Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: визначити за [PERSON] право власності на ѕ частки у спільному майні подружжя на квартиру [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] свідоцтва про право власності на частку у спільному майні за письмовою заявою [PERSON] з наступним повідомленням спадкоємців померлої, не видавалося, а тому немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від відповідача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю, проти позову не заперечує. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] 27 грудня 1977 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФП № 344761. За період шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], свідченням чого є свідоцтво про народження серії І-ФП № 450449 та зі слів позивача: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON]. 17 липня 2015 року померла [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП № 224735. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно в тому числі на квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 19.05.1993 року, виданого виконавчим комітетом Ленінського районної ради народних депутатів за реєстровим № 17968. Спадкоємцем першої черги є [PERSON], як чоловік померлої та її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] оформлена у 1993 році, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом України, суд, при вирішенні питання щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення часток кожного з подружжя при поділі спільного майна, вважає за необхідне застосовувати норми КпШС УРСР. Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР (в редакції від 20.06.1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.\~ст.\~22\~Кодексу про\~шлюб та\~сімю,\~(\~від 20.06.1969\~року,\~який діяв\~на час\~укладання шлюбу\~[PERSON]\~та [PERSON]\~)\~майно,\~нажите \~подружжям за\~час шлюбу,\~є його\~спільною сумісною\~власністю.\~Кожен з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. На підставі ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю, В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно із ст. 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або за законом. Із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок вбачається, що [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] у період шлюбу з [PERSON], а тому, відповідно до норм ст. 22 КпШС УРСР, зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки є рівними, у відповідності до вимог ст. 28 КпШС\~УРСР. Відповідно до довідки наданої ЖБК «Темп-2» від 14.06.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 14 травня 1955 року по день смерті 17.07.2015 року, [PERSON] з 30 жовтня 1980 року по 23 серпня 2017 року, [PERSON] з 17 травня 2011 року по теперішній час. 23 серпня 2017 року помер [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП № 266799. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до розяснень щодо оформлення спадщини приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 10.05.2018 року за вих. № 93/01-16, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» визначено порядок видачі свідоцтва про право власності в разі смерті одного з подружжя. У разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Враховуючі те, що [PERSON] помер, визначити його частку у спільному майні подружжя в позасудовому порядку не представляється можливим. В той же час суд вважає безпідставною вимогу позивача щодо визначення частки [PERSON] у розмірі ѕ, оскільки частки у спільному майні є рівними, підстав для відхилу від рівності часток в бік збільшення судом в ході розгляду справи не встановлено. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial