Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому вказав, що на виконанні у Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ знаходилось виконавче провадження ВП № 24476669 з примусового виконання виконавчого листа № 2-380, виданого 20.01.2011 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 267 809, 32 грн. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 22.03.2011 був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 22.03.2011, реєстраційний номер обтяження 10968441. Позивач вказує, що станом на момент подання позову відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-380, виданого 20.01.2011 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 267 809, 32 грн. у [PERSON] ВДВС [PERSON] ГТУЮ у Запорізькій області на виконанні не перебувають, стягнення не проводиться, що підтверджується повідомленням відповідача від 11.05.2017 № 1972 та повідомленням Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 06.09.2017 № 34071-6-16.3-43. Також позивач вказує, що на виконанні у Жовтневому ВДВС Запорізького МУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 22408759 з примусового виконання виконавчого листа №1650/09, виданого 10.06.2010 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з нього на користь ПАТ «ПУМБ» боргу у сумі 2 489 271, 05 грн. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 25.10.2010 ВП № 22408759 був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 08.11.2010, реєстраційний номер обтяження 10459387. Позивач вказує, що станом на момент подання позову відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №1650/09, виданого 10.06.2010 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з нього на користь ПАТ «ПУМБ» боргу у сумі 2 489 271, 05 грн. у [PERSON] ВДВС [PERSON] ГТУЮ у Запорізькій області на виконанні не перебувають, стягнення не проводиться, що підтверджується повідомленням відповідача від 04.09.2017 № 10542 та копією постанови державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 25.10.2017 ВП № 50561534. Позивач вказує, що про накладення арешту на його майно він дізнався, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 01.09.2016. Після того, як позивач дізнався про існування постанов про арешт майна, він звернувся до [PERSON] ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області листами від 01.06.2017 та від 30.08.2017, у яких просив на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт з усього його майна, накладений постановами державного виконавця від 22.03.2011 ВП № 24476669 та від 25.10.2010 ВП № 22408759. Проте листами відповідача від 19.06.2017 № 2672/1 та від 02.10.2017 № 9741/10 позивача було повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту державним виконавцем та повідомлено, що згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач вказує, що постанови про накладення арешту на все майно порушують його права, як власника, щодо вільного володіння, користування, розпорядження своїм майном. Вказує, що відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Проте як зазначено у листах відповідача від 11.05.2017 № 1972 та від 04.09.2017 № 10542, на теперішній час на виконанні у відділі не перебуває виконавчий лист № 2-380, виданий 20.01.2011 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 267 809, 32 грн. та виконавчий лист №1650/09, виданий 10.06.2010 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з позивача на користь ПАТ «ПУМБ» боргу у сумі 2 489 271, 05 грн., в межах яких можливе звернення стягнення на належне йому майно, в тому числі і шляхом його арешту, для забезпечення реального виконання рішення. Просить зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна та заборону на його відчуження, накладені Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] від 22.03.2011 ВП № 24476669 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 22.03.2011, реєстраційний номер обтяження 10968441 та Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції [PERSON] від 25.10.2010 ВП № 22408759 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 08.11.2010, реєстраційний номер обтяження 10459387. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що згідно перевірки АСВП (спеціальний розділ) з 2007 року по 2011 рік періодично відносно [PERSON] на виконання надходили виконавчі документи про стягнення заборгованостей. Неодноразово відкривалися виконавчі провадження та неодноразово накладалися державними виконавцями відділу у різні періоди часу арешти. Виконавче провадження № 5226822 прийнято в роботу 02.11.2007. З посиланням на Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 05.10.2017) вказує, що: 1. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; 2. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Отже, виконавчі документи позивачем не виконанні, накладено арешти, які не підлягають скасуванню та звільненню майна з під арешту. Також відповідач вказує, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. В даному випадку [PERSON] є боржником та всі наявні арешти на його майно виникли виключно в рамках виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів. Наразі [PERSON] про виконання своїх майнових зобовязань перед кредиторами (стягувачами) ДВС не повідомляв, отже підстави для зняття арештів відсутні. Відповідачами у справах за такими позовами є стягувач і боржник. Вказує, що незважаючи на розяснення Верховного суду України, Вищого господарського суду України в значній кількості позовів в якості відповідача зазначаються відділи державної виконавчої служби, так як і в даному випадку. Розяснення щодо того, хто є належним відповідачем по цій категорії судових справ надані неодноразово, зокрема у постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.2976 (із змінами від 25.05.1998 № 15) (п. 4), у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14 (п. 16), розясненнях Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 28.03.2002 № 04-5/365 (п. 5). Відповідач вказує, що при накладенні арешту відділ ДВС (як і суд) є «посередником» між особою, в інтересах якої накладається арешт, та особою, на майно якої накладається арешт. Саме між цими особами існують спірні правовідносини. Дані особи зацікавлені в результаті розгляду справи про зняття арешту з майна, рішення суду стосується їх прав та обовязків. Тому у більшості випадків у справах про зняття арешту з майна належним відповідачем є особа, в інтересах якої накладено арешт. Відділ ДВС є неналежним відповідачем. З підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» надав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позову. Вказує, що 22.10.2009 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено рішення по справі № 2-1650/2009 за позовом ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На виконання даного рішення, 10.06.2010 видано виконавчий лист, яким з [PERSON] стягнуто 2 489 271, 05 грн. на користь ПАТ «ПУМБ». 07.09.2010 стягувачем виконавчий лист предявлено до виконання в Жовтневий ВДВС Запорізького МУЮ, постановою якого від 15.10.2010 відкрито виконавче провадження № 22408759. Постановою Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 25.10.2010 ВП № 22408759 накладений арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 05.05.2010 Жовтневим ВДВС винесено постанову про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в розмірі 248 927, 10 грн. Постановою Жовтневого ВДВС Запорізького МУЮ від 06.05.2011 виконавче провадження № 22408759 закінчено у звязку з передачею його матеріалів на виконання до Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ. Постановою Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 03.08.2011 виконавчий лист поверну-то стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із відсутністю майна у боржника. У відзиві представник третьої особи з посиланням на норми ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції до 05.10.2016) вказує, що після завершення виконавчого провадження і повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець відповідно до даної норми закону повинен був відкрити ще одне виконавче провадження про стягнення виконавчого збору. Також з посиланням на норми ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній на час розгляду справи редакції, представник третьої особи вказує, що зняття арешту, накладеного на майно боржника, можливе тільки у випадку стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, у випадку їх не стягнення арешт не знімається. Оскільки станом на день подання позову заборгованість за виконавчим листом та виконавчий збір з [PERSON] не стягнуті, у державного виконавця відсутність правові підстави для зняття арешту з майна боржника, а тому позов не підлягає задоволенню. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання не прибув, пояснень до позовної заяви [PERSON] не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., який був чинний на час накладання державним виконавцем арештів (далі Закон №606-XIV), передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час розгляду справи, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2010 по справі № 2-380/10 стягнуто з [PERSON] заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АВП «Інтерсоюз» перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за простим векселем № 6931339924448 на загальну суму 267 809, 32 грн. На підставі вказаного рішення суду, державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-380, виданим 20.01.2011 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 22.03.2011 був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 22.03.2011, реєстраційний номер обтяження 10968441. Згідно повідомлення відповідача від 11.05.2017 № 1972, 06.05.2011 державним виконавцем в порядку п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції до 05.10.2016) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, так як під час вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що боржник зареєстрований за адресою: [INFO], що є територією Комунарського району. Також у даному повідомленні відповідача зазначено, що згідно перевірки даних АРМ «Автоматизована система виконавчих проваджень», виконавчий лист № 2-380/2010 повторно перебував на виконанні у [PERSON] ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. 06.05.2014 державним виконавцем в порядку п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції до 05.10.2016) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої встановлено, що на території Жовтневого району боржник не мешкає та майно, на яке можливо звернути стягнення, яке належить боржнику не виявлено. Постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.05.2014 за вих. № 12830/8 направлено для виконання до Комунарського ВДВС ЗМУЮ. Згідно повідомлення Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 06.09.2017 № 34071-6-16.3-43, станом на 06.09.2017 відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 2-380, виданого 20.01.2011 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 267 809, 32 грн. на виконанні не перебувають, стягнення не проводиться. Також матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2009 по справі № 2-1650/09 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 2 487 451, 05 грн. за договором поруки від 07.07.2006 № 338/071п/06, згідно з яким [PERSON] поручився за виконання ТОВ «ЛКМ» зобовязань за кредитним договором від 07.07.2006 № 6.9-19. На підставі вказаного рішення суду, державним виконавцем Жовтневого ВДВС ЗМУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №1650/09, виданим 10.06.2010 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 25.10.2010 ВП № 22408759 був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 08.11.2010, реєстраційний номер обтяження 10459387. Згідно повідомлення [PERSON] ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 04.09.2017 № 10542, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 22408759, яке було відкрито 15.10.2010. 06 травня 2011 року дане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції до 05.10.2016) та направлено для подальшого виконання до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Постановою державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 25.10.2017 ВП № 50561534 виконавчий лист № 1650/09, виданий 10.06.2010 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» боргу у сумі 2 489 271, 05 грн. повернутий стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції), арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи на виконанні у [PERSON] ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області не перебувають виконавчі провадження, боржником у яких є [PERSON], а стягувачами треті особи. Доказів відкриття виконавчих проваджень з виконання постанов державного виконавця про стягнення з [PERSON] виконавчого збору матеріали справи не містять. За вказаних обставин, підстав для наявності заборони відчуження (арешту) нерухомого майна позивача суд не знаходить і вважає, що наявність такого арешту перешкоджає йому у вільному розпорядженні своїм майном. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, шляхом зняття арешту та заборони на відчуження, накладених постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.03.2011 в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-380 від 20.01.2011, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, а також постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2010 в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 1650/09 від 10.06.2010, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Outcome: approved