Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсною укладену з відповідачем угоду № 79 від 09 грудня 2013 року «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги газопостачання» по особовому рахунку № 212066 за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, вулиця Рєпіна, 19-и; також просить зобовязати відповідача списати з його особового рахунку № 212066 заборгованість у розмірі 6676,20 грн. за спожитий природний газ за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, вулиця Рєпіна, 19-и, за період з 01.01.2010 року по 09.12.2013 року у звязку з порушеннями прав споживача з боку відповідача та необґрунтованим нарахуванням збитків у якості заборгованості боргу нібито за спожитий газ та надані послуги, стягнути з відповідача суму витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень та суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 8000 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 9 грудня 2013 року під час перебування сторонами у судовому цивільному процесі з питання газопостачання за його позовом до ПАТ «Харківгаз» (цивільна справа № 635/6347/13-ц), між позивачем та ПАТ «Харківгаз» укладений договір № 79 про реструктуризацію заборгованості. Цей договір є незаконний і підлягає скасуванню оскільки вчинений позивачем під впливом тяжкої для нього обставини - непереборні зимові морози, що могли нанести матеріальну шкоду будинку та системі опалювання, а також фізичну шкоду здоровю. Розгляд цивільної справи № 635/6347/13-ц до ПАТ «Харківгаз» затягувався і у зв'язку з настанням зими та великих морозів позивач не мав іншого вибору крім як вимушено звернутися до ПАТ «Харківгаз» Мерефянська філія та підписати 09 грудня 2013 року угоду № 79 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання з метою часткової оплати та підключення позивачу газопостачання. Таким чином, позивач був вимушений заплатити відповідачу суму 1923,40 грн., щоб не замерзнути взимку 2013-2014 років та врятувати систему опалювання та водопостачання, своє майно та здоровя. Позивач ніколи не порушував правила користування послугами та не мав заборгованості і ніколи не погоджувався с сумою боргу тому волевиявлення на підписання договору не було вільним та не відповідало внутрішній волі з наступних підстав. З 17.11.2009 року позивач є користувачем послуг газопостачання, які надає відповідач, особистий рахунок позивача №212066. У вересні 2012 року біля лічильника газу у належному позивачу домоволодінні з'явився запах газу. На виклик позивача представники газової служби своєчасно не приїхали і позивач пластиліном замазав щілини у місцях з'єднання лічильника з трубами. 10.09.2012 року працівник газової служби [PERSON] впевнився, що пломби на лічильнику усі на місцях та без видимих пошкоджень, однак витік газу не усував, а висловив сумнів у правильності роботи лічильника, демонтував його про що в присутності позивача склав акт № 53 від 10.09.2012 року про виявлене порушення та умовив позивача підписати цей акт, де вказав причину яка не передбачена змістом акта як офіційно можлива у таких випадках, для констатації факту порушення, а записав «пломба заводу виробника викликає сумніви». Лічильник відправлено на експертизу. Через 2 місяці та 11 днів позивач одержав письмову претензію №01-10/2368 від 21.11.2012 року, яка підготовлена виконавцем де вказано, що позивач здійснював несанкціонований відбір природного газу. Позивач мешкає один, не втручався в роботу приладу - газового лічильника, то цього пошкодження не могли зробити інші особи, крім працівників газової служби. Або з необережності на лічильник могли впасти якісь предмети, на що позивач за своїм віком та станом зору міг не звернути увагу. Крім того, багато років з 1995 року 18 років змінення вигляду пластмасової пломби заводу виробника могла маги місце завдяки температурному впливу повітря в кімнаті де працювали газова піч, газова колонка, газовий котел АОГВ-23, на висоті приблизно 180-190 см. від рівня підлоги, де температура вище ніж у підлога. З вказаною претензією позивач не погодився і платити суму збитків у розмірі 3852.98 грн. відмовився і 20.12.2012 року подав відповідну зустрічну претензію з запереченнями і отримав лист №01-10/75 від 16.01.2013 року з додатком акт №633 від 12.10.2012 року експертизи лічильника газу. Цей лист вважався попередженням про зняття лічильника, якій є власністю підприємства та про відключення домоволодіння від системи газопостачання за заборгованість, яка виникла внаслідок несплати нарахованих збитків. Аналогічним листом від 21.01.2013 року вих. №01-22/109 позивачу повідомили про сплату заборгованості за спожитий газ на суму 3299.29 гри. з попередженням про припинення газопостачання. В лютому 2013 року позивач отримав припис від 04.02.2013 року Мереф'янської філії ПАТ «Харківгаз» на придбання лічильника та про те, що 04.04.2013 року буде знято лічильника з обмінного фонду, до якої були додані додатки: акт експертизи №6 33 від 12.10.2012 року, довідка про непридатність засобу вимірювальної техніки лічильника газу. 04.04.2013 року позивачу на домашню адресу працівник ПАТ «Харківгаз» приніс документи: акт експертизи № 633, довідку № 633Е від 12.10.2012 року про непридатність належного позивачу лічильника до застосування а також лічильник МКМ G-б №9064463 без упаковки та без пломби заводу виробника, про що на його екземплярі припису та на своєму екземплярі припису позивач власноручно написав, що лічильник повернуто без пломби. 04.04.2013 року працівники Мереф'янської філії ПАТ «Харківгаз» зняли у позивача лічильник обмінного фонду, але належний позивачу лічильник газу відмовились встановити та склали типовий акт-претензію №14 з приводу підозри на втручання в лічильник з описом порушень «пломба заводу виробника на лічильнику викликає сумніви», запропонували відшкодувати збитки та відключили газопостачання, про склали акт №16 про відключення газоспоживних приладів на несплату заборгованості. Позивач не був згоден з діями працівників ПАТ «Харківгаз» і відмовився підписувати акти претензію, про відключення газу, про що був складений акт про відмову від підпису № 17 від 04.04.2013 р. На звернення позивача відповідачем відмовлено у встановленні лічильника та відновлення газопостачання. Позивач не погодившись з висновками експертизи лічильника звернувся до лабораторії з метою перевірки лічильника. В тій же лабораторії ПАТ «Харківгаз» позивачу перевірили лічильник провели повірку, встановили пломбу замість заводської пломби і склали 26.02.2013 року технічний акт № 944. У акті № 944 комісія пише висновок -«Ремонт суматора», тоді як у лічильнику моделі МКМ не має такої частини як суматор, а в акті навпроти кожної моделі лічильника вказаний перелік частин, які можуть бути замінено чи відремонтовано. Таким чином експерти - працівники лабораторії з технічного обслуговування та ремонту газових побутових лічильників ПАТ «Харківгаз» у двох документах акті № 633 та в акті № 944 дають взаємовиключні речі - висновки, про ремонт неіснуючих частин лічильника суматора в акті № 944, а спочатку в акті № 633 механічне пошкодження коліс відлікового механізму. А в довідці про непридатність засобу вимірювальної техніки №ХГ/633 від 12.102012 року яка видана ДП Харківським регіональним науково-виробничим центром стандартизації, метрології та сертифікації належний позивачу лічильник має брак за зовнішнім виглядом «відсутня пломба заводу виробника», яка при демонтажі 10.09.2013 року була на лічильнику, та зникла при проведенні експертизи. 13.11.2013 року позивач звернувся із скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) та отримав відповідь НКРЕ №30-20-24/767 від 12.12.2013 року де викладені порушення з боку ПАТ «Харківгаз». За вищевказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача незаконними. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року позов задоволено частково: вимоги ПАТ «Харківгаз» про сплату заборгованості у розмірі 6676,20 грн. визнані безпідставними та незаконними; стягнуто з ПАТ «Харківгаз» на користь позивача витрачені ним на встановлення у систему газопостачання будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, вулиця Рєпіна, 19-и, газового лічильника та відновлення газопостачання з 10 грудня 2013 року грошові кошти у розмірі 1923 грн. 40 коп., матеріальні збитки у розмірі 1000 гривень. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2014 року частково задоволена апеляційна скарга ПАТ «Харківгаз», рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року скасовано в частині задоволення вимог про визнання безпідставними та незаконними вимог ПАТ «Харківгаз» про сплату заборгованості у розмірі 6676,20 грн., в задоволенні вказаної вимоги відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Під час розгляду вказаної справи позивач змушений був укласти угоду про реструктуризацію боргу. Неправомірність дій ПАТ «Харківгаз» завдало позивачу моральної шкоди у вигляді страждань, які він пережив під час - з'ясування всіх обставин щодо експертизи, повірки, ремонту лічильника, постійні пересування до Мерефи, Пісочина, Харкова, вивчення законодавства, консультації з юристами, принижень при неправомірній відмові встановити справний газовий лічильник. Позивач став більше нервувати, погано себе почуває, погіршився стан здоров'я, більше приймати ліків, мене доведено до відчаю, змушений був купити за свою пенсію електропіч для готування їжу та додатково сплачувати за електроенергію для приготування їжі. За вказаних обставин звернувся до суду з позовом. Позивач та представник позивача [PERSON], у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити посилаючись на недоведеність та безпідставність вимог, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження недодержання вимог цивільного законодавства при укладенні угоди. Пояснив, що позивачем не доведено і спричинення йому моральної шкоди, не підтверджені належними доказами вимоги про оплату витрат на правову допомогу і не надано розрахунку такої допомоги. Не ґрунтуються на нормах закону і вимоги про списання коштів, оскільки лист №30-20-24/767 від 12.12.2013 року [PERSON] НКРЕ у Харківській області таких приписів для ПАТ «Харківгаз» не містить. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 79 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги газопостачання, відповідно до якої ПАТ «Харківгаз» надає позивачу розстрочку у погашенні заборгованості з газопостачання, що утворилась станом на 09 грудня 2013 року на суму 6676,20 грн., первинний платіж складає 1782,80 гривень, з 09.12.2013 року до 09.06.2014 року щомісячний платіж складає 815,57 гривень і сплачується не пізніше 25 числа звітного місяця, розрахунковим періодом є календарний місяць. ПАТ «Харківгаз» зобовязалось надавати послуги з газопостачання у разі виконання позивачем умов цього договору. Судом також встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року частково задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Харківгаз» про визнання дій незаконними. Вимоги ПАТ «Харківгаз» про сплату заборгованості у розмірі 6676,20 грн. визнані безпідставними та незаконними; стягнуто з ПАТ «Харківгаз» на користь [PERSON] витрачені ним грошові кошти у розмірі 1923 грн. 40 коп. на встановлення у систему газопостачання будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, вулиця Рєпіна, 19-и, газового лічильника та відновлення газопостачання з 10 грудня 2013 року; стягнуто матеріальні збитки у розмірі 1000 гривень. В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2014 року частково задоволена апеляційна скарга ПАТ «Харківгаз». Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року скасовано в частині задоволення вимог про визнання безпідставними та незаконними вимог ПАТ «Харківгаз» про сплату заборгованості у розмірі 6676,20 грн.. В задоволенні вказаної вимоги відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. [PERSON] Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) у Харківській області № 30-20-24/767 від 12.12.2013 року повідомив [PERSON] та ПАТ «Харківгаз» про наслідки розгляду заяви [PERSON] щодо порушень з боку ПАТ «Харківгаз». Суду в якості доказів надані: лист ПАТ «Харківгаз» на імя позивача від 13.12.2013 року про включення газу; копія акту про виявлене порушення від 10.02.2012 року; копія акту про демонтаж лічильника газу від 10.09.2012 року; копія претензії ПАТ «Харківгаз» від 21.11.2012 року; копія розрахунку збитків, завданих споживачем в наслідок порушення Правил від 06.11.2012 року; копія претензії [PERSON] до ПАТ «Харківгаз» від 20.12.2012 року; копія акту № 633 експертизи лічильника газу; копія довідки від 12.10.2012 року про непридатність засобу вимірювальної техніки; копія технічного акту № 944; копія свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 01.03.2013 року; копія акту від 10.12.2013 року про встановлення лічильника після ремонту; копія акту від 10.12.2013 року про включення газу; копія акту від 10.12.2013 року про встановлення пломб на лічильнику; довідка про стан заборгованості; копія ухвали суду від 19.02.2014 року про залишення позову ПАТ «Харківгаз» без розгляду; копія паспорта на імя позивача; копія про присвоєння ідентифікаційного номера позичу; копія посвідчення ветерана праці позивача; копія договору про надання юридичних послуг адвокатом; довідки про сплату юридичних послуг адвокату у розмірі 2000 грн.; довідки про стан заборгованості за спожитий природний газ; квитанція - рахунок на сплату послуг газопостачання; припис на придбання лічильника; відповідь ПАТ «Харківгаз» на імя позивача від 24.04.2013 року; повідомлення ПАТ «Харківгаз» на імя позивача від 21.01.13 року; копія поштового повідомлення про вручення кореспонденції; типовий договір № 212066 від 17.11.2009 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину, при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Статтею 216 ЦК України, зокрема частиною першою передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю і у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд, аналізуючи надані суду докази в їх сукупності приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів які достовірно свідчили про те, що договір від 09 грудня 2013 року «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги газопостачання» укладено ним з відповідачем під впливом тяжкої обставини і тому на вкрай невигідних умовах, а посилання позивача на те, що тяжкою для нього обставиною є зимові морози, що могли нанести матеріальну шкоду будинку та системі опалювання, фізичну шкоду здоровю позивача, суд вважає надуманими і не приймає до уваги, з огляду на те, що позивач мав можливість не підписувати вказану угоду, а вчинити дії спрямовані на збереження майна без підключення газопостачання, але розпорядився своїм правом вільного укладення договору у найбільш прийнятний для себе спосіб, при цьому до укладення договору сплатив первинний платіж у розмірі 1782,80 гривень, чим визнав, правомірність вимог ПАТ «Харківгаз» про відшкодування спричинених ним збитків, тому у суду відсутні підстави вважити, що договір із відповідачем позивач уклав за тяжкої для нього обставини, що потягло укладення угоди на вкрай невигідних умовах. Також суд враховує, що рішенням суду позивачу відмовлено в задоволенні вимог про визнання безпідставними та незаконними вимог ПАТ «Харківгаз» про сплату заборгованості у розмірі 6676,20 грн. у звязку із спричиненням збитків. На підставі викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для визнання недійсною угоди № 79 від 09 грудня 2013 року «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги газопостачання» укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Харківгаз» тому відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про визнання угоди № 79 від 09 грудня 2013 року недійсною. Враховуючи, що судом не встановлено недійсність угоди № 79 від 09 грудня 2013 року «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги газопостачання» укладеного між позивачем та відповідачем, тому відсутні підстави вважити, що позивачу укладенням вказаної угоди спричинена моральна шкода, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Вимоги позивача про зобовязання відповідача списати з його особового рахунку № 212066 заборгованість у розмірі 6676,20 грн. за спожитий природний газ за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Високий, вулиця Рєпіна, 19-и, за період з 01.01.2010 року по 09.12.2013 року, також задоволенню не підлягають, оскільки при проведенні перевірки заяви позивача щодо дій ПАТ «Харківгаз» в частині нарахування збитків, [PERSON] Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) у Харківській області № 30-20-24/767 від 12.12.2013 року порушень з боку ПАТ «Харківгаз» не встановив і не надав ПАТ «Харківгаз» відповідного припису в цій частині, при цьому позивач не спростував факт спричинення шкоди відповідачу і при розгляді вказаної справи. Також суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з відповідача грошової суми на відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки позивач не надав розрахунків витрат часу, витраченого адвокатом на правову допомогу, доказів на підтвердження наданих юридичних послуг, та доказів на підтвердження сплати грошових коштів, оскільки готівкові кошти переходять у власність юридичної особи шляхом їх оприбуткування у встановленому законом порядку і єдиним доказом надходження готівкових коштів до каси можуть бути відповідні бухгалтерські документи, такі як прибутковий касовий ордер та інші встановлені діючим законодавством, а суду надана тільки довідка № 353 від 14.04.2015року Адвокатського обєднання «Щит» про внесення позивачем грошових коштів. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, при цьому не приймає до уваги докази, які не стосуються предмета доказування і не мають значення для правильного вирішення справи. Оскільки позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed