Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 13.12.2013 року відповідачем надана йому характеристика, датована 01.07.2009 року за №5/283, яка не відповідає дійсності, дискримінує його та принижує його честь та гідність. Зазначена характеристика подає викривлене уявлення про нього як працівника та громадянина, громадського діяча, чим порушує його конституційні права (ст.ст.21,28 Конституції України) та права на доступ до служби (ст.38 Конституції України), до праці (ст.43 Конституції України). Характеристика не підтверджена актами про порушення правил поведінки та внутрішнього розпорядку підприємства, невиконанням чи неналежним виконанням посадових обов'язків, протоколами про адміністративні правопорушення, актами про відсторонення від роботи чи висновками медекспертів та наказами про притягнення до відповідальності. Характеристика довгий час залишалася доступною працівникам підприємства та невстановленому колу осіб, що створило негативний образ про нього та використовувалася для безпідставного переслідування. Не зважаючи на те, що він отримав травму на підприємстві та став інвалідом, він був звільнений з роботи 26.04.2012 року. Побічно, шляхом огласки документу було також нанесено шкоду його авторитету як охороннику складу та квартальному громадському судді. Він довгий час не міг зрозуміти причини, з яких йому відмовлялося у виконанні замовлень на послуги в лісгоспі, хоча на цьому підприємстві він отримав травму та став інвалідом, доки йому не став доступним зазначений документ. Позивач схильний думати, що саме сформоване на підставі цієї характеристики уявлення про нього в його бувших колег по роботі, у потенційних роботодавців, перешкоджало доступу до послуг, укладанню важливих для нього угод, наприклад, про працевлаштування, та у ряді випадків заважало конструктивному спілкуванню з представниками влади. Його принципова позиція щодо виробничих питань розцінена директором як зверхність та невиконання вказівок начальника складу. З цих підстав звернувся позивач до суду з даним позовом, в якому просив: засвідчити факт безпідставного приниження його честі та гідності відповідачем; зобов'язати відповідача анулювати документ та у встановленому законом порядку спростувати поширену про нього інформацію; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі однієї мінімальної зарплати (1218 грн.) та судові витрати. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася, подавши письмові заперечення, які повністю підтримала та згідно яких, ДП «Тростянецьке лісове господарство» вважає викладені в позові твердження необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню. 23 червня 2009 року [PERSON] була подана заява на ім'я директора лісгоспу Романенко Л.О. з проханням надати йому трудову характеристику для пред'явлення до Верховного Суду України по справі про поновлення на роботі. На дану заяву була накладена резолюція до виконання відділу кадрів. Тому на підставі звернення [PERSON] і була видана у відділі кадрів лісгоспу в липня 2009 року характеристика від 01.07.2009 року за №5/283, а не 13.12.2013 року, як про те, зазначає позивач. Крім цього, до позову прикладена ксерокопія конверту зі штемпелем пошти, який нібито відправив лісгосп позивачу. Проте, дана обставина не відповідає дійсності. На підприємстві відповідальною особою за відправлення поштової кореспонденції є завідувач канцелярії лісгоспу [PERSON] Даного листа остання позивачу не надсилала, що підтверджується витягом з журналу вихідної кореспонденції. До оформлення конверту є певні вимоги, по-перше, на конверті зазначена не вірно назва підприємства та поштова адреса,по-друге, на конверті відповідальна особа ставить штамп підприємства, з зазначенням всіх реквізитів. Також на конверті стоїть штамп Тростянецького поштового відділення №2, а лісгоспу всю поштову кореспонденцію відправляє через поштове відділення №3. Тому вважаємо, що даний конверт позивач сам оформив та надіслав на свою поштову адресу. Крім цього, позивач в своєму позові так і не вказав і не надав ніяких доказів тому, яким саме чином характеристика була тривалий час доступною працівникам підприємства та невстановленому колу осіб. Також позивач просить анулювати виданий документ та у встановленому порядку спростувати поширену про нього інформацію, але яким саме чином спростувати інформацію не вказав. Характеристика була видана особисто позивачу інспектором відділу кадрів лісгоспу, тому не зрозуміло яким саме чином позивач бажає спростування інформацію. Позивач також просить стягнути з лісгоспу моральну шкоду, але не вказує, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода. Відповідач в судовому засіданні повністю підтримав думку представника відповідача, позов не визнав та вважає, що не має підстав для його задоволення, при цьому зауважив, що характеристика була складена відповідно до доповідної начальника нижнього складу [PERSON] Суд, вислухавши сторони, представника відповідача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, матеріали цивільних справ за позовами [PERSON] до «Тростянецьке лісове господарство», 3-я особа: Романенко Л.О. за №2-666-2008 р. та № 2-265-2012 р., вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що наказом №20-к від 01.03.2007 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду охоронця нижнього складу ДП «Тростянецьке лісове господарство» (а.с.22) та наказом №52-к від 04.07.2007 року був звільнений з роботи за появу на роботі в нетверезому стані, на підставі п.7 ст.40 КЗпП України (а.с.23). Не погодившись зі звільненням з роботи, 08.10.2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Тростянецьке лісове господарство» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, який рішенням Тростянецького райсуду Сумської області від 20.11.2008 року був залишений без задоволення за безпідставністю заявлених вимог (а.с.25-26). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 05.02.2009 року апеляційна скарга [PERSON] на вищезазначене рішення суду задоволена частково, рішення суду від 20.11.2008 року скасовано, а [PERSON] поновлений на посаді охоронця ДП «Тростянецьке лісове господарство» (а.с.27-28). 19.03.2009 року виданий наказ за №29-к по ДП «Тростянецьке лісове господарство», яким [PERSON] був поновлений на посаді охоронника нижнього складу з 04.07.2007 року (а.с.24). 27.03.2009 року ДП «Тростянецьке лісове господарство» подана касаційна скарга на рішення Апеляційного суду Сумської області від 05.02.2009 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2012 року була задоволена. Рішення апеляційного суду Сумської області від 05.02.2009 року скасоване, а рішення Тростянецького райсуду Сумської області від 20.11.2008 року залишене в силі (а.с.29-30). На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.02.2012 року, [PERSON], наказом №48-к від 26.04.2012 року був звільнений з посади охоронника нижнього складу за п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а.с.31). В своїх позовних вимогах позивач вказував, що 13.12.2013 року він отримав характеристику за №5/283 датовану 01.07.2009 року за підписом директора ДП «Тростянецьке лісове господарство» Романенко Л.О. На підтвердження чого надав конверт зі штемпелем пошти про відправлення відповідачем даної характеристики (а.с.9,87). Як пояснила представник відповідача, 23.06.2009 року [PERSON] подав заяву на ім'я директора лісгоспу Романенко Л.О. з проханням надати йому трудову характеристику для пред'явлення до Верховного Суду України по справі про поновлення на роботі. На дану заяву була накладена резолюція до виконання відділу кадрів. Тому на підставі звернення [PERSON] і була видана у відділі кадрів лісгоспу в липня 2009 року характеристика від 01.07.2009 року за №5/283, а не 13.12.2013 року, як про те, зазначає позивач. Дане пояснення представника відповідача підтверджується копією заяви [PERSON] від 23.06.2009 року про видачу йому трудової характеристики для пред'явлення у Верховний Суд України (а.с.47) та копією характеристики за №5/289 від 01.07.2009 року (а.с.4), а отже твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи. Наданий позивачем як доказ, конверт про направлення йому характеристики (а.с.87), суд не може вважати доказом, оскільки не відомо, що направлялося в цьому конверті та даний конверт не відповідає вимогам, визначених п.п.42-46 Постанови Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року «Про затвердження правил надання послуг поштового зв'язку», а саме: відсутній штамп відповідача із зазначенням всіх реквізитів як відправника (копія зразка відправлення конверту відповідачем а.с.46) та заповнений власноруч із зазначенням не вірної адреси відправника. З огляду на це, суд приходить до висновку, що ДП «Тростянецьке лісове господарство» даного конверту не надсилало позивачу. Також встановлено, що на підприємстві ДП «Тростянецьке лісове господарство» відповідальною особою за відправлення поштової кореспонденції є завідувач канцелярії лісгоспу [PERSON] Даного листа остання позивачу в період з 12.11.2013 року по 18.12.2013 року не надсилала, що підтверджується витягом з журналу вихідної кореспонденції (а.с.34-45). Крім того, в обгрунтуваннях заявлених вимог позивач вказує,що характеристика довгий час залишалася доступною працівникам підприємства та невстановленому колу осіб, а тому просив анулювати характеристику та у встановленому законом порядку спростувати поширену про нього інформацію. Так, відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Згідно ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Допитана в судовому засіданні в якості свідка інспектор відділу кадрів [PERSON] пояснила, що позивач звернувся з письмовою заявою про видачу йому характеристики, яка була видана особисто [PERSON] в липні 2009 року. Допитана в якості свідка начальник нижнього складу [PERSON] пояснила, що за час роботи на посаді охоронника [PERSON] зарекомендував себе з негативного боку. З'являвся на роботу в нетверезому стані, внаслідок чого необхідно було заміняти його на іншого охоронника. Внаслідок такого відношення до роботи вона була вимушена складати рапорти (а.с.32,33). Вважає, що видана [PERSON] характеристика є правдивою. Позивач на обгрунтування своїх вимог щодо неправдивості характеристики надав як доказ копії журналу прийняття та здавання зміни (а.с.72-75), але згідно довідки відповідача за №617 від 16.06.2014 року оригінал цього журналу, розпочатого з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, на підприємстві не зберігся (був знищений), тому даний доказ є неналежним, в зв'язку з чим суд не може послатися на нього як на доказ. Отже, судом встановлено, що характеристика була видана позивачу за його вимогою для вирішення справи про поновлення на роботі. Про дану характеристику позивач знав ще в 2012 році, оскільки один її екземпляр є пришитим до матеріалів цивільної справи за №2-265/2012 (а.с.98), а тому позивач мав право висловити свою незгоду під час розгляду справи про поновлення на роботі. Інший екземпляр характеристики був направлений особисто позивачу 01.07.2009 року за №283, що підтверджується копією журналу обліку вихідної кореспонденції (а.с.94-95). З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що інформація, яка міститься в характеристиці не могла бути доступною працівникам підприємства та поширеною невизначеному колу осіб, як зазначає про це позивач, так як характеристика перебувала в цивільній справі про поновлення на роботі. В зв'язку з цим не має підстав для засвідчення факту безпідставного приниження честі та гідності позивача, анулювання документу та спростування інформації, викладеної в характеристиці. Крім того, позивач, вважаючи, що принижена його честь та гідність в своїх вимогах просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 1218 грн., при цьому не вказуючи в чому саме полягає його моральна шкода, з яких міркувань він визначив її розмір та якими доказами вона підтверджується. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З огляду на те, що судом факт приниження честі та гідності позивача, шляхом поширення інформації, викладеної в характеристиці відносно нього не встановлено, а отже не має підстав для відшкодування моральної шкоди, доказів завдання якої та в чому вона виразилася позивачем не було надано. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд під час постановлення рішення вирішує питання судових витрат. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовляється підстав для стягнення понесених ним судових витрат не має. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed