. Однак, вказаний висновок експерта суд оцінює критично виходячи з наведених нижче підстав. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України). Всупереч зазначеній нормі відповідач та його представник єдиним доказом безгрошовості договору вважає висновок експертного дослідження №1/2 від 24 квітня 2015 року. З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на Селянське (фермерське) господарство Каспрішина Андрія Васильовича вбачається, що Каспрішин Андрій Васильович має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори (а.с.34). Зі змісту розписки від 26.04.2012 року вбачається, що вона складена саме головою (керівником) Селянського (фермерського) господарства Каспрішина Андрія Васильовича Каспрішиним А.В., який згідно п.п. 1.2, 8.1 Статуту СФГ Каспрішина А.В. (а.с.36, 41) також є його засновником і правомочний приймати рішення з будь-яких питань його діяльності. Однак, відображення в бухгалтерському обліку відповідача Селянського (фермерського) господарства Каспрішина Андрія Васильовича кредиторської заборгованості, як і додержання касової дисципліни, є обов'язком відповідача та його керівника (голови СФГ Каспрішина А.В.), тому невиконання вказаного обов'язку відповідачем та його головою свідчить лише про порушення відповідачем правил ведення бухгалтерського обліку, оскільки передання суми позики 26.04.2012 року відповідачу СФГ Каспрішина А.В. за правилами ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджується належним та допустимим доказом, а саме розпискою голови СФГ Каспрішина А.В. від 26.04.2012 року. Отже, висновок експертного дослідження №1/2 від 24 квітня 2015 року суд визнає неналежним доказом в розумінні ст.58 ЦПК України безгрошовості спірного договору позики. Крім того, вказаний висновок експертного дослідження №1/2 від 24 квітня 2015 року не узгоджується також з поясненнями самого представника відповідача - Каспришина А.В., який в судових засіданнях пояснював, що отримав 525000 грн. за договорами позики. Представник відповідача - Каспришин А.В. посилались на безгрошовість договору позики, однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безгрошовості договору відповідачем в особі їх представників не надано. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічний позов про визнання недійсними договору позики від 26.03.2012 року та розписки від 26.04.2012 року є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає. За змістом статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У відповідності до спірного договору позики відповідач зобов'язався повернути позивачу в строк до 10 серпня 2012 року суму позики в розмірі 300000 грн. В термін до 10 серпня 2012 року позичальник суму позики в розмірі 300000 грн. [PERSON] не повернув, що підтверджується наявністю боргового документа у позивача (а.с.5,6). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.ст.526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зі змісту ст. 1046 ЦК України вбачається, що предметом договору позики можуть бути гроші або речі, визначені родовими ознаками. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 ЦК України). Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Однак за порушення зобов'язання за спірним договором позики сторонами Договору пеня (неустойка) не встановлена (а.с.5). Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, зі змісту ст.1050 ЦК України вбачається, що за неповернення суми позики (грошових коштів) встановлено обов'язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, а за не повернення речей, визначених родовими ознаками - сплату неустойки. Отже, за неповернення грошових коштів за договором позик сплата неустойки законом не встановлена. Таким чином, оскільки забезпечення виконання зобов'язання позичальника по поверненню суми позики (грошових коштів) за спірним договором пенею (неустойкою) ні самим Договором позики, ні законом не встановлена, то вимоги позивача про стягнення пені у сумі 124142,45 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають. За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням того, що сума позики відповідачем не повернута в строк встановлений договором, тому відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних нарахованих з часу виникнення прострочення боржника. Так, сума індексу інфляції від простроченої суми за період з 11 серпня 2012 року по 13.01.2015 року (день складання позову) становить (в межах позовних вимог) 65134,30 грн., а три проценти річних за період прострочення складають 21846,58 грн., що підтверджуються розрахунками позивача (а.с.7-9). Власного розрахунку відповідач не надав. Оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо порушення відповідачем зобов'язання за договором позики перед позивачем та порушення ним вказаних вище норм законодавства, тому суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики, датованим 26 березня 2012 року та розпискою від 26 квітня 2012 року в розмірі 300000 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 21846,58 грн., та інфляційні нарахування в розмірі 65134,30 грн. Відтак, встановлена судом загальна сума заборгованості складає 386980,88 грн. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги позивача заявлено на загальну суму 511123,33 грн., з якої один відсоток судового збору складає 5111 грн. 23 коп. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 386980,88 грн. тобто позовні вимоги задоволено на 76%, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені квитанцією №20 від 13.01.2015 року сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 2777,04 грн., як 76 % від 3654 грн. (3654 ? 100 = 36,54?76 = 2777,04 грн.). У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені квитанцією №20 від 13.01.2015 року у (а.с.1) судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2777,04 грн.

Outcome: partial