Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 17.12.2013р. у розмірі 25427,29грн., яка складається з 2790,00грн. заборгованість за кредитом, 18100,28грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2850,00 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 грн. (фіксована частина), 1187,01грн. штраф (процентна складова). Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.12.2013 р. відповідач отримав кредит у розмірі 2800,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, продовжує ухилятись від виконання зобовязання, заборгованість не погашає, а тому станом на 10.07.2016 року заборгованість за кредитним договором складає 25427,29грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому згідно зі\~ст.224 ЦПК України\~проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2013р.відповідач [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В даній Анкеті зазначені дані відповідача, місце проживання, телефони. В графі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг Тарифами ПриватБанку(виявляю бажання оформити на своє імя)» відсутні будь-які відмітки. В графі бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна Gold» - відсутні записи.Також в даній Анкеті-заяві зазначено, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, на яку посилається сторона позивача в обґрунтування своїх позовних вимог, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтями 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, 599, ч.2 ст.615, 629, 1050 ЦК України, на які посилається сторона позивача, встановлено, що зобовязання мають виконуватися сторонами згідно умов договору, наслідки невиконання зобовязань. Так, ст.509 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11, зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобовязань, виконання яких захищене законом; визначає порядок, спосіб та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобовязань. Відповідно до частини першої ст.. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторін має бути досягнута згода. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Позивачем визначено договір б/н від 17.12.2013р. укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] як кредитний договір, однак за своєю суттю таким даний договір не являється. Як вбачається з виписки за період з 01.01.1999р. по 03.12.2016р. за карткою користувача [PERSON] станом на 17.12.2013р. кредитний ліміт становить 0.00. Згідно даної виписки користувачем банківської картки були проведені операції по розрахунках. У листі від 08.12.2016р. № 20.1.0.0/7-20161126/2071 позивачем зазначено, що відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт дав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, і клієнт надав свою згоду в будь-який момент змінювати (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В даному листі позивачем також зазначено, що підписання договору є прямою і безумовною згодою, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно долученої довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н від 17.12.2013р.) 17.12.2013р. відбулась операція по зміні кредитного ліміту у розмірі 2800,00грн. Проте дана довідка суперечить доданій позивачем до даного листа виписці за період з 01.01.1999р. по 03.12.2016р. за карткою [PERSON] в графі якої за 17.12.2013р. кредитний ліміт визначено 0,00. Істотною умовою кредитного договору, із врахуванням положень ст..1054 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є погодження сторонами певної суми коштів, яка має надаватись в кредит. По даній справі встановлено, що відповідач підписував Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку 17.12.2013р., яка оформлялась з видачею позивачем відповідачу банківської картки. В графі бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна Gold» - відсутні будь-які записи. Таким чином, договір б/н від 17.12.2013р., укладений між позивачем та [PERSON] за своєю суттю кредитним договором не являється, оскільки в даному договорі будь-яких істотних умов, які притаманні кредитному договору сторонами не обумовлено, згоди щодо таких не досягнуто. Одностороннє встановлення кредитного ліміту банком у розмірі 2800,00грн. в день укладення договору в якому розмір кредитного ліміту визначено 0,00 не може розглядатись як збільшення, зменшення кредитного ліміту, оскільки сторонами не досягнуто згоди про отримання відповідачем будь-яких кредитних коштів. Відповідно до п. 1.4. ст.1 Закону України «Про \~платіжні системи та переказ коштів в Україні» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Відповідно до п. п.1.14, 1.27 ст.1 цього закону електронний платіжний засіб - платіжний інструмент,який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до 1.24 ст.1 даного закону переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Відповідно до п. 14.7 ст. 14 даного Закону банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором. Порядок здійснення операцій із використанням платіжних банківських карток на момент укладення договору б/н від 17.12.2013р. регулювався Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ № 223 від 30.04.2010 року. Так, відповідно до п. 1.4 Положення платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для здійснення платіжних операцій з рахунку платника або банку, а також інших операцій, установлених договором; Згідно п.п. 2.3, 2.4 Положення спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватися у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі договір). Договір укладається в письмовій формі. Емітент зобовязаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку. Відповідно до п.р. 3.1 Положення користувачі мають право використовувати спеціальні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків та умов договору з емітентом. Залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Дебетова схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу в межах залишку коштів, які обліковуються на його рахунку, а разі їх недостатності або відсутності за рахунок наданого банком кредиту. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Відповідно до п.п. 3.3. Положення кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Таким чином, враховуючи, що у договорі б/н від 17.12.2013р., укладеного між позивачем та відповідачем не було визначено жодного ліміту заборгованості або граничної суми заборгованості, тому підстав для надання банком дебетово-кредитової чи кредитової схеми при користуванні платіжної карткою відповідачем не було. Відносини між емітентом та держателем платіжної картки при здійсненні розрахунків за операціями з використанням платіжних карток за кредитною схемою регулюються кредитним договором, який відповідно до статті 1055 Цивільного Кодексу України, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з пунктом 2 статті 215 Цивільного Кодексу України, нікчемним правочином є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Тобто кредитний договір укладений з порушенням письмової форми не підлягає виконанню та не створює будь-яких юридичних наслідків. Судом встановлено, що відповідачем проводилися операції зі зняття з відкритого позивачем карткового рахунку грошових коштів у розмірі, що перевищував суму надходжень на цей рахунок, у звязку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає поверненню позивачу. Із врахуванням викладеного вище з відповідача слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 2790,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial