Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду з 09.02.1999 року та отримує пенсію за віком. Після призначення пенсії [PERSON] продовжувала працювати, у звязку з чим неодноразово зверталася до управління за перерахунком пенсії. У квітні 2012 року відповідачка зверталась до управління з особистою заявою від 24.04.2012 року про перерахунок пенсії згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням додаткових документів про стаж і заробітну плату. З 01.05.2012 року управлінням проведено [PERSON] перерахунок пенсії по стажу. У квітні 2014 року відповідачка зверталася до управління з особистою заявою від 15.04.2014 року про перерахунок пенсії по стажу у звязку з припиненням трудової діяльності/звільненням 31.04.204 року. З 01.04.2014 року управлінням проведено перерахунок пенсії по стажу, яка розрахована за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», обчислена із загального стажу 52 грн. 05 місяців 28 днів за період з 01.01.1987 року по 31.12.1991 року із 01.07.2000 року по 31.03.2010 року (копія розпорядження від 18.04.2014 року № 134584). У грудні 2016 року за результатами самоперевірки матеріалів пенсійної справи відповідачки встановлено, що перерахунок пенсії [PERSON] з 01.04.2014 року проведено помилково, оскільки після попереднього перерахунку з 01.05.2014 року відповідачка набула менш як 24 місяці страхового стажу та звернулась за перерахунком раніше ніж за два роки після попереднього перерахунку, враховуючи, що даними системи персоніфікованого обліку згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж [PERSON] у жовтні 2012 року становить 13 днів, у лютому 2014 року також 13 днів. Після приведення у відповідність розрахунку пенсії [PERSON] за матеріалами справи №134584 змінився її розмір, у звязку з чим виникла переплата у сумі 913 грн. 72 коп. Під час особистого прийому 13.01.2017 року, [PERSON] була повідомлена, про переплату та вона відмовилася від добровільного її повернення. Просив стягнути з відповідачки переплату пенсії в розмірі 913 грн. 72 коп. у судовому порядку. У судове засіданні представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявилася, поважну причину не явки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялася встановленому законом порядку, про що у матеріалах справи є докази. Відповідно до п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Враховуючи вищевказане суд вважає за можливе розглянути справу\~ у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду з 09.02.1999 року та отримує пенсію за віком. У квітні 2012 року та 2014 року [PERSON] зверталася до управління з особистою заявою від 24.04.2012 року про перерахунок пенсії згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням додаткових документів про стаж і заробітну плату, який їй був проведений. У грудні 2016 року при самоперевірки матеріалів пенсійної справи [PERSON] встановлено, що перерахунок пенсії з 01.04.2014 року проведено помилково, в наслідок чого виникла переплата у сумі 913 грн. 72 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03. 2003 року №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05. 2003 року №374/7695. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сімї тощо. Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Згідно із ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правовою позицією Верховного Суду України 22.01.2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того правовою позицією Верховного Суду України від 02.07. 2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначенні і нарахуванні [PERSON] пенсії по втраті годувальника, не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останньої переплати пенсійних виплат. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22.01. 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що управлінням ПФУ при призначенні пенсії по за віком було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку, тому вважає, що позовні вимоги у повному обсязі не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed