Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що відповідач є власником (наймачем) квартири [ADDRESS], на її ім'я відкритий особовий рахунок. ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячої води. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, повязані зі споживанням послуг з централізованого опалення та гарячої води. У звязку з чим утворилась заборгованість за період з 01.11.2011 року по 01.10.2016 рік сума заборгованості відповідача склала 1814,63 гривень яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1378,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглянути без її участі, та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст.224 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно договору №8639(особовий рахунок №2861922), що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], та є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач ПАТ «Херсонська ТЕЦ» відповідно договору. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з 01.11.2011 року по 01.10.2016 рік сума заборгованості відповідача складає 1814,63 гривень. Відповідач добровільно виплачувати заборгованість відмовляється. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 26.01.2015 року судовий наказ, про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання, скасовано, оскільки в матеріалах справи вбачалась наявність спору про право. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином (докази іншого в матеріалах справи відсутні), враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. З урахуванням цього заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з цим, оскільки позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору згідно платіжного доручення №4146 від 09.10.2014 року в сумі 121,80 гривень, та платіжного доручення №2861 від 25.11.2016 року в сумі 1256,20 гривень, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved