Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що між ним та відповідачем укладений кредитний договір №10000005565674 на суму 3309,00 грн. Вказаним договором сторонами погоджений розмір щомісячного платежу у сумі 69,00 грн. та встановлений строк його внесення-до 9 числа календарного місяця. На виконання вказаних умов договору, позивач 03.03.2015 року намагався здійснити платіж через банківський термінал, однак спроби виявились невдалими. Відділення банку було зачинене. 05.03.2015 року позивач з цих же підстав не зміг здійснити платіж, додзвонитися до служби підтримки ПАТ «Дельта банк» позивач також не зміг. У період часу з 09.03.2015р. по 13.03.2015р. позивач намагався потрапити до відділення банку, однак відділення було зачинено. Лише 18.03.2015 року позивач зміг здійснити оплату на погашення кредиту, однак працівник банку повідомила, що за прострочення внесення платежу позивачу будуть нараховані штрафні санкції. Крім цього позивачу телефонував представник банку із повідомленням про нарахування штрафних санкцій, без повідомлення про їх розмір. Позивач звертався до установи банку із письмовими заявами про вирішення питання про застосування до нього штрафних санкцій, однак у отриманих відповідях таку інформацію надано не було. У зв'язку із викладеним позивач просить суд призупинити дію штрафних санкцій, зобов'язати відповідача скасувати всі штрафні санкції за кредитом № 10000005565674 від 09.01.2014 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначені у позовній заяві ним клопотання про виклик у судове засідання свідків, та про витребування доказів в ході розгляду справи не підтримав, а тому суд їх не вирішував. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, свою позицію виклала у письмових запереченнях, які мотивовані тим, що порушення прав позивачем банком не допущено, оскільки умовами договору, укладеному між сторонами передбачено право банку на нарахування штрафних санкцій у випадку прострочення чергового платежу. Зазначила про те, що неможливість позивача здійснити оплату у відділенні банку або через термінал, не обумовлює неможливості останнього здійснити таку оплату через поштове відділення або відділення інших банків. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків. Між сторонами наявні договірні відносини, що виникли з договору кредиту № 10000005565674 від 09.01.2014 року. За умовами вказаного договору сторони погодили, що позивач отримує кредитні кошти в сумі 3309,00 грн. строком на 48 місяців. Договором передбачено, що позичальник зобов'язався кожного місяця не пізніше 9 числа вносити грошові кошти в сумі 69,00 грн. на погашення заборгованості за кредитом( п.4 договору) У пам'ятці позичальника, з якою позивач був ознайомлений та надав суду, визначено, що погашення заборгованості по кредиту може бути здійснено безпосередньо через: відділення УДППЗ «Укрпошта», терміналів самообслуговування, Інтернет банку, відділення будь-яких банків на території України. У вказаній пам'ятці детально зазначені реквізити ПАТ «Дельта банк» щодо здійснення платежу за кожним із зазначених способів. Укладеним між сторонами договором кредиту № 10000005565674 від 09.01.2014 року, сторонами погоджено, що в разі порушення позичальником строків сплати платежів, банк має право з наступного календарного дня за передбаченим днем платежу, нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції в розмірі 10% суми невиконаного зобов'язання, але не менше та/або не більше 250,00 грн. Позивач вказує, що 03.03.2015 року, 05.03.2015 року він намагався провести платіж на погашення заборгованості по кредиту № 10000005565674 від 09.01.2014 року через платіжний термінал, однак вказані операції не були виконані. На підтвердження зазначеного позивач долучив до матеріалів позову фотознімки моніторів терміналів з повідомленням про забраковану операцію. Суд не може прийняти до уваги вказані документи в якості доказів, оскільки фотозображення монітору терміналу самообслуговування БАНК 24 Банку Національний Кредит містить дані про те, що операція проводилась 04.03.2015 року, в той час як позивач зазначає дату проведення ним неуспішної операції 03.03.2015 року та 05.03.2015р. З вказаного зображення суд позбавлений можливості встановити, яку саме операцію намагався здійснити позивач, та яка саме операція не виконана. Суд також критично оцінює фотозображення монітору терміналу самообслуговування з повідомленням про недоступність сервісу, оскільки з вказаного зображення неможливо встановити, коли позивач здійснював зйомку та відповідно операцію, який сервіс є недоступним тощо. Суд також не приймає до уваги доводи позивача про те, що 03.03.2015 року, 05.03.2015 року, з 09.03.2015 по 13.03.2015 року відділення ПАТ «Дельта Банк» у м. Херсоні не працювали та були зачинені, оскільки позивачем не зазначено, чи відповідно до робочого графіку він звертався до відділення, та не надано суду жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. Крім того, суд вважає, що роздруківки з терміналів банку, надані для підтвердження порушення прав позивача в силу вимог ст. 59 ЦПК України не є належним та допустимим доказом такого порушення, оскільки за формою та змістом не відповідає формі та змісту правових відносин сторін і не підтверджує викладені в позовній заяві обставини щодо неможливості здійснити оплату на погашення кредиту. Будь-яких доказів звернення [PERSON] до установи банку про перешкоджання йому у вчиненні дій, що пов'язанні із відмовою працівників банку приймати від нього платежі на погашення заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. Разом з тим, з наявної у матеріалах справи поштової квитанції про здійснення касової операції вбачається, що позивач 18.03.2015 року безперешкодно здійснив платіж на погашення заборгованості по кредитному договору №10000005565674 від 09.01.2014 року в сумі 70,00 грн. в установі УДППЗ «Укрпошта». З листів позивача від 15.04.2015 року, 29.04.2015 року до ПАТ «Дельта банк» вбачається, що останній звертається за інформацією про нараховані штрафні санкції та нараховану заборгованість та з проханням призупинити дію штрафних санкцій. Листом від 03.07.2015 року банк повідомив позивача про те, що умови укладеного між ним та банком кредитного договору є дійсними та обов'язковими для виконання, зазначено про те, що позивачем неодноразово були допущені порушення умов погашення заборгованості, у зв'язку із чим порушене ним у зверненні питання не може бути вчинено. У суду відсутні відомості про стягнення з позивача банком штрафних санкцій, їх розмір та за який період вони нараховані. З викладених у позовній заяві обставин позивачем вбачається, що позивач звернувся до суду з підстав порушення своїх прав як споживача послуг з боку ПАТ «Дельта Банк», що полягає у неправомірному, на його думку, застосуванні до нього штрафних санкцій за прострочення платежу на погашення кредиту, оскільки прострочення відбулось не з його вини, однак до суду позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неправомірності дій банку по прийняттю платежів від позивача, не зазначено та не доведено обставин, за яких позивач в зазначеній ним ситуації взагалі об'єктивно був позбавлений здійснити необхідний строковий платіж, не встановлено судом і фактів, за яких позивач вичерпав всі передбачені домовленістю між ним та банком способи оплати за кредитним договором. Судом не встановлено обставин порушення, невизнання або оспорювання права позивача відповідачем. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що за відсутності доказів порушення ПАТ «Дельта Банк» прав позивача щодо погашення кредитного договору, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed