Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вточнивши позовні вимоги, посилався на те, що він 25 вересня 2012 року був прийнятий на посаду провідного інженера до ПАТ «Донвуглеводоканал». У період з 25 вересня 2012 року по 07 жовтня 2013 року позивач безперервно працював на вищезазначеному підприємстві. 07 жовтня 2013 року на підставі наказу № 148к від 07 жовтня 2013 року позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Однак відповідачем не було здійснено розрахунку з позивачем, у зв'язку з чим у відповідача ПАТ «Донвуглеводоканал» перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 2600 гривень 00 коп., через що позивач був вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 18428 гривень 25 коп. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'являється, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, повідомлення про причини неявки та клопотань про відкладення справи від нього не надходило, і тому суд, враховуючи, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутністю відповідача, за правилами ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, приходить до висновку про можливість ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач у період з 25 вересня 2012 року по 07 жовтня 2013 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Донвуглеводоканал», працював за трудовим договором на посаді провідного інженера, призначений на посаду головного інженера, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 4-6). Судом встановлено, що 07 жовтня 2013 року позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку із власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці та наказом (а.с. 4-6, 9). При розрахунку йому сплачено 3800 грн. 00 коп. і не сплачено 2600 грн. 00 коп. але довідку про заборгованість підприємство не надає і суд приймає до уваги розрахунки зроблені позивачем на підставі наявних у нього відомостей про середню заробітну плату. Суд встановив, що в результаті неправомірної невиплати позивачеві заробітної плати йому було спричинено моральні переживання, були порушені нормальні умови життя позивача, пов'язані з невиплатою заробітної плати. Тому суд вважає, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, в зв'язку з чим позов про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Приймаючи до уваги тяжкість спричинених страждань, те, що позивачу спричинявся психологічний стрес через порушення його законних прав на отримання винагороди за працю, що свідчить про наявність негативних наслідків, що на деякий час вплинули на спосіб життя позивача, враховуючи зусилля, що повинні бути витрачені позивачем на поновлення нормального стану, суд виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України, пп. 3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди» вважає, що розмір суми, яка може компенсувати позивачу спричинену шкоду, складає 2000 гривень. Зазначену суму, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. 115 КЗпП України, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 2600 гривень 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000грн., а на підставі ст. 88 ч.ч. 3, 2 ЦПК України - судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 115 ч. 1, 116 ч. 1,2, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial