Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був уточнений, та просив суд стягнути з ФОП [PERSON] , ТОВ «Завод «Дністровець» у солідарному порядку на свою користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 374 850 гривень, та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ФОП [PERSON] надає послуги у виді зберігання водного транспорту, а саме не території орендованого нежитлового приміщення на 42 км . Траси Одеса Рени, Білгород- Дністровського району Одеської області, згідно договору оренди № 1 від 28.11.2015р. укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «Завод «Дністровець». З 2015 року позивач користується послугами ФОП [PERSON] щодо збереження моторного човна Azura 560, 2007 року виробництва, на якому встановлений двигун марки «Yamaha». 29.12.2016 року на території орендованого нежитлового приміщення ФОП [PERSON] , позивач виявив відсутність двигуна марки «Yamaha». Таким чином, відповідач не виконана умови договору щодо збереження майна позивача, а тому його заподіяна шкода у розмірі 374 850 гривень, яка складається з вартості двигуна. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та представник відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що ФОП [PERSON] будь-яких відносин з позивачем не мала, ніяких послуг у виді зберігання водного транспорту не надавала, а також надавши письмові заперечення на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов необґрунтований, недоведений та задоволенню не підлягає. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником моторного прогулянкового судна «Azura 560» (ua-0133НА), з двигуном марки «Yamaha» 85 к.с. Приблизно в середини листопада 2016 року невстановленими особами з причалу № 7 на 43 км. Траси Одеса Рени, Білгород-Дністровського району Одеської області таємно викрали двигун марки «Yamaha» з катеру марки «Azura 560», спричинивши збитки [PERSON] ., що підтверджується витягом кримінальне провадження № 12016160240003765 за попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст.185 КК України, що знаходиться у провадженні слідчого відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області. Згідно договору оренди №1 від 28.11.2015р. між ФОП [PERSON] та ТОВ «Завод «Дністровець», а саме п.2.1. об`єктом оренди є нежитлові приміщення, які і орендує ФОП [PERSON] До того ж, п.2.2. зазначеного договору оренди передбачено, що об`єкт оренди - саме перелічені нежитлові приміщення - передаються для їх використання в господарській діяльності з виробництва інших виробів з деревини, виготовлення виробів із корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння, організування інших видів відпочинку та розваг, пасажирський річковий транспорт, збирання дикорослих не деревинних продуктів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Суд вважає доведений факт того, що позивач є власником моторного прогулянкового судна «Azura 560» (ua-0133НА), з двигуном марки «Yamaha» 85 к.с. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач -відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як на підставу обґрунтування вимог, позивач посилається на договір, укладений між ним та ФОП [PERSON] про надання послуг щодо збереження судна. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1 ст. 936 ЦКУ). Порядок укладення договорів зберігання регламентується главою 66 ЦКУ. У параграфі 1 глави 66 ЦКУ наведено загальні правові норми, що стосуються будь-яких договорів зберігання, а параграфами 2, 3 глави 66 ЦКУ регулюється специфіка укладення окремих видів договорів зберігання. Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦКУ договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, установлених ст. 208 ЦКУ, а саме, в угодах між: - юридичними особами; - фізичною і юридичною особою; - фізичними особами на суму, що у 20 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Водночас письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ч. 1 ст. 937 ЦКУ). Крім того, прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичайним для цього виду зберігання (ч. 3 ст. 937 ЦКУ). За договором складського зберігання письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом (ч. 3 ст. 957 ЦКУ). За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч. 1 ст. 950 ЦКУ). Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не доведено укладення будь-яких договорів щодо збереження його майна з відповідачами. Згідно положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На підставі наведеного суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави щодо стягнення з відповідачів завдану позивачу майнову шкоду у розмірі 374 850 гривень, оскільки не надано доказів того, що відповідачі несуть відповідальність за майно позивача та повинні були забезпечувати його збереження. Між позивачем та відповідачами не укладались будь-які договори щодо надання послуг щодо збереженні майна. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд вважає, що надані позивачем докази не можуть вважатися належними, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed