Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що вона з 12.12.2012 року працювала КП «Центр» ВКХМР на посаді майстра дільниці, і наказом № 4-к від 24.05.2016 року її було звільнено з посади за згодою сторін. Однак в порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпПУ відповідач при звільнені не сплатив компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2212,38 грн. Крім того, станом на 11.07.2017 року час затримки виплати становить 282 робочих дні, що становить - 19573,62грн. Оскільки відповідач добровільно виплачувати вищевказані суми відмовляється, тому просить суд у судовому порядку стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2212,38грн., та середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 19573,62 грн., а всього - 21786,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 2212,38 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку за 382 робочі дні в сумі 26514,62 грн., а всього 28727,00грн., які підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся повторно з заявою про відкладення розгляду, причини неявки не підтвердив,. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, судом встановлено, що [PERSON] працювала на КП «Центр» ВКХМР на посаді майстра дільниці з 12.12.2012 року по 24.05.2016 р., що підтверджується записам, що є в трудовій книжці серії БТ-І №4699764 від 20.10.1978 року, та згідно наказу №4-К від 24.05.2016 року була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ. Відповідно до листа від 11.07.2016 №У-168 встановлено, що в порушення вимог ст.116 ч.1 КЗпПУ при звільнені [PERSON], не проведено виплату всіх сум, а саме позивача було звільнено з 24.05.2016 року, своєчасно повернуто трудову книжку, однак остаточний розрахунок та виплату заробітної плати отримала не в повному обсязі, а саме станом на 29.06.2016 року у позивач залишилася невиплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки, що складає 2212,38 грн. З матеріалів справи встановлено, що позивач дійсно перебувала у трудових відносинах з КП «Центр» ВКХМР. З відповіді на запит адвоката від 03.07.2017 року наданої КП «Центр» ВКХМР встановлено, що позивач фактично відпрацювала на посаді майстра дільниці за період з 01.01.2016р. по 24.05.2016р. робочі дні: січень 2016р. -19 днів, лютий 2016р. -21 день; березень 2016 р.- 13 днів, квітень 2016 р. -16 днів; травень 2016 р. 13 днів., крім того, факт отримання доходів позивача також підтверджується довідкою з державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів та довідкою з пенсійного фонду України. До сьогоднішнього часу з позивачем не проведено остаточний розрахунок при звільненні. Відповідно до наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з 25.05.2016 року по 30.11.2017 року становить 382 робочі дні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 69,41 гривень, що відповідає п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100. Виходячи із розміру середньоденної заробітної плати сума становить 26514,62 гривень (382 робочі дні х 69,41 грн). Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або повноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). При цьому, відповідач має нарахувати і утримати із зазначеної суми прибутковій податок та інші обовязкові платежі (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Крім цього, при звільненні позивачу не була виплачена грошова компенсація за всі невикористані нею за відпрацьований період дні щорічних відпусток, як це передбачено Законом України «Про відпустки». Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю та статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР: «У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.» Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та необхідності стягнути з відповідача компенсації за невикористану відпустку в сумі 2212,38 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 26514,62 грн.

Outcome: approved