Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, і суду пояснив, що 26 грудня 2017 року відповідач був прийнятий на посаду водія автотранспортного засобу в ТОВ НВП «СТАЛЬСЕРВІС» з окладом згідно штатного розпису. Між сторонами був підписаний договір про повну індивідуальну відповідальність за забезпечення збереження наданих йому підприємством матеріальних цінностей. Відповідачу надано право керування вантажним автомобілем марки MAN TGA 18.440, сідловим тягачем, державний номер [NUMBER] і напівпричіпом-бортовим -марки Schmitz, модель SCS24/L-13, державний номер [NUMBER] та складений відповідний акт приймання-передачі вищевказаного вантажного автомобіля і напівпрічепа. Автомобіль MAN TGA 18.440, сідловий тягач, державний номер [NUMBER] та напівпричіп-бортовий - марки Schmitz, моделі SCS24/L-13, державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача 08 лютого 2018 року було направлено у міжнародне автомобільне перевезення із вантажем за маршрутом м.Дніпропетровськ-м.Новомосковськ Дніпропетровської області -м. Кралова над Вахом (Словацька Республіка) - м.Кошице - м.Київ. 19 лютого 2018 року відповідач, керуючи вищевказаним транспортом з напівпричіпом біля с.Двори над Жітавоу (Словацька Республіка), не впорався з керуванням автомобіля та скоїв ДТП, що призвело до істотних пошкоджень вищезазначених транспортних засобів, а саме: при виконанні повороту відповідач не впорався з керуванням в результаті підвищеного режиму, що підтверджується шайбою тахографа, який контролює швидкість автомобіля; автомобіль з напівпричіпом перекинувся. Відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності посадовою особою законного управління Правоохоронних органів в Нове Замки Радован Ремень з накладенням стягнення у розмірі 20 Євро. У зв`язку з тим, що вантажний автомобіль та напівпричіп були перевернуті, відповідач не мав змоги далі рухатися та повідомив позивача, що вартість послуги з підйому транспортного засобу, яка складає 3840,00 Євро. Позивач перерахував кошти в розмірі 130368 грн. на зарплатну картку відповідача для оплати послуг щодо підйому транспортних засобів. Між позивачем та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів. За даним договором позивач отримав страхове відшкодування щодо здійсненого ремонту вантажного автомобіля та напівпричепа. Однак, послуга підйому транспортних засобів не є ремонтними роботами, тому витрати в розмірі 130368 грн. страховиком не відшкодовуються. 20 лютого 2018 року наказом генерального директора позивача проведено службове розслідування, у ході якого відповідачем та механіком [PERSON] надані письмові пояснення. Відповідач у своєму поясненні вказує, що основною причиною ДТП є несправність рульового. Механік позивача вважає, що автомобіль був в належному технічному стані, що підтверджується наданим ТОВ «Аванті груп» актом прийому-передачі виконаних робіт, а також відповідач порушив швидкісний режим, в результаті чого не впорався з керуванням та автомобіль перевернувся. Тому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 130368 грн., судові витрати. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнають, у задоволенні позову просять відмовити. Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи суд встановив, що згідно наказу №216-П від 26 грудня 2017 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду водія автотранспортного засобу (а.с.12). 26 грудня 2017 року укладено між сторонами договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.13), згідно п.4 якого, працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо докаже, що збитки завдані не з його вини. Наказом №28/12 (а.с.15) від 28 грудня 2018 року [PERSON] прикріплено за транспортним засобом марки MAN TGA 18/440, сідловим тягачем, державний номер [NUMBER] та напівпричіпом-бортовим - марки Schmitz, модель SCS24/L-13, державний номер [NUMBER] . Наказом від 05 лютого 2018 року (а.с.21, 22) [PERSON] направлено в службове відрядження для доставки товару строком на 13 днів по території України і 15 днів по території Словацької Республіки. Зі Звіту про перевірку повідомлення - події, що завдала шкоди (а.с.29-31) вбачається, що [PERSON] визнано винним та накладено штраф у розмірі 20 Євро. Наказом №59-3 від 30 травня 2018 року було припинено трудовий договір між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» (а.с.20). Згідно ст.135-1КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року N 477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Проте, всупереч даній вимозі законодавства, ТОВ НВП «Стальсервіс» уклало договір про повну матеріальну відповідальність з [PERSON] , який займає посаду водія транспортного засобу, а не експедитора з перевезення вантажів, оскільки, перелік посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, не містить посаду водія автотранспортного засобу. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. У пунктах 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14«Про судову практику в справах про відшкодування шкоди,заподіяної підприємствам,установам,організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130,135-3,137КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Як убачається з Постанови Верховного Суду Касаційного цивільного суду у справі №363/402/16-ц від 16 серпня 2019 року відповідальність за заподіяння матеріальної шкоди у трудовому праві має істотну кваліфікуючу ознаку - заподіяння працівником шкоди підприємству внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Ураховуючи вищевикладені норми діючого законодавства України, те, що на [PERSON] не було покладено обов`язки за його згодою в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed