Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.04.2020 справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» про стягнення боргу передано на розгляд до Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 30.04.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 17 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг. Договірні відносини між сторонами регулюються Декларацією про прийняття вантажу та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення. ТОВ «ІН-ТАЙМ» взяло на себе зобов`язання здійснити відправлення, відповідно до декларацій, вручити його одержувачу в місці доставки та видати позивачу після цього суму «Післяплати». Однак на час подання позову відповідачем не виплачено позивачу вказаних грошових коштів. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 3700грн. Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з цим відповідача було повідомлено через офіційний сайт веб-портал «Судова влада України». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Суд вважає за можливим розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 лютого 2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІН-ТАЙМ» було укладено публічний договір про надання послуг з організації перевезення відправлення. Відповідно до умов Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлення, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії: https://intime.ua - такий договір із ТОВ «ІН-ТАЙМ» як Експедитором-Перевізником вважається укладеним після підписання Декларації, або з моменту передачі Замовником відправлення Експедитору-Перевізнику для надання послуг, передбачених умовами даного договору та діє до передачі відправлення Одержувачу. В частині розрахунків між Сторонами договір діє до повного виконання зобов`язань. Згідно декларації № 3007447338 від 17 лютого 2020 року [PERSON] направив автозапчастини одержувачу [PERSON] , із зазначенням додаткової послуги «Післяплата», відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання передати вантаж після його оплати та гроші перерахувати відправнику у вигляді видачі готівкових коштів у розмірі 3700,00грн. Судом установлено, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, [PERSON] просив стягнути з нього заборгованість в розмірі 3700,00грн. З представленої копії Регламенту надання послуг в межах України, вбачається, що в Розділі 12, наведено визначення «Гарантія Післяплати у відділеннях» (Післяплата) - у рамках даної послуги Компанія виступає гарантом того, що Одержувач відправлення сплатить Відправнику його вартість, зазначену в Декларації. Платником за послугу Гарантія Післяплати може виступати, як Відправник, так і Одержувач, - це оговорюється в момент оформлення Декларації Відправником. Оголошена цінність відправлення, при цьому, не може бути меншою за суму післяплати. Відправник може отримати кошти у відділенні Компанії. Згідно з п.6.1.5 даного Публічного договору за невиконання зазначених вище обов`язків, тобто за незбереження відправлення від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування відправлення, Експедитор-Перевізник несе матеріальну відповідальність у розмірі фактичної шкоди, яка встановлюється виходячи із оголошеної Відправником цінності відправлення. Відповідно до ч. 1 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Стаття 920 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено ЦК України, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Згідно із ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення й видачі одержувачеві, у разі порушення зобов`язань, що випливають з договору перевезення, сторони згідно зі ст. 920 ЦК України несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, іншими законами України, транспортними кодексами (статутами). Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно із частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, відповідачем заборгованість жодними доказами не спростовалась та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved