Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

\~\~ Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом із позивачем у зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON]- колишній чоловік, шлюб із яким розірвано 16.02.2010 року. Позивач зазначає, що тривалий час відповідач не проживає у спірній квартирі, не оплачує комунальні платежі та не бере участі у її утриманні. За відомостями, наявними у позивача, відповідач виїхав за межі України та перебуває на території Російської Федерації з 2008 року та з цього часу відомостей про себе відповідач не надавав. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у здійсненні права власності щодо квартири, крім того відповідач не надає грошових коштів на утримання спірної квартири, у звязку із цим позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири №237 розташованої у будинку 4 по проспекту Кутузова у м. Херсоні, просить зобовязати управління Державної міграційної служби у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за зазначеною адресою. Позивач як на правову підставу заявлених позовних вимог, посилався на ст.ст.317,319,383,386,405 ЦК України, які регулюють відносини, що виникають у сфері власності між власником та членами сімї власника житла. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку(ст. 74 ЦПК України). Заперечень, заяв, клопотань до суду не надсилав. За вказаних обставин, приймаючи до уваги згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.169,224 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив, що 07.09.1985 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], який за рішенням судового участка №6 Жовтневого району м. Володимира Російської Федерації розірвано 28.12.2009 року, зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем. Відповідно до\~\~ договору купівлі-продажу 20.05.1998 року, серійний номер ААО 602741 [PERSON] придбала у [PERSON] двокімнатну квартиру №237, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, проспект Кутузова б. 4, про що ХБТІ у реєстраційну книгу №15 внесло запис за реєстровим №4245 від 20.05.1998 року. З довідки ЖБК-№74 від 17.03.2015 року вбачається, що у квартирі за адресою: м.Херсон, проспект Кутузова, б. 4 кв. 237, зареєстровані та мешкають [PERSON], [PERSON], факт реєстрації [PERSON] також підтверджується довідкою ВАДР УДМС УМВС України в Херсонській області, отриманої на запит суду. На підтвердження заявленого позову, [PERSON] зазначає, що відповідач, як бувший член сімї втратив право користування належним їй на праві власності майном у звязку із його відсутністю більш як рік у жилому приміщенні. Суд вважає незаконними та необґрунтованими вимоги позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на підставі спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України(ст.ст.68, 69 СК України). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором(ст. 70 СК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.(ст. 3 ЦПК України) у спосіб визначений ст. 16 ЦК України та обраний ним. Відповідно до ст. 317, 318, ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі субєкти права власності є рівними перед законом. З викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] на час розгляду спору на праві спільної сумісної власності належить квартира №237, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, проспект Кутузова б. 4, а відтак власниками спірної квартири є позивач та відповідач у рівних частках. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 розяснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом(ст. 41 Конституції України, ст. 316-319 ЦК України), то власник на підставі ст. 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст.ст. 71,72,109,110,116 Житлового Кодексу Української РСР.. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення її померлою. Із досліджених матеріалів справи, отриманих пояснень та вказаних норм законодавства, судом не встановлено будь-яких доказів, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням квартири 237. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. За вказаних обставин, та враховуючи, що [PERSON] не є єдиним власником спірної квартири, суд підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не вбачає. Щодо вимоги про зняття з обліку [PERSON] за місцем реєстрації, то така позовна вимога є похідною від заявленої про визнання особи такою, що втратила право користування, а тому в цій частині позовних вимог суд також відмовляє.

Outcome: dismissed