Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: - 61 776, 00 грн. - суму боргу за договором позики; - 7956,75 грн. - інфляційні витрати; - 2584,44 грн. - 3% річних від простроченої суми; - 723,17 коп. - судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 10.07.2017р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу, а відповідач отримав від нього 60537,00 грн., що еквівалентно 2220,00 доларів США. Про отримання вказаних коштів відповідач власноруч написав розписку, у якій зобов`язався повернути отримані від позивача кошти до 10.05.2017р. У визначений у договорі термін відповідач, отримані у борг кошти, не повернув, та, взагалі відмовився виконати своє зобов`язання щодо повернення боргу, внаслідок чого позивач змушений був звернутися до суду для вирішення даного питання у судовому порядку. Крім того, на підставі ст.625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування за весь час прострочення зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми, разом із понесеними ним судовими витратами. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що, підтримує позов у повному обсязі, та, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності - суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, на підставі ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як встановлено судом в ході розгляду справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надав суду розписку, згідно якої відповідач [PERSON] 10.02.2017р. отримав від позивача 60537,00 грн., що еквівалентно 2220,00 доларів США, які зобов`язався повернути позивачу 10.05.2017р. У зазначений у договорі термін отриману від позивача суму коштів відповідач позивачу не повернув, про що свідчить розписка, наявна у позивача. Встановлені судом вищевказані обставини свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положення ст.ст.526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Письмових заперечень, а також будь-яких доказів тому, що сума боргу була повернута позивачу, відповідач суду не надав. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, останній розрахував інфляційні витрати з урахуванням роз`яснень, наданих у Листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997р., відповідно до чого, сума боргу відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення складає: 61776,00 грн. (сума боргу за договором позики)+ 7956,75 грн. (інфляційні витрати). Крім того, встановивши в судовому засіданні, що, на час розгляду справи відповідач по справі прострочив виконання грошового зобов`язання, суд також вважає обгрунтованими і позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, які складають 2584,44 грн. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім, та документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved