Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним\~ позовом. У позові вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування. На час набуття права власності на квартиру там був зареєстрований брат колишнього власника квартири [PERSON], який за місцем реєстрації не проживає, тому просив\~ визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобовязати СГІРФО Хортицького району РВ УМВС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове не зявився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, про слухання справи сповіщався належним чином, шляхом надсилання рекомендованими листами на адресу реєстрації судових повісток, копії позову та додатків до нього, за отриманням поштових відправлень на пошту він не з'явився, тому вони повернуті суду. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає неотримання відповідачем поштових відправлень відмовою у отриманні, а тому, відповідно до п.8 ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про час, місце розгляду цивільної справи, а оскільки він не повідомив суд про причини своєї неявки, суд вважає причину його неявки неповажною. Відповідно до ст. 74 ЦПК України, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідки адресно - довідкового сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 15.03.2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 18), саме за місцем реєстрації відповідач повідомлявся про слухання справи, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно № 32239997 від 29.11.2011 року (а.с. 15) та договором дарування від 26.11.2011 року (а.с. 13-14). З довідки ЖБК « 288 «Ферросплавник-5» за № 3 від 17.01.2017 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Актом обстеження квартири [ADDRESS] на предмет фактичного проживання [PERSON] від 10.01.2017 року встановлено, що [PERSON] в квартирі не проживає з 26.11.2011 року (а.с. 16). Конституцією України (ст. 41) і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном і закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України і ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. За ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України і ч.1 ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У п.34 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( частина перша статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Враховуючи, що\~ власником\~ квартири [ADDRESS] є [PERSON], відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, що підтверджується документами, які є у матеріалах справи, заперечень у цій частині доводів позивача відповідач суду не надав, його необхідно визнати втратившим право користування вказаним жилим приміщенням. Позовні вимоги позивача щодо покладання зобовязання на СГІРФО Хортицького району РВ УМВС України в Запорізькій області зняти [PERSON] з реєстрації у квартирі, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог ст.. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації осіб здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

Outcome: partial