Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Держави Україна за рахунок коштів державного бюджету через державну казначейську службу України на свою користь матеріальної шкоди у розмірі 7200 грн. втраченого заробітку та 400000 грн. у відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконних дій органів досудового слідства стосовно нього, посилаючись при цьому на відповідний нормативний акт. Надав суду всі необхідні докази. Представник відповідача жодного разу у судове засідання не з`явився, але надав суду свої заперечення, в яких позов не визнав посилаючись, що Казначейство виступає від власного імені у правових стосунках з фізичними та юридичним особами і відповідає тільки за власними зобов`язаннями згідно ч. 1 ст. 2 ЦК України. Вказував на рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 2001 року, звертаючи увагу на те, що Держава не відповідає по зобов`язаннях державних органів, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави; тобто, державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. З цих просив у позові відмовити. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Достеменно встановлено, що 02 липня 2012 року слідчим ОВС відділу розслідування злочину щодо корупційних діянь прокуратури Одеської області [PERSON] було порушено кримінальну справу відносно позивача, який працював начальником Любашівського райуправління юстиції Одеської області за ознаками злочину передбаченого ст.. 368 ч. 3 КК України. Так, 02 липня 2012 року [PERSON] було затримано за підозрою у скоєні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у зв`язку з чим він був поміщений до ізолятора тимчасового затримання м. Одеси. Однак, 05 липня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено постанову по справі № 1522/15775/12 про обрання відносно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 17000 грн. Тому, на виконання зазначеної постанови суду 06 липня 2012 \~ \~ \~ \~року [PERSON] , матір позивача, внесла 17000 грн. на депозит ТУ ДСА України в Одеській області, у зв`язку з чим [PERSON] був звільнений. Тобто, з 02 липня 2012 року по 06 липня 2012 року, позивач був затриманий та знаходився в ізоляторі тимчасового затримання м. Одеси. 07 липня 2012 року наказом начальника Головного управління юстиції в Одеській області № 922-к було припинено державну службу заступника начальника Любашівського районного управління юстиції Одеської області - начальника відділу державної виконавчої служби [PERSON] та звільнено його з займаної посади на підставі п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного виконавця. З тексту наказу № 922-к від 07 липня 2012 року слідує, що рішення про звільнення [PERSON] було ухвалене у зв`язку з інформацією від УДСБ з ЕЗ ГУМВС України в Одеській області (лист вих. № 3/4948 від 02 липня 2012 року) про скоєння [PERSON] злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - за отримання хабара. Тобто [PERSON] було звільнено з роботи (посаді) у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності. 26 листопада 2012 року Любашівським районним судом Одеської області та результатами розгляду кримінальної справи № 1518/1446/2012 відносно [PERSON] було винесено обвинувальний вирок за скоєння злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді п`яті років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності на 2 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки. 07 лютого 2013 \~ \~ \~ \~року Апеляційним судом Одеської області вирок Любашівського районного суду Одеської області від 26 листопада 2012 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у зв`язку із м`якістю вироку суду першої інстанції. 20 грудня 2013 \~ \~ \~ \~року Любашівським районним судом Одеської області за результатами нового судового розгляду кримінальної справи № 507/283/13-к відносно [PERSON] було знов винесено обвинувальний вирок за скоєння злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з відбуттям в кримінально-виконавчому закладі закритого типу з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями на один рік і конфіскацією усього належного йому майна. 24 червня 2014 року Апеляційним судом Одеської області зазначений вирок Любашівського районного суду Одеської області було скасовано, а справу направлено прокурору Одеської області для здійснення додаткового розслідування. 07 серпня 2014 року слідчий ОВС СВ прокуратури Одеської області Климович Ф.С. отримав матеріали зазначеної кримінальної справи та вніс відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань ПІД № 42014160000000376 та розпочав досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Нарешті, 11 грудня 2014 року слідчим СВ Любашівського РВ ГУМВС України в Одеській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42014160000000376 від 07 серпня 2014 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в діях [PERSON] . В результаті незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності та засудження йому було завдано великі моральні страждання, які безумовно призвели де порушення його нормальних життєвих зв`язків, авторитету та поваги на роботі, вдома вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п.п 4. 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України. Генеральної прокуратури України. Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Особі повертаються суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату), за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. Тобто, на цей час провадження кримінальної справи закрито з реабілітуючи мотивів щодо дій позивача. Тим самим державним органом визнано безпідставне притягнення позивача до кримінальної відповідальності. У підсумку таких дій досудового слідства та прокуратури, позивачу безумовно було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді не отриманого заробітку у період з 02 липня 2012 року по 01 жовтня 2012 року, оскільки, він був звільнений 07 липня 2012 року наказом № 922-к начальника Головного управління юстиції в Одеській області на підставі п.6 ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця та не отримував заробітну плату, яка загалом становить 7200 грн. Крім того, як доведено матеріалами справи [PERSON] протягом 2-х років та 5 місяців перебував тягарем досудового слідства, намагаючись довести свою невинність у скоєнні злочину. На протязі цього часу позивач перебував у стані великого психологічного напруження, пов`язаного з винесенням щодо нього обвинувальних вироків судами, які потім були скасовані. Відповідно до ст. 1176ЦК України, шкода завдана, фізичній особі внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у \~ \~ \~ \~вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачається, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Як зазначалось вище, загальний строк перебування позивача під судом та слідством складає 2 роки 5 місяців та 9 днів, на підставі чого позивач має право на відшкодування майнової шкоди (п.2 постанови Пленуму ВС України № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями). При цьому, саме держава через органи Державного казначейства України повинна відшкодувати позивачу матеріальну та моральну шкоду. Оцінюючи розмір конкретної моральної шкоди у 50000 грн. суд виходить з положень згаданої вище постанови Пленуму ВС України від 31 березня1995 року та конкретних обставин справи.

Outcome: approved