Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 06 лютого 2010 року по 19 квітня 2017 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітніх синів : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею в будинку її матері та перебувають на її утриманні. Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до їх повноліття. Аліменти стягнуто з 28 березня 2017 року. За виконавчим листом ЄУН 371/416/17 від 15 травня 2017 року державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження, виконавець здійснював заходи до примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. Відповідач рішення суду не виконує та станом на 20 грудня 2017 року має заборгованість за аліментами, розмір якої склав 16028 грн. 21 коп. Посилаючись на наявність заборгованості, просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 16028 грн. 21 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 28 березня 2017 року по 20 грудня 2017 року, яку розрахувала в розмірі 4700 грн. 06 коп. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 01 березня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідач відзиву на позов не подав. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, у якій вказала, що заявлені вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити в його відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітніх синів : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 19 квітня 2017 року шлюб сторін розірвано. Дані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження : серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 30 червня 2010 року, серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області 21 січня 2014 року, рішенням Миронівського районного суду Київської області від 19 квітня 2017 року. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 18 квітня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання синів : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до їх повноліття. Аліменти стягнуто за період з 28 березня 2017 року. На виконання судового рішення 19 квітня 2017 року Миронівським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 371/416/17. З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості за аліментами, виданої Миронівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 20 грудня 2017 року за № 10610, слідує, що виконавчий лист перебуває на виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби, платник аліментів має заборгованість за аліментами. Станом на 20 грудня 2017 року розмір заборгованості склав 16028 грн. 21 коп. Заборгованість виникла з дати стягнення аліментів з 28 березня 2017 року по 20 грудня 2017 року. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Закріплений у даній статті захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов'язана особа повинна сплачувати за рішенням суду. Підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка у формі пені, вважається універсальним способом забезпечення будь-якого грошового зобов'язання, незалежно від підстави його виникнення, тому правомірно має застосовуватись і щодо аліментного зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Відповідно до правил статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач відсутність своєї вини у несплаті аліментів не доводив, у поданій до суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Верховним Судом України за наслідками неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах прийнята постанова № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, в якій було роз'яснено яким чином розраховуються аліменти. Верховним Судом України у постанові зазначено, що з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2022цс15 також роз'яснено, що «Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань». З урахуванням правої природи пені та з огляду на те, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості за аліментами містить розмір аліментів за кожен місяць, за який не проводилось стягнення. Судом перевірено розрахунок неустойки, виконаний позивачем, який обчислювався від загальної щомісячної суми стягнення за прострочення відповідачем сплати аліментів на користь позивача за період з 28 березня 2017 року по 20 грудня 2017 року. Вказаний розрахунок є обґрунтованим та вірним, виконаним відповідно до положень чинного законодавства. Відповідно вказаного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 4700 грн. 06 коп. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Позовна вимога про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів, ґрунтується на вимогах закону. Заявлені позивачем вимоги суд вважає доведеними, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на ті обставини, що відповідач не сплачує аліменти, стягнуті судовим рішенням, допустив заборгованість, відсутність вини у наявності заборгованості за аліментами не доводив. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги позивача про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за аліментами в сумі 16028 грн. 21 коп. не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно правил статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Аліменти з відповідача стягнуто за судовим рішенням, яке звернуто до виконання, державним виконавцем розраховано розмір заборгованості за аліментами, відповідач розмір заборгованості не оспорює, тому заборгованість підлягає стягненню державним виконавцем відповідно до положень Закону. Згідно правил частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що в разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору. Судовий збір у справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 80, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 549, 614 Цивільного кодексу України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постанови Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15, постанови Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2022цс15,

Outcome: partial