Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 04.04.2015 р. між ним та фізичною особою - підприємцем, яка здійснює підприємницьку діяльність за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Кірова, 8 «а» («Склад магазин побутової техніки») [PERSON], був укладений договір послуг б/н щодо підбору, комплектації, замовлення та доставки побутової техніки від 04.04.2015 р., факт оплати по договору підтверджується товарним чеком б/н від 04.04.2015 р. Згідно умов даного договору відповідач зобовязався підібрати, замовити та доставити за адресою помешкання позивача газову плиту «Грета -12», вартість товару складає 5\~400,00 грн. Перед укладанням договору була надана інформація, що з нагоди 70-річчя Перемоги у Великій Вітчизняній війні відповідач проводить акцію, згідно якої учасники війни, що використовують газові плити, які експлуатуються більше 30 років, мають можливість придбати нову газову плиту зі знижкою у 1\~000,00 грн.; згідно наданої представниками відповідача інформації газова плита коштує 6\~400,00 грн., але позивачу, як учаснику війни, буде коштувати 5\~400,00 грн., на що позивач погодився та того ж дня на його адресу була доставлена газова плита, підключена до газопостачання та забрана стара плита. Після цього з інформаційного каталогу товарів на ресурсі http://hotline.ua/ в мережі інтернет позивач дізнався про те, що вартість газової плити «Грета -12» складає від 1\~945 грн. до 2\~509 грн., чим, на переконання позивача, відповідач ввів його в оману. Предмет позову становлять вимоги про визнання договору послуг б/н щодо підбору, комплектації, замовлення та доставки побутової техніки, укладений між ФОП [PERSON] та позивачем таким, що вчинений під впливом оману, застосувати до вказаного договору наслідки його недійсності, стягнути збитки в подвійному розмірі (10\~800,00 грн.) та стягнути на відшкодування моральної шкоди 4\~000,00 грн. тощо. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні повністю. На переконання відповідача позивач пропустив 14-денний строк на обмін товару (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів»), через що й отримав відмову від відповідача в поверненні товару. Разом з тим, відповідач просив суд врахувати, що позивач підписав акт приймання передачі побутової техніки від 04.04.2015 р., відповідно до якого отримав доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар, що забезпечує можливість його свідомого та компетентного вибору, через що вважав такими, що не відповідають дійсності посилання позивача на надання недостовірної інформації про товар. Відповідач заперечував проти подання оголошення про знижку, а позивач не надав доказів на підтвердження оголошення знижки; разом з тим, не є таким, що відповідає дійсності посилання позивача на те, що газова плита була встановлена відповідачем, оскільки відсутній відповідний договір. Щодо ціни товару, то відповідач просив суд врахувати, що на даний час в Україні діють ринкові відносини, через що субєкт господарювання вправі самостійно визначити кінцеву вартість товару, та виниклі між сторонами вданій справі правовідносини між позивачем та відповідачем не є предметом регулювання з боку держави; водночас, сам факт оману повинна довести особа, яка діяла під впливом оману, утім, даний обовязок позивачем не виконаний. Вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення збитків в подвійному розмірі позивач вважав безпідставними. Представник третьої особи вважала, що правочин був вчинений під впливом обману та з грубим порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів», що знайшло вираз зовні у наступному: ненадання необхідної інформації про товар, використання несправедливих умов у договорі із позивачем, ведення відповідачем нечесної та агресивної підприємницької практики щодо введення позивача та інших споживачів в оману стосовно ціни та наявності знижки. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 04.04.2015 р. між сторонами в даній справі був укладений договір «Про надання послуг по підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки» (а.с.8-9), згідно з п.1 якого замовник (позивач) доручив, а виконавець (відповідач) взяв на себе зобовязання з надання послуг з підбору комплектації, замовлення, доставки побутової техніки (замовлення) по відібраним зразкам (вибір моделі здійснюється покупцем по каталогам та/або представленим зразкам у магазині виконавця). Згідно з п. 2 зазначеного вище договору у загальну вартість замовлення включені: вартість послуг за даним договором, вартість організації замовлення, вартість товару, вартість доставки товару зі складу виробника на склад (магазин) виконавця, а також вартість доставки замовнику. Відповідно до договору сторони погодили найменування товару, зазначив наступним чином: «газ.плита «Грета (12)», а також визначили вартість послуг у 5\~400 грн., адресу доставки товару, строки та умови виконання договору, гарантії, відповідальність сторін, строк дії договору, а також форс-мажорні обставини. Судом на підставі наданих суду у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів встановлено, що сторони виконали умови договору повністю відповідно до умов, погоджених у договорі: замовлення було оплачено позивачем в день укладення договору (04.04.2015 р.), обумовлена договором газова плита була поставлена замовнику. 20.04.2015 р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, отримання якої відповідачем було визнано (ч. 1 ст. 61 ЦПК), згідно з якою повідомив про те, що його ввели в оману відносно вартості газової плити, дійсна ціна якої на переконання позивача 2\~800,00 грн. та у звязку з цим просив повернути йому 2\~500,00 грн., які на думку позивача були незаконно придбані відповідачем; суду не було надано доказів на підтвердження надання позивачу відповіді на його звернення від 20.04.2015 р. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що ЦК України (ст. 3) прямо проголошує свободу договору однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом,\~ урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно ст. 627 ЦК встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а ст. 628 ЦК передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів. Згідно ч.2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відтак, суд погоджується із слушністю доводів відповідача щодо того, що укладений між сторонами в даній справі договір є змішаним та містить в собі ознаки договору про надання послуг та договору поставки (виходячи з предмету договору, зазначеного у п. 1 договору), та виключно на розсуд субєкта господарювання віднесено визначення ціни договору, з якою має погодитися, замовник або не погодитися, відмовившись від укладення запропонованого виконавцем договору. За наведеного, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що договір є удаваним згідно ст. 235 ЦК України, оскільки такий договір є змішним і має ознаки декількох договорів, можливість чого передбачена ст. 628 ЦК України. На переконання суду твердження позивача щодо введення його в оману відповідачем є помилковими. Так, закон повязує вчинення правочину під впливом оману за умови, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Ст. 230 ЦК передбачає, що до обставин, які мають істотне значення, віднесені такі: природа правочину, права та обовязки сторін, такі властивості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Так, договір укладено у письмовій формі, з умовами, ціною, товаром, порядком виконання позивач погодився, про що свідчить підпис позивача в договорі. Згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків. Відповідний документ виконавцем було надано і ним є договір від 04 квітня 2015 року про надання послуг по відбору, комплектації, замовленню та доставці побутової техніки (а.с. 5). Жодних належних, допустимих, достатніх доказів того, що саме відповідач як ФОП або наймані ним працівники проводили якісь рекламні заходи, або акції, в тому числі, з пропозицією по заміні старих газових плит на нові зі знижкою у вартості, суду за розгляду справи не представлено та відсутні такі в матеріалах справи. Крім того, доказами не підтверджена вартість проданої позивачу газової плити за яку придбав цей товар відповідач та відповідні витрати проведені ним для подальшої реалізації, у зв?язку з чим не можна вважати дії відповідача з продажу за визначеною ним ціною товару умисел на введення позивача, як покупця, щодо суті договору чи окремих умов. Також суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» він не був належним чином повідомлений про продукцію та послуги, які надаються за договором, оскільки в судовому засіданні визнав, що технічні характеристики газової плити йому повідомили, він отримав усю технічну документацію, інформацію про комплектацію на замовлену плиту, а також повідомлено його і про умови підбору та доставки плити. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору про надання послуг з підбору, комплектації, замовлення, доставки побутової техніки від 04 квітня 2015 року недійсним, як укладений під впливом обману, з підстав ст. 230 ЦК України. Таким чином, також відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення в подвійному розмірі збитків (ч. 2 ст. 230 ЦК). Щодо вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то у п. 2 ст. 22\~Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди при задоволенні вимог споживача, утім, судом в даній справі в задоволенні позовних вимог споживача [PERSON] відмовлено повністю, відтак, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від задоволення попередніх вимог споживача (водночас, згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» /п. 1 ст. 4/ споживач має право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством»), підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні. Судові витрати компенсувати за рахунок держави (ст.ст. 888 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed