Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу до відповідача. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 31.03.2015 по 07.08.2015 року перебував у трудових відносинах із Державним підприємством «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання» Державної корпорації «Українське державне обєднання «Радон» на посаді виконуючого обовязки директора. Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07 серпня 2015 року №72-ОС [PERSON] був звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогули без поважних причин. Рішенням апеляційного суду міста Києва від 06.07.2016 року позивача було поновлено на роботі. З моменту незаконного звільнення позивача з роботи 07.08.2015 року до моменту винесення судового рішення щодо поновлення його на роботі 06.07.2016 року позивач не працював з підстав неправомірного звільнення з роботи, заробітну плату за цей період не отримував. Вважає, що відповідач за період вимушенного прогулу повинен виплатити позивачу заробітну плату з дня звільнення по день ухвалення рішення з розрахунку його середньоденної заробітної плати 365,98 грн. Таким чином відповідач повинен виплатити позивачу 83077,46 грн. - заробітну плату за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надав суду пояснення аналогічні фактам викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 01-03/443 від 17.10.2016 року у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість заявлених позовних вимог, тому просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі та суду пояснив, що [PERSON] до моменту призначення його виконуючим обовязки керівника зазначеного підприємства не перебував у трудових відносинах з ДАЗВ України, а також не був штатним працівником ДП «НТЦ КПРВ» та/або іншого державного підприємства, що належить до сфери управління ДАЗВ України. Контракт з [PERSON] не укладався. Також зазначив, що наказом ДАЗВ України від 27.03.2015 року №26-ос на [PERSON] було покладено виконання обовязків директора ДП «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання» Державної корпорації «Українське державне обєднання «Радон» до проведення конкурсу на заміщення вакантної посади директора зазначеного підприємства. До виконання своїх обовязків на вищезазначеній посаді Позивач віднісся недбало та безвідповідально, в результаті чого показники фінансово-господарської діяльності різко знизились і оцінюються як негативні. Окрім іншого, розмір заробітної плати [PERSON] було визначено самостійно у сумі 7147,00 грн. та безпідставно у звязку із відсутністю контракту. При цьому зазначив, що дане розпорядження ніким неоспорювалось та неоскаржувалось. Наказом ДАЗВ України №72-ос від 07.08.2015 року [PERSON] було звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України 07 серпня 2015 року. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06.07.2016 року визнано незаконним наказ ДАЗВ України від 07.08.2015 року №72-ос та поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обовязки директора ДП «НТЦ КПРВ». На виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 06.07.2016 року, ДАЗВ України наказом від 20.07.2016 року №84-ос поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обовязки директора підприємства 07 серпня 2015 року. Згідно з п.2 зазначеного наказу,відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України звільнено [PERSON] від виконання обовязків директора ДП «НТЦ КПРВ» з 21.03.2016 року у звязку з закінченням строку трудового договору, що визначався наказом ДАЗВ від 27.03.2015 року №26-ос «Про дострокове припинення контракту», яким було обумовлено строк дії до підведення підсумків конкурсу на заміщення вакантної посади, дата якого визначена протоколом №3 від 21.03.2016 року засідання комісії з проведення конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки, що належить до сфери управління ДАЗВ України. Таким чином, з [PERSON] було припинено трудові відносини та звільнено його з 21.03.2016 року від виконання обовязків директора ДП «НТЦ КПРВ» у звязку із закінченням строку трудового договору, згідно наказу ДАЗВ України від 20.07.2016 року №84-ос «Про кадрові питання». Зазначений наказ про звільнення з роботи [PERSON] не оскаржував ся. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з ДП «НТЦ КПРВ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судом рішення, тобто з 07.08.2015 року по 06.07.2016 року у розмірі 83077,46 грн. є безпідставними та необґрунтованими. Суд, вислухавши\~\~представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку задоволення позовних вимог, але частково за наступних підстав. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні судом із дослідженої оригіналу трудової книжки позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.58), встановлено, що позивач з 31.03.2015 по 07.08.2015 року включно перебував у трудових відносинах із Державним підприємством «Науково-технічний центр дезактивації та комплексного поводження з радіоактивними відходами, речовинами, джерелами іонізуючого випромінювання» Державної корпорації «Українське державне обєднання «Радон» на посаді виконуючого обовязки директора. Наказом Державного агентства України з управління зоною відчуження від 07 серпня 2015 року №72-ОС [PERSON] був звільнений на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогули без поважних причин. /а.с.9/ За захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2016 року у задоволенні позову було відмовлено. /а.с.14-17/ Рішенням апеляційного суду міста Києва від 06.07.2016 року [PERSON] поновлено на роботі. В задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було відмовлено, оскільки заробітна плата нараховувалась останньому ДП «НТЦ КПРВ»(який був третьою особою по справі), а не ДАЗВ України. /а.с.10-13/ В звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 2\~ст. 235 КЗпПУ, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки рішенням апеляційного суду міста Києва від 06.07.2016 року [PERSON] поновлено на роботі, а в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було відмовлено, оскільки заробітна плата нараховувалась останньому ДП «НТЦ КПРВ», тому, вимога, щодо стягнення з відповідача середню заробітну плату за весь період вимушеного прогулу з 07.08.2015 року по 06.07.2016 року підлягає задоволенню, але частково. Згідно наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження від 20.07.2016 року №84 про кадрові питання, [PERSON] звільнений з роботи 21.03.2016 року за закінченням терміну контракту./а.с.53/ Тобто, [PERSON] перебував у вимушеному прогулі з 08.08.2015 року по 21.03.2016 року, тому вимога щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за період вимушеного прогулу підлягає задоволенню саме, з 08.08.2015 року по 21.03.2016 року включно. Згідно довідки від 15.09.2016 року № 17 ДП «НТЦ КПРВ»\~середньоденна заробітна плата позивача становила 365,98 грн. /а.с.19/ Позивач перебував у вимушеному прогулі 156 робочих днів, що складає: серпень 2015 року 15 днів; вересень 2015 року 22 дня; жовтень 2015 року 21 день; листопад 2015 року 21 день; грудень 2015 року 23 дні; січень 2016 року 19 днів; лютий 2016 року 21 день; березень 2016 року 14 днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 57092,88\~\~(365,98 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 156 дні /кількість робочих днів вимушеного прогулу = 57092,88 грн.). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial