Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, уточнив його предмет та підставу шляхом подання відповідної заяви 08.11.2016 р., в його обґрунтування посилаючись на те, що 31.03.2011 р. апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено судове рішення, яким було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на ? частину кімнати площею 13,6 кв.м в квартирі [ADDRESS], загальною площею 56,16 кв.м. Звернувшись до державного реєстратора з метою реєстрації права власності, [PERSON] отримав відмову у державній реєстрації права №14596116 від 22.07.2014 р., оскільки для посадових осіб Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області є незрозумілим яку частину від квартири в цілому складає ? частини кімнати площею 13,6 кв.м, а відповідна заява про роз'яснення рішення апеляційного суду ухвалою апеляційного суду від 13.11.2014 р. була залишена без задоволення. Посилаючись у позові на те, що на даний час чинне законодавство не передбачає реєстрацію права власності на такий об'єкт як частина кімнати та/або кімната в квартирі, а відповідно до є необхідність в захисті законних прав та інтересів позивача шляхом визначення його частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] та визнання за позивачем права власності саме на цю частину квартири з подальшою реєстрацією цього права на підставі рішення суду у цій справі, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація проводиться на підставі рішень судів, що набрали заочної сили, зазначене у стало приводом для цього звернення до суду та заявлення наступних позовних вимог: про визначення за позивачем частки у праві спільної часткової власності з [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 56,9 кв.м. в розмірі 12/100 частин, про визнання за позивачем права власності на 12/100 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 56,9 кв.м, про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]., на 12/100 частин квартири [ADDRESS] загальною площе 56,9 кв.м, про розподіл судових витрат тощо. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач позов визнала повністю. Інші особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2011 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], де треті особі п'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово- будівельний кооператив №14 «Зоря» про визнання права на спадкування, встановлення факту прийняття спадщини, зобов'язання вчинити певні дії позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково: апеляційним судом було ухвалено визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]., на ? частину кімнати - 5 площею 13,6 кв.м в квартирі [ADDRESS], загальною площею 56,16 кв.м, що складається із трьох жилих кімнат жилою площею 37 кв.м та коридору -1, туалету - 2, ванної -3, кухні - 4, кладової -8, коридору - 9, які знаходяться у загальному користуванні. Рішення суду набрало законної сили. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 22.07.2014 р. №14596116 [PERSON] було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності. Серед підстав, через які було відмовлено в проведенні державної реєстрації, державним реєстратором також було зазначено те, що є незрозумілим яку частину від квартири в цілому складає вказана частка, оскільки згідно з технічним паспортом від 14.06.1993 квартира складається з: 1 - коридор, 2 - туалет, 3 - ванна, 4 - кухня, 5, 6, 7 - житлова, 8 - шафа, 9 - коридор. Та було рекомендовано звернутися до суду для ухвалення додаткового рішення або надання роз'яснення рішення суду від 31.03.2011 р. стосовно розміру частки [PERSON] у справі спільної часткової власності на квартиру. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.11.2014 р. в задоволенні заяви про роз'яснення рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2011 р. було відмовлено. Розв'язуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. За ст. 5 зазначеного вище закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ч. 1). Відтак, чинне законодавство не передбачає здійснення реєстрації на частини об'єктів, які зазначені у ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 та ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом (ч. 3 ст. 355 ЦК). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Як встановлено судом, розмір частки у праві спільної власності на квартиру оспорюється, а право власності на ? частину кімнати у квартирі зареєструвати без визначення частки у цілому об'єкті неможливо, тому на вирішення судової експертизи було поставлено питання щодо визначення частки у цілій квартирі, розташованій в житловому будинку літ А-5 за адресою: [ADDRESS] та яка складається з: 1- коридор, 2 - туалет, 3 - ванна, 4 - кухня, 5 - житлова, 6 - житлова, 7 - житлова, 8 - шафа, 9 - коридор, І - балкон, складає ? кімнати загальною площею 13,6 кв.м. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, який складений 06.09.2016 р., відповідно до технічного паспорту станом на 28.10.2010 р. частка буде становити 12/100 частин від загальної площі квартири з балконом - 56,9 кв.м: 13,6 кв.м /2 = 6,8 кв.м; 6,8 кв.м/56,9 кв.м = 119/100 частини або 12/100. З огляду на вищенаведене для суду наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визначення частки [PERSON] в праві спільної власності з [PERSON] на квартиру [ADDRESS] розміром 12/100, та визнання за [PERSON] право власності на 12/100 часток квартири [ADDRESS] Разом з тим, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні його вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]., на 12/100 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 56,9 кв.м, суд виходить з того, що за ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Як встановлено судом в даній справі та вже було зазначено вище, у спосіб, визначений законами України, судом вже був вирішений спір [PERSON] щодо права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. (рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.03.2011 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], де треті особі п'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Житлово-будівельний кооператив №14 «Зоря» про визнання права на спадкування, встановлення факту прийняття спадщини, зобов'язання вчинити певні дії), відтак, набрання законної сили судовим рішенням про визначення в даній справі розміру частки позивача у цілому об'єкті є підставою для державної реєстрації прав в силу п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та визнання повторно права власності законом в даному випадку не вимагається. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial