Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якій просив суд розділити спільне майно, виділивши йому та визнавши за ним право власності на 1/2 частини спільного майна, а саме: -Квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] загальною площею 66,40 кв. м., житловою площею 37,80 кв.м.; -Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м.. В обґрунтування позову позивач вказував, що 20 грудня 1995 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . За час шлюбу подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] та складається з 2-х кімнат, житловою площею 37,80 кв.м., загальною площею 66,40 кв.м. Вказана квартира була придбана за кошти отримані в кредит та оформлена на [PERSON] . В подальшому шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року. Разом з цим позивач зазначив, що між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому спірне майно належить сторонам у рівних частинах. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що позов про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання часток у спільній сумісній власності визнає в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку. Судом встановлено, що 20 грудня 1995 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, актовий запис № 2271, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Разом з тим, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, під час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м. Вказана квартира була придбана за кошти отримані в кредит та оформлена на [PERSON] , про що свідчить копія кредитної угоди № 67 від 26 грудня 2002 року. Також судом встановлено, що за [PERSON] зареєстрована на праві власності квартира [ADDRESS] загальною площею 66,40 кв.м., житловою площею 37,80 кв.м., про що свідчить копія свідоцтва № 888-С/КІ від 14.05.2004. Також з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 6599655 вбачається, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] загальною площею 66,40 кв.м.. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 цього Кодексу врегульовано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, згідно ч. 2. ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на те, що судом було встановлено, що спірне майно було придбано у шлюбі, тобто не відноситься до майна, передбаченого ст. 57 СК України, а також те, що відповідач визнає вказаний позов, а тому суд приходить до висновку, що набуте відповідачем за час шлюбу майно, належить на праві спільної сумісної власності відповідачу та позивачу. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими матеріалами справи. Задовольняючи позов, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 3 ЦК України з урахуванням балансу інтересів сторін. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved