Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відповідно до положень ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 4727,51 грн. та суму індексу інфляції в розмірі 78315,55 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ВАТ КБ «Надра» (надалі - Банк) та Відповідачем 12.10.2005р. було укладено кредитний договір № 24/2005/0650Фжк, згідно якого банком надано в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру кошти в сумі 18900 дол.США строком повернення до 12.10.2025р. З метою забезпечення зобовязання між Банком та [PERSON] 12.10.2005р. було укладено договір поруки №24/2005/0650. Ухвалою Енергодарського міського суду від 10.02.2015 року в справі № 316/1555/14-ц між Позивачем та Відповідачем затверджено мирову угоду згідно якої з відповідача стягнуто 162480,51 грн. що станом на 10.02.2015р. є еквівалентом 6512,24 доларів США. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Між ВАТ КБ «Надра» (надалі - Банк) та Відповідачем 12.10.2005р. було укладено кредитний договір № 24/2005/0650Фжк, згідно якого банком надано кредит в сумі 18900 дол. США строком повернення до 12.10.2025р. З метою забезпечення зобовязання між Банком та [PERSON] 12.10.2005р. було укладено договір поруки №24/2005/0650. В період дії кредитного договору відповідачем умови договору в частині щомісячних платежів не порушувались, що відображено в довідці Банку від 16.10.2014р. вих. № 1-7-15095, яка залучена до матеріалів цивільної справи № 316/1555/14-ц, яка оглядалась в судовому засіданні. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до частини 1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Позивач в судовому засіданні повідомив, що вимог Банку щодо сплати заборгованості в звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором не надходило. Доказів щодо укладання з Відповідачем договорів чи погодження іншим чином з Відповідачем питання погашення залишку заборгованості за кредитним договором не надав. З огляду на обставини справи твердження сторони позивача відповідно до якого платіж було здійснено на виконання зобовязань за договором поруки №24/2005/0650 від 12.10.2005р. відповідно до умов ст. 528 ЦК України, суд вважає необґрунтованим. Отже згідно з положеннями чинного законодавства України та умовами договору поруки №24/2005/0650 від 12.10.2005р. у Позивача зобовязань щодо сплати заборгованості за вказаним кредитним договором на виконання зобовязань за договором поруки №24/2005/0650 від 12.10.2005р. не настало. Таким чином умов щодо застосування такого засобу забезпечення зобовязання як порука не виникло. Позивач за власною ініціативою, здійснив погашення залишку кредиту на суму 13024,49 дол. США, що на дату проведення платежу складало 122272,61 грн. Про відсутність договірних відносин між Позивачем та Відповідачем щодо погашення залишку заборгованості за кредитним договором шляхом здійснення вказаного платежу зазначено Позивачем в заяві про збільшення позовних вимог та зміну обґрунтування позовних вимог про стягнення коштів від 20.09.2014р. та заяві про збільшення позовних вимог про стягнення коштів від 10.02.2015р. по справі № 316/1555/14-ц, які містяться в матеріалах справи № 316/1555/14-ц, що досліджувалось судом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Верховний Суд України, в своєму листі від 01.07.2014, «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» також зазначає, що суди повинні враховувати, що ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Судам слід мати на увазі, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. З огляду на викладене суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed