Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням у житловому будинку № 13 по вул. Матросова в селищі Коротич Харківського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником 5/6 частин житлового будинку № 13 з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований по вул. Матросова в селищі Коротич Харківського району Харківської області на підставі договору дарування від 14 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстраційний номер 4982. Належне йому право власності на 5/6 частин вказаного житлового будинку зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. 1/6 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по праву власності зареєстрована за дідом позивача, який помер 23.01.2009 р. та до теперішнього часу не є оформленою. Вказаний будинок має житлову площу 32,8 кв.м., загальну площу 60,0 кв.м. За адресою житлового будинку зареєстровані бабуся позивача [PERSON] та [PERSON]. Відповідач зареєстрований у будинку з 07.01.1980 р. Останні 25 років відповідач у житловому будинку не проживає, вивіз усі свої особисті речі, повністю припинив виконувати усі обовязки по утриманню будинку та прибудинкової території, сплати комунальних послуг. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 травня 2017 року провадження по справі відкрито. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити у повному обсязі та у разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових викликів та через оголошення у пресі. Треті особи по справі надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що позивач є власником 5/6 частин житлового будинку № 13 з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований по вул. Матросова в селищі Коротич Харківського району Харківської області на підставі договору дарування від 14 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстраційний номер 4982. Належне йому право власності на 5/6 частин вказаного житлового будинку зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 13,14). 1/6 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по праву власності зареєстрована за дідом позивача [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 81018101 від 22.02.2017 р. (а.с. 9-10). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, за вказаною адресою зареєстровані бабуся позивача [PERSON] та [PERSON]. Відповідач зареєстрований у будинку з 07.01.1980 р. (а.с. 15-28). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до\~ст. 319 ЦК України\~(який набув чинності з 01.01.2004р.), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~(який набув чинності з 01.01.2004 р.) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтями\~316\~та\~328 ЦК України\~(який набув чинності з 01.01.2004 р.) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~ закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК \~передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку виклав у своїй Постанові Верховний Суд України у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, відповідно до якої, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідно до положень ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~є обовязковим для суду при виборі і застосуванні норми права до відповідних спірних правовідносин. Положеннями\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею першою Протоколу № 1\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. ст.\~11,\~12,\~15,\~20 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що позивач правомірно володіє 5/6 частиною житлового будинку, відповідач зареєстрований, але не проживає у належному позивачу житловому будинку, не веде з ним спільне господарство, оскільки закон не передбачає переходу прав і обовязків в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку, суд вважає, що необхідно усунути [PERSON] перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням у житловому будинку № 13 по вул. Матросова в селищі Коротич Харківського району Харківської області. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved