Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що 28 вересня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш авто було укладено договір Фінансового лізингу № 001209 з додатками. Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу МТЗ 892 у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. На сайті OLX.UA знайшовши транспортний засіб МТЗ 892, вартістю 150\~000 грн. та зателефонувавши до продавця йому розяснили, що дійсно, такий транспортний засіб є і зараз, акційна ціна на нього 150\~000 грн. В усній формі представник відповідача пояснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 51\~000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. Також він написав заяву, який саме потрібно транспортний засіб. У той же день ним було сплачено рахунок на суму 51\~000 грн. Повернувшись додому та прочитавши договір, зрозумів, що його обманули. Позивачу надали 2 специфікації з різною вартістю предмету лізингу, де за одним додатком ціна трактору 150\~000 грн, за іншим - 22\~077, 92 $ (510\~000 грн). Представником не було розяснено призначення платежу в сумі 51\~000 грн., який виявився адміністративним платежем, тобто виногородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. В договорі це передбачено, але можливості детально ознайомитись з умовами договору до його підписання не мав можливості. Тому просить стягнути з відповідача безпідставно здобуте майно, а саме грошові кошти в сумі 51\~000 грн., 3 % річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 238 грн., моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. суму одержаних доходів чи доходів, які могли бути отримані ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто за час користування грошовими коштами в сумі 3\~000 грн. та судові витрати. Відповідач у судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином; надав суду заперечення ,в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Оцінивши докази по справі, перевіривши матеріали справи суд встановив, що між сторонами 28 вересня 2015 року був укладений договір Фінансового лізингу № 001209 з додатками, відповідно до умов якого, лізингодавець відповідач по справі, бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на умовах, передбачених договором. На сайті OLX.UA, він знайшов транспортний засіб МТЗ 892, вартістю 150\~000 грн., зателефонувавши до продавця йому розяснили, що, дійсно, такий транспортний засіб є і зараз, на нього акційна ціна 150\~000 грн. В усній формі представник відповідача пояснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 51\~000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Після чого, з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. Також він написав заяву, який саме потрібно транспортний засіб. У той же день ним було сплачено рахунок на суму 51\~000 грн., що підтверджується квитанцією № 7 від 28 вересня 2015 року (а.с.18). Повернувшись додому та, прочитавши договір, зрозумів, що його обманули. Позивачу надали 2 специфікації з різною вартістю предмету лізингу, де за одним додатком ціна трактору 150\~000 грн., а за іншим - 22\~077, 92 $ (510\~000 грн.). Представником не було розяснено призначення платежу в сумі 51\~000 грн., який виявився адміністративним платежом, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи повязані з підготовкою та укладенням договору. У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ст. 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до норм ст.806 ЦК України, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч.2 ст. 6 Закону України „Про фінансовий лізинг істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1 ЗУ „Про захист прав споживача договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ). У ч.1 ст. 15 Закону України „Про захист прав споживачів зазначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до вимог ч.1ст.1213 ЦК України набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Статтею 536 ЦК України передбачено, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. А відтак є підстави для застосування ст.625 ЦК України в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від суми, яка становить на день подачі позову 238,93 грн. Згідно ч.1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним. Тобто, утримуючи у своєму володінні майно, добросовісний або недобросовісний набувач можуть використовувати його та одержувати доходи. Кодекс встановлює умови, за яких власник має право, крім витребування майна, вимагати ще й повернення доходів, які набувач одержав від неправомірного використання майна. Стаття 390 ЦК України досить детально регулює відносини щодо розрахунків при поверненні майна із чужого незаконного володіння до моменту фактичного повернення майна, у зв'язку з чим відпадає необхідність у застосуванні до цих відносин у будь-якій частині норм ст. 22 ЦК України, яка регулює інші правовідносини - відшкодування збитків. За вимогами до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч указаним вимогам закону, [PERSON] не надано жодних доказів щодо отримання ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто коштів від користування належним йому транспортним засобом в розмірі 3000 грн., а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення отриманих доходів слід позивачеві відмовити. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд також вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, оскільки спір витікає із договірних правовідносин, а стягнення моральної шкоди при порушенні однією зі сторін умов договору законом не передбачено. Враховуючи викладене,

Outcome: partial