Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 25 січня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений усний договір підряду. Згідно умов даного договору відповідач зобов'язувався у термін до 29 лютого 2016 року виготовити для позивача зі своїх матеріалів двері-купе та кухонний гарнітур. Остаточна ціна роботи була визначена сторонами в сумі 24000 грн. 25 січня 2016 року позивачем відповідачу була проведена передоплата в сумі 5000 грн., а 11 лютого 2016 року - в сумі 7000 грн. Таким чином, всього позивачем на виконання договору підряду було передано відповідачу грошових коштів на загальну суму 12000 грн. Однак, коли 29 лютого 2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою ознайомити його з виконанням договору підряду, з'ясувалося, що відповідач ще навіть не розпочинав виготовлення меблів. З огляду на це позивач заявив що має намір розірвати договір та запропонував відповідачу повернути йому сплачені кошти. На розірвання договору відповідач погодився, однак кошти не повернув, мотивуючи це їх відсутністю. У подальшому позивач протягом восьми місяців неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення сплачених коштів, однак той кожного разу відповідав, що зараз грошей у нього немає, обіцяючи повернути їх, як тільки у нього з'явиться така можливість. Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем умов договору підряду позивачу завдано збитків на суму сплачених ним коштів. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідача 12000 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд розірвати договір підряду на виготовлення меблів, укладений між ним та відповідачем 25 січня 2016 року та стягнути з відповідача сплачені за цим договором кошти в сумі 12000 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, то відповідно до ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану справу у заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 25 січня 2016 року між сторонами був укладений усний договір підряду. Згідно умов даного договору відповідач зобов'язувався у термін до 29 лютого 2016 року виготовити для позивача зі своїх матеріалів двері-купе та кухонний гарнітур. Остаточна ціна роботи була визначена сторонами в сумі 24000 грн. Також судом встановлено, що 25 січня 2016 року позивачем відповідачу була проведена передоплати в сумі 5000 грн., а 11 лютого 2016 року - в сумі 7000 грн. Таким чином, всього позивачем на виконання договороу підряду було передано відповідачу грошових коштів на загальну суму 12000 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного договору підряду на виготовлення меблів, відповідач станом на 29 лютого 2016 року, тобто, на день, визначений як кінцевий термін виконання договору, взагалі не приступив до його виконання. Також, у відповідності до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. . Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів суд вважає необхідним розірвати договір підряду на виготовлення меблів, який був укладений між сторонами 25 січня 2016 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача 12000 грн. отриманих за договором коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, представлена позивачем розписка про оплату ним послуг адвоката в сумі 500 грн. не є належним доказом про понесення судових витрат, оскільки розписка не є документом, який підтверджує факт понесення цих витрат.

Outcome: approved