Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і просив розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 25.11.2000 року у Ладижинському відділі РАГС, актовий запис № 121. На обґрунтування позову повідомив, що 25.11.2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, між ними часто виникали сварки та непорозуміння. У них різні погляди на подружнє життя та ведення господарства. Дочка проживає з відповідачем, а син проживає з позивачем за власним бажанням. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї неможливе. Спір про спільне майно відсутній. Позивач та відповідач у судове засідання не зявились, надавши заяви у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги, відповідно, підтримують і визнають. Відповідачка також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Медведчук». Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2000 року, який зареєстрували у Ладижинському відділі реєстрації актів громадського стану Вінницької області за актовим записом № 121, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 055285 (а.с.3 ). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Встановленим фактичним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї, відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (ч.ч. 1,3 ст.55 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам \~їхніх \~дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням\~статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 551,20 грн. судового збору, сплачених при подачі позову до суду. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 197, 212, 213, 215 ЦПК України,

Outcome: approved