Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив: визнати недійсним з моменту вчинення договір фінансового лізингу № 3732 від 20 вересня 2017 року, укладений між ним та ТОВ «Єврокар Україна»; стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на його користь кошти у сумі 20 000,00 грн., отримані відповідачем за вказаним договором фінансового лізингу. В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що 20 вересня 2017 року він уклав договір фінансового лізингу № 3732 з ТОВ «Єврокар Україна», відповідно до якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому у користування автомобіль марки/моделі Ravon R2 вартістю 7 159,09 дол. США., що еквівалентно 189 000,00 грн., а позивач зобов'язався періодично сплачувати за користування автомобілем лізингові платежі. З метою отримання автомобіля, позивач сплатив 20 000,00 грн. Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Також позивач посилається на нікчемність спірного договору, як в силу статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. У зв'язку з наведеним просив застосувати наслідки нікчемного та недійсного правочину і стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» сплачені за договором лізингу платежі. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено у письмовій формі договір фінансового лізингу № 3732, предметом якого є транспортний засіб, автомобіль марки/моделі Ravon R2, вартість якого визначена у договорі 7 159,09 дол. США., що еквівалентно 189 000,00 грн. З метою отримання у лізинг автомобіля марки/моделі Ravon R2, позивач сплатив 20 000,00 грн. Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий Лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет договору, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи те, що [PERSON], як одна із сторін договору фінансового лізингу є фізичною особою, то цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Однак, договір фінансового лізингу № 3732 від 20.09.2017 року нотаріально не посвідчувався. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу між сторонами нотаріально не був посвідчений, він у відповідності до ст. ст. 220, 236 ЦК України є нікчемним з моменту його вчинення 20 вересня 2017 року. У зв'язку із встановленням судом безумовної підстави для задоволення позову, суд вважає за недоцільне проведення аналізу інших доводів позивача, щодо невідповідності умов зазначеного договору приписам, які містяться в ЦК України, Законі України «Про захист прав споживачів», Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інших Законах, дія яких поширюється на дані правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Положення ст. 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до квитанції від 20 вересня 2017 року позивач перерахував на рахунок відповідача 20000 грн., як авансовий платіж за договором фінансового лізингу №3732 від 20 вересня 2017 року. Зазначена сума підлягає поверненню позивачу. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі встановленому на час звернення до суду з позовом і який становив за вимогою немайнового характеру 640 грн., за вимогами майнового характеру також 640 грн. Разом підлягає стягненню з відповідача сума судового збору у розмірі 1280 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved