Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.10.2013 року по 02.07.2014 року у розмірі 10473, 45 грн., посилаючись на те, щовідповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.02.1012 р., частково зміненого рішенням апеляційного суду Львівської області від 05.11.2012 року - скасовано наказ про звільнення та поновлено його на посаді інженера-проектувальника, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.2011 р. по 21.02.2012 р. у розмірі 10637,58 грн. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.02.2013 р., залишеним у силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.04.2013 р., задоволено його позов у частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 21.02.2012 р. до 28.12.2012 р. у розмірі 11537,89 грн., визнано, що фактичним днем звільнення є 28.12.2012 р.. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2013 року задоволено його позов щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2012 р. по 02.10.2013 р. у розмірі 10312,32 грн. Тільки 03.07.2014 року відповідач частково погасив заборгованість по заробітній платі. Вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.116 та 117 КЗпП України з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки тобто до моменту часткового розрахунку - з 03.10.2013 р. по 03.07.2014 р., що складає 10473, 45 грн. Просить позов задоволити. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить позов задоволити і справу розглянути за його відсутності на підставі наданих доказів. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.02.1012 р., частково зміненого рішенням апеляційного суду Львівської області від 05.11.2012 року - скасовано наказ про звільнення та поновлено його на посаді інженера-проектувальника, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.2011 р. по 21.02.2012 р. у розмірі 10637,58 грн. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.02.2013 р., залишеним у силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.04.2013 р., задоволено його позов у частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 21.02.2012 р. до 28.12.2012 р. у розмірі 11537,89 грн., визнано, що фактичним днем звільнення є 28.12.2012 р. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02.10.2013 року задоволено його позов щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2012 р. по 02.10.2013 р. у розмірі 10312,32 грн. З представленої позивачем виписки з банківської карти про одержання коштів від відповідача убачається, що 03.07.2014 року з останнього на користь позивача стягнуто в рахунок погашення заробітної плати 19848,46 грн. За наведених обставин суд приходить до висновку, що днем розрахунку відповідача з позивачем слід вважати саме 03 липня 2014 року. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості по заробітній платі, що виникла внаслідок затримки у виплаті такої та враховує, що за рішенням суду відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі за період до 02.10.2013 року, однак фактично провів частковий розрахунок по заробітній платі тільки 03.07.2014 р., а отже з відповідача слід стягнути середній заробіток за період з 03.10.2013 р. по 02.07.2014 р. Оскільки рішенням апеляційного суду Львівської області від 05.11.2012 року встановлено, що середньоденний заробіток позивача складав 53,71 грн., то з 03.10.2013 року по 02.07.2014 року за 195 робочих дні середній заробіток за час затримки розрахунку складає 10473,45 грн. (195х53,71).

Outcome: approved