Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути на свою користь упущену вигоду за несвоєчасну виплату йому однораової грошової допомоги у зв`язку з настанням 2 групи інвалідності, пов`язану із проходженням військовї служби, а саме : - стягнути з Міністерства оборони України 3% річних та втрати від інфляції у загальному розмірі 23 587,55 грн.; - Стягнути з Міністерства оборони України моральну шкоду у загальному розмірі 100 000,00 грн. Посилався на те, що 10 грудня 2018 року йому було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок отриманої травми під час виконання обов`язків військової служби. Зазначив, що звернувся до Міністерства оборони України із заявою та необхідним переліком документів про виплату одноразової грошової допомоги, однак у виплаті йому було відмовлено з підстав встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Не погоджуючись з таким рішенням Міністерства оборони України , позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 , залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 75 протоколу засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 № 37. Так, позивач зазначає, що одноразова грошова допомога була виплачена йому несвоєчасно та без врахування суми інфляційних втрат та 3%річних. У зв`язку з цим, вважає, що він зазнав збитків та має право на відшкодування йому відповідачами упущеної вигоди , яка складається з 3% річних та інфляційних втрат, а також моральної шкоди. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. 05.03.2020 від представника Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Представник зазначив, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з відшкодуванням позивачу шкоди у зв`язку з проходженням ним військової служби. Зазначає, що адміністративним судом було вирішено спір між позивачем та відповідачем у сфері публічних правовідносин. Факт виконання судового рішення, прийнятого за результатами розгляду публічно-правового спору, не може бути доказом виникнення цивільно-правих відносин між сторонами. За таких обставин, представник вважає, що до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення ЦК України щодо відповідальності боржника за прострочення виконання грошових зобов`язань, передбачені ст. 625 ЦК України. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.03.2019 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги , що підтверджується Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (а.с.10) Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2019 , залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 75 протоколу засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 № 37 (а.с. 11-22) Згідно Наказу Міністерства оборони України від 19.11.2019 № 241 [PERSON] була призначена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 511 548,00 грн.(а.с. 23) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 459/3560/15-ц. Грошове зобов`язання виникло на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.06.2019. Зазначеним рішенням зобов`язано Міністерство оборони України виплатити одноразову грошову допомогу [PERSON] , якого звільнено з військової служби в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сумм (а.с.24) Розмір одноразової грошової допомоги у випадках настання інвалідності безпосередньо залежить від ступеня втрати працездатності, визначеного МСЕК при встановленні інвалідності, а ця обставина дає підстави вважати, що при виплаті вказаної допомоги слід виходити з розміру грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на момент встановлення втрати працездатності. Отже, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги , на яку позивач має право у зв`язку з настанням інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є дата винесення позивачем протокольного рішення - 22.03.2019. Таким чином, саме з 22 березня 2019 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, які останній зазнав через несвоєчасне виконання відповідачами грошового зобов`язання. Відповідачем такий розрахунок упущеної позивачем вигоди за прострочення виконання грошового зобов`язання не спростовано, контррозрахунку не надано. За таких обставин, з Міністерства оборони України на користь позивача слід стягнути 3% річних у сумі 10 216,94 грн. та інфляційні втрати у сумі 13 370,61 грн. Щодо стягнення моральної шкоди. Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Відповідальність за завдану моральну шкоду відшкодовується особою, яка її завдала (ч.1 ст.1167 ЦК України). Позивач посилається на те, що є учасником бойових дій на сході нашої Держави, а тому з надією звертався до Міністерства оборони України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою здоров`я під час захисту країни. Міністерство оборони України, на думку позивача, повинно піклуватися про таких як він, зокрема, про соціальний захист військовослужбовців, а воно навпаки з надуманих підстав відмовило в призначенні такої допомоги, що він і змушений був оскаржувати в судах. Стверджує, що весь цей час переживав турботу і хвилювання, пов`язані із неправолмірними діями відповідача. Аналізуючи зазначені доводи позивача слід наголосити, що наразі предметом оскарження не є протиправність дій відповідача , яка полягала у відмові у виплаті такої допомоги, а ст.625 ЦК України. Зважаючи на різні підстави такого обгрунтування, в задоволенні вимог по стягненню моральної шкоди суд відмовляє. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial