Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його матері [PERSON], яка померла 01.02.2006року, належала земельна ділянка площею 1,35га для ведення селянського господарства, що розташована на території Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3336 від 26.05.1997року. Стверджує, що мати за життя своїм майном не розпорядилася. Він (позивач) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та спадщину після смерті матері фактично прийняв, оскільки проживав разом із нею на час смерті. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначену земельну ділянку (оригіналу сертифікату) та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. Крім того, зазначає, що у деяких документах, необхідних для оформлення спадщини, допущена помилка у їхніх з спадкодавцем прізвищах, а саме «Лучка» замість «Лучко». Так, у його (позивача свідоцтві про народження та у свідоцтві про смерть матері вказано прізвище «Лучка», замість «Лучко». З огляду на наведене, просить суд: - встановити факт, що [PERSON], яка померла 01.02.2006року, була його (позивача [PERSON] романа Івановича) матірю; - встановити факт належності Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3336 від 26.05.1997року, виданого на імя [PERSON], його матері [PERSON], яка померла 01.02.2006року; - визнати за ним (позивачем) право власності на земельну ділянку площею 1,35га для ведення селянського господарства, що розташована на території Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3336 від 26.05.1997року, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Мостиському районі в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2006 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача [PERSON]). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,35 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області, передана для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3336 від 26.05.1997року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є син померлої [PERSON] (позивач у справі), який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №46823239 від 20.02.2017року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, крім позивача [PERSON], немає. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3336 від 26.05.1997року; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області №669 від 10.10.2016 року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) та іншими матеріалами справи. Разом із цим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного сертифікату) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із позовом про визнання права власності на дане майно в порядку спадкування. Крім того, як слідує із змісту позовної заяви та вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] була матірю позивача [PERSON], однак, через розбіжності у прізвищах у свідоцтві про народження позивача, де зазначено «Лучко», та у свідоцтві про смерть його матері «Лучка», позивач як спадкоємець за законом позбавлений можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, у звязку із чим звернувся до суду також із вимогами про встановлення факту родинних відносин. Також, у звязку із вищевикладеними обставинами просить суд встановити факт належності Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3336 від 26.05.1997року, виданого на імя [PERSON], його матері [PERSON], яка померла 01.02.2006року. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) розяснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що зазначені позовні вимоги про встановлення факту та про визнання права власності повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, про те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті була власником спірної земельної ділянки (середньої земельної частки), а позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину немає, суд приходить до висновку, що право власності на дане спадкове майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є всі підстави для визнання за ним права власності спірну земельну ділянку. Крім того, оскільки встановлення факту родинних відносин та належності документа, про який просить позивач, має для нього суттєве юридичне значення, так як через розбіжності у прізвищах його та спадкодавця, він позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині також задовольнити. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved