Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та треті особи є співвласниками двох житлових будинків і надвірних будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності від 07.03.2008 року, виданого виконкомом Житомирської міської ради йому належить 16/100 ідеальних часток вищевказаного будинковолодіння і згідно державного акта серії ЖТ № 06427 його частина будинку розташована на приватизованій ним земельній ділянці. За час проживання в належній йому частині будинку з метою покращення житлових умов він самочинно добудував до свої частини будинку добудову, яка складається з прибудов, позначених літерами «А-3» площею 24,2 кв. м, «а-3» площею 9,3 кв. м та 1/2 прибудови «а» площею 8,2 кв. м, які відповідають державним будівельним нормам, санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації. Відповідно до змісту декларації про готовність об'єкту до експлуатації здійснені ним прибудови у розмірі 42,2 кв. м вважаються закінченим будівництвом, об'єктом готовим до експлуатації, і, як вказано у декларації, дані прибудови розташовані на належній позивачу земельній ділянці. Однак зареєструвати своє право власності на новостворені будівлі в Державній реєстраційній службі України позивач не зміг, так як він не має згоди інших співвласників. Тому просить визнати за ним право власності на самочинне будівництво, а саме на прибудову «А-3» площею 24,2 кв. м, прибудову «а-3» площею 9,3 кв. м та 1/2 прибудову «а» площею 8,2 кв. м. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в заяві, та пояснила, що письмової відмови у реєстрації права власності на самочинно збудовані приміщення від Реєстраційної служби Житомирського МУЮ Житомирської області позивач не отримував та письмово з приводу цього не звертався. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, а в подальшому у судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивач не звертався до співвласників будинковолодіння для отримання від них дозволу на будівництво прибудов до будинку і такого дозволу не отримував. Треті особи [PERSON], [PERSON] та представник Реєстраційної служби Житомирського МУЮ Житомирської області у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу [PERSON], з'ясувавши позицію представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 376 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 04.06.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05.09.2009 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зміну розміру ідеальних часток, у задоволенні позову було відмовлено. Під час розгляду справи судами було встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Житомирської міської ради 07.03.2008 року [PERSON] набув право власності на 16/100 частин спірного домоволодіння. Відповідачам у вказаному житловому будинку належало по 84/400 ідеальних часток. У подальшому згідно рішення Богунського районного суду міста Житомира від 18.01.2012 року розміри належних сторонам часток домоволодіння були змінені, зокрема, за [PERSON] визнано право власності на 7/100 ідеальних часток, за [PERSON] - 55/100 ідеальних часток, за [PERSON] - 10/100 ідеальних часток, за [PERSON] - 14/100 ідеальних часток, за [PERSON] - 14/100 ідеальних часток. Право власності [PERSON] на 55/100 частин вказаного житлового будинку 22.02.2012 року було зареєстроване. Судами також встановлено, що у 2007 році позивачем були здійснені самочинні прибудови до житлового будинку: «А-3», «а-3», «а», внаслідок чого загальна площа, що знаходиться в його користуванні, збільшилась на 42,4 кв. м. Та згідно декларації, затвердженої інспекцією ДАБК у Житомирській області 08.06.2012 року, ці прибудови готові до експлуатації. Наведені обставини встановлені судовими рішеннями, тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Судом встановлено, що, як убачається із затвердженої інспекцією ДАБК у Житомирській області 08.06.2012 року декларації про готовність об'єкта до експлуатації, збудовані позивачем прибудови до житлового будинку знаходяться на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці (кадастровий номер 1810136300:10:071:0006) відповідно до державного акта про право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ № 106427, виданого 01.04.2005 року Житомирським міським управлінням земельних ресурсів. Прибудови «А-3», «а-3» та «а» до житлового будинку [ADDRESS] відповідають вимогам надійності та безпечної експлуатації, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж № 11/46-ТЗ від 01.11.2011 року прибудови відповідають державним будівельним нормам, санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації. Проаналізувавши досліджені судом докази та встановлені обставини, суд вважає, що оскільки питання оформлення за позивачем права власності на самочинне будівництво - прибудови «А-3», «а-3» та «а» до житлового будинку [ADDRESS] не було предметом розгляду компетентного державного органу, а саме Реєстраційної служби Житомирського МУЮ Житомирської області та позивачу не було відмовлено у реєстрації права власності на них, а також доказів того, що відповідачем Житомирською міською радою порушуються, не визнаються або оспорюються права позивача суду не надано, тому за наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, так як вимоги позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed