Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за інфляційними витратами та три проценти річних за період з 01.11.2017 р. по 28.10.2020 р., які нараховані на прострочену суму боргу, в сумі 60950,54грн., в тому числі 40958,20грн., розмір інфляційних витрат та 19992,34 грн., три проценти річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.07.2012 р., про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми боргу в розмірі 222711,68 грн., та 2227,12 грн., судових витрат, не виконано, що стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення в солідарному порядку з відповідачів інфляційних витрат та три проценти річних. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.11.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, у разі неявки до суду належно сповіщених відповідачів без поважної причини, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с.50). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином - поштою, рекомендованими листами, які повернулися на адресу суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у їх відсутність, суду не надходило. Відзиву на позов до суду не подавали. Одночасно, відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.( а.с.86;87). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідачів та не повідомленням ними про поважні причини таких неявок в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 11 травня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та [PERSON] , укладено кредитний договір №05/05/2006/840-К/101, згідно якого [PERSON] отримала кредит на суму 4 3000 доларів США, зі сплатою 9% річних, які нараховуються банком за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості, з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 10.05.2011 року. 26.02.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 99, за змістом пункту 1 якого банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору (Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, («Основні договори», Права вимоги). Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. За змістом пункту 2 Договору за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень, право отримання коштів від реалізації заставного майна за Основними договорами. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. За змістом пункту 14 Додатку № 1 до Договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26.02.2020 року до Заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №05/05/2006/840-К/101 від 11.05.2006, правовідносини за яким були предметом судового розгляду у справі № 2- 525/2012 року. ТОВ «Консталт Солюшенс» сплатило ПАТ «КБ «НАДРА» кошти в порядку пункту 4 Договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 1 568 700,27 гривень без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 13.02.2020 року. 09 липня 2012 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області у справі №1524/2-525/12 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено; стягнуто з [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №05/05/2006/840-К/101 від 11.05.2006 року в сумі - 222711,68 гривен, де заборгованість по кредиту - 123156,85 гривен, заборгованість по відсоткам - 17183,42 гривен; пеня за порушення строку сплати кредиту - 550,50 гривен; заборгованість по комісії - 47467,77 гривен, штраф - 34356,14 гривен та стягнуто судові витрати по 1113.56 гривен судового збору з кожного. Правовідносини, що були предметом судового розгляду у справі № 1521/2866/12, витікали з кредитного договору № 05/05/2006./840-К/101 від 11.05.2006 року. 31.03.2020 року ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; замінено сторону стягувача - ПАТ «КБ «Надра» її правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Роздільнянським районним судом Одеської області у справі №1524/2-525/12 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 16.10.2012 року на виконання рішення Роздільнянського районного суду Одеської області у справі №2-525/2012 Роздільнянським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист. Виконавчий лист №2-525/12, виданий 26.10.2012 року Роздільнянським районним Одеської області, пред`являвся до виконання неодноразово. 17.01.2013 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області Цепаком О.Я. відкрито виконавче провадження №36124196 з виконання виконавчого листа № листа №2-525/2012, виданого 26.01.2013 року Роздільнянським районним судом Одеської області, боржник: [PERSON] 25.01.2013 року постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Скориком Олександром Павловичем відкрито виконавче провадження №36125087 з виконання виконавчого листа №2-525/2012, виданого 26.01.2013 року Роздільнянським районним судом Одеської області, боржник: [PERSON] 18.04.2013року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області Цепаком О.Я. було зупинено виконавче провадження №36124196 за виконанням виконавчого листа №2-525/2012 виданого 26.10.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області, боржник [PERSON] 18.02.2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Ковеленко В.О. було прийнято до виконання виконавче провадження №36124196 за виконанням виконавчого листа №2- 525/2012 виданого 26.10.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області, боржник: [PERSON] 27.03.2015 року постановою старшого державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Гринь А.Д. було повернуто виконавчий документ стягувану у виконавчому провадженні №45078954 за виконанням виконавчого листа №2-525/2012 виданого 26.10.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області, боржник: [PERSON] 30.06.2020 року постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коржової Ю.Е. було повернуто виконавчий лист №2-525/2012, виданий 26.10.2012 року Роздільнянським районним судом міста Одеси стягувану - ТОВ «Консалт Солюшенс». 06.07.2020року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області було Щипкова Є.О. було відкрито виконавче провадження №62485908 по примусовому виконанню виконавчого листа №2- 525/2012 виданого 26.10.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області, боржник: [PERSON] 14.08.2020року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щипковим Єгором Олексійовичем було відкрито виконавче провадження №62822619 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-525/2012, виданого 26.10.2012 року Роздільнянським районним судом Одеської області щодо боржника [PERSON] . Таким чином, станом на 06.07.2020 року і 14.08.2020 року, а так само, станом на момент звернення позивача з позовною заявою, залишок заборгованості відповідачів [PERSON] та [PERSON] за рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 липня 2012 року у справі №2-525/2012 складає 222711,68 грн. За змістом частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою. За змістом частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З врахуванням фактичних обставин справи товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» є правонаступником публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра» в матеріальних правовідносинах, що виникли на підставі кредитного договору №05/05/2006/840-К/101 від 11.05.2006 року та рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 липня 2012 року у справі №1524/2-525/12. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. При цьому, слід зазначити, що за змістом частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В порушення зазначених правових норм відповідачі [PERSON] та [PERSON] рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 липня 2012 року у справі №1524/2-525/12 в частині 222711,68грн. не виконали, заборгованість ПАТ «КБ «Надра» своєчасно не сплатили своє грошове зобов`язання, встановлене та підтверджене рішенням суду, перед ПАТ «КБ «Надра» прострочили. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, залишок заборгованості відповідачів перед позивачем у розмірі 222711,68 грн., що був встановлений рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 липня 2012 року у справі №1524/2-525/12 є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Як вбачається з тексту рішення заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 09 липня 2012 року у справі №1524/2-525/12, зобов`язання відповідача виражено у гривні. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. За змістом частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В період з 16.07.2012 року (дата набрання законної сили рішенням суду) по цей час відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 222711,68 грн, що належали до сплати ПАТ «КБ «Надра», а після укладення договору про відступлення права вимоги - позивачу. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно зі ст. 625 ЦК Україна, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01.11.2017 року до 28.10.2020 року в розмірі 60950,54 грн., в тому числі 40958,20 грн., розмір інфляційних витрат та 19992,34 грн., три проценти річних. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок суми боргу за рішенням суду з урахуванням встановленого індексу та трьох процентів річних (а.с.89). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори, а й інші правочини, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти, а також рішення суду. За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, три проценти річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу. Беручи до уваги факт виникнення у [PERSON] та [PERSON] , зобов`язань вже на підставі рішення суду, вбачається, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що тири процента річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 19 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Заперечення відповідачів з наступних підстав до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором. Припинення дії Договору здійснюється відповідно до діючого законодавства України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти (а, відповідно до цього, і неустойку) за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Добровільно виконувати рішення суду боржники відмовилися, отже, у кредитора виникло право стягувати заборгованість за весь час невиконання рішення суду про стягнення боргу шляхом подання нового позову, адже на підставі чинного судового рішення від 27.11.2014 р., між позивачем та відповідачами виникло грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої етапі 625 ЦК України. Саме цією нормою, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, забезпечені права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах, на підставі чинного судового рішення. За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України, розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у справі № 910/1238/17 від 23.05.2018 та по справі № 459/3560/15-ц від 16.05.2018 року. Таким чином, сума три процента річних ті індекс інфляції банком визначені правильно, позаяк аргументи відповідачів про неправильність нарахування грошової суми, яка підлягає стягненню з відповідачів за невиконання ними грошових зобов`язань на підставі ст. 625 ЦК України, - є неспроможними. Щодо пропущення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, визнання незаконними дії державного виконавця, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відповідачами жодного доказу до суду не надавалося. Щодо застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). До теперішнього часу грошове зобов`язання за кредитним договором та чинне рішення суду від 09.07.2012року дотепер не виконані, а тому зобов`язання відповідачів перед банком до теперішнього часу не припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Верховний Суд у Постанові від 8 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) погодився з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому, право на позов про стягнення коштів на підставі етапі 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі банк пред`явив позов 02.11.2020 року. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, та індекс інфляції за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, три процента річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість за інфляційними витратами та три проценти річних підлягають стягненню у солідарному порядку з відповідачів за період з 01.11.2017р. по 28.10.2020р., які нараховані на прострочену суму боргу за невиконання грошового зобов`язання, в сумі 60950,54 грн., в тому числі 40958,20грн., розмір інфляційних витрат та 19992,34 грн., три проценти річних. Зазначений висновок суду узгоджується із висновками КЦС у складі Верховного Суду в Постанові у справах № 6-2129цс16 від 19.10.2016 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2102,00 грн.(а.с.10), а саме по 1051,00 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved