Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача та третіх осіб. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що рішенням Талалаївського районного суду від 25.11.2016 року, яке набрало законної сили 06.12.2016 року, було встановлено факт прийняття ним спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] в с. Лавіркове Талалаївського району. Рішенням Талалаївського районного суду від 14.03.2017 року, яке набрало законної сили 27.03.2017 року, за ним було визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Харківської сільської ради, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Харківською сільською радою і успадкована батьком позивача після її смерті. В червні 2017 року позивач [PERSON] уклав з ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD договір оренди даної земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] терміном дії до 31 грудня 2024 року. Разом з тим при укладенні договору від орендаря позивачу стало відомо, що успадкована ним земельна ділянка на момент укладення договору вже перебувала в користуванні ТОВ АФ «Обрій» LTD як невитребуваний пай, за користування яким орендар сплачував до Харківської сільської ради орендну плату. Між Талалаївською РДА в особі т.в.о. голови Плюти О.П . (орендодавцем) та ТОВ АФ «Обрій « LTD» в особі директора [PERSON] (орендарем) було укладено договір Типовий оренди землі, який було зареєстровано у Талалаївському районному відділ ЧФР Центр ДЗК 19.01.2009 року. Згідно умов договору в оренду передається земельна ділянка на території Харківської сільської ради загальною площею 5,1688 га ріллі з кадастровим номером [NUMBER]. Договір укладено на 10 років, орендна плата згідно умов договору вноситься в розмірі 2481, 68 грн і її обчислення здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Таким чином Талалаївською РДА було передано в оренду АФ «Обрій» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 6188 га з кадастровим номером [NUMBER] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного акту серії [NUMBER] та була успадкована позивачем 07.12.2001 року. Згідно повідомлення Талалаївської РДА від 04.08.2017 року орендна плата згідно вказаного договору сплачувалась орендарем на рахунок Харківської сільської ради. ТОВ АФ «Обрій» також повідомило позивача, що орендна плата перераховувалась на рахунок Харківської сільської ради. Таким чином, відповідачем з 2009 року по червень 2017 року отримувалась орендна плата за користування земельною ділянкою, належною позивачеві, і за цей період відповідач отримав дохід в сумі 34 173, 13 грн. Поскільки договір оренди землі від 19.01.2009 року був укладений з порушенням чинного законодавства, тому грошові кошти сплачені за користування землею Харківській сільській раді підлягають поверненню позивачу, і тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані доходи від надання у строкове платне користування належної йому земельної ділянки в сумі 34 173, 13 грн. Згідно наданого відповідачем - Харківською сільською радою - відзиву позов вони не визнають, вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, і просять суд відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що у відповідності до ст. 69 Бюджетного Кодексу України та п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільська рада є частковими отримувачем коштів, так як плата за землю є місцевим податком. Крім того, згідно укладеного 19 січня 2009 року договором оренди в оренду передається невитребуваний пай під № 380, а не земельна ділянка, належна позивачу. Своє право на земельну ділянку площею 5, 2 га позивач отримав за рішенням Талалаївського районного суду від 14 березня 2017 року в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON] , яку той в свою чергу успадкував після смерті своєї сестри [PERSON] . Але згідно повідомлення відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від 03.06.2019 року спадкодавець [PERSON] отримувала лише сертифікат серії [NUMBER] від 26.06.1997 року, державний акт взамін сертифікату не видавався. Рішення про видачу Державних актів на право приватної власності на землю мешканцям Харківської сільської ради було прийняте 20.07.2001 року, тобто вже після смерті [PERSON] . Батько позивача також не отримував даний акт. До цього часу невитребуваний акт не був втрачений, а зберігається в архіві. 23 травня 2017 року відповідач [PERSON] зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , і саме з цього моменту набув право розпоряджатися земельною ділянкою та уклав договір оренди земельної ділянки з агрофірмою «Обрій LTD». Розпорядженням голови Талалаївської РДА № 362 від 01.09.2017 року було припинено дію договору, укладеного у 2009 році, на підставі звернення Агрофірми «Обрій LTD». Поскільки договір оренди, що був укладений між РДА та Агрофірмою «Обрій LTD» судом не визнано недійсним, в період його дії позивач не звертався до суду для визнання його недійсним, тому твердження позивача про порушення законодавства під час укладення договору оренди є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягення безпідставно набутих коштів згідно ст. 1212 ЦК України, поскільки майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками цивільних правовідносин у майбутньому цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Позивачем у належний спосіб укладено договір оренди невитребуваного паю, даний договір не визнаний судом недійсним, на даний час дія договору припинена, а згідно ст. 1212. ЦК України безпідставність набуття майна повинна бути встановлена на час розгляду спору, тому на думку відповідача, підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Ухвалою від 21 травня 2019 року було відкрите загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13 червня 2019 року, яке було відкладено на 27 червня 2019 року у зв`язку з неявкою позивача та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату час і місце підготовчого судового засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 27 червня 2019 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті на 05 серпня 2019 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Суд, розглянувши заяву позивача, прийшов до висновку, що поскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому, за згодою представника відповідача, розгляд справи було проведено без участі позивача за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача - Харківської сільської ради Фесак Г.М. - позов [PERSON] не визнала підтримала посилання, що зазначені у відзиві на позов, і просила суд відмовити в задоволені позову. У березні 2016 року вона подала оголошення в районну газету про те, що на території Харківської сільської ради є невитребувані земельні паї і спадкоємці можуть звернутись до сільської ради за оформленням своїх прав. Одним із таких невитребуваних паїв був і пай під № 380, що належав [PERSON] , рідній тітці позивача, який успадкував батько позивача. Державний акт на час смерті [PERSON] ще не був отриманий, рішення про виготовлення державних актів було прийняте сесією сільської ради у 2001 році, а [PERSON] померла у 1998 році. Батько позивача також не отримав державного акту, і коли [PERSON] у 2016 році звернувся до сільської ради, а потім і до суду, то сільська рада не заперечувала, так як дійсно їм було відомо, що у померлого [PERSON] були діти, з якими він не спілкувався, тобто [PERSON] був спадкоємцем. Після оформлення ним своїх спадкових прав дія укладеного у 2009 році договору оренди була припинена, тобто відповідачем жодним чином ніякими діями не порушено права позивача, і підстав для задоволення позову немає. Представники третіх осіб - Талалаївської РДА та ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD - в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду від представників надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, розглянувши заяви учасників справи, прийшов до висновку, що поскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому, за згодою представника відповідача, розгляд справи було проведено без участі представників третіх осіб. Крім того, до суду до початку розгляду справи по суті надійшли пояснення третьої особи - агрофірми «Обрій» LTD, згідно яких дійсно у 2009 році між ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD та Харківською сільською радою було укладено договір оренди землі. Протягом усього часу користування земельною ділянкою орендар належним чином виконував умови договору. Після отримання новим власником правовстановлюючого документу на земельну ділянку 07 липня 2017 року було укладено договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD, а дія договору оренди була припинена. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, судом встановлено, що згідно копії книги видачі сертифікатів по Харківській сільській раді 26.06.1997 року [PERSON] отримала сертифікат серії [NUMBER] КСП ім. Шевченка розміром 7,2 умовних кадастрових гектарів (а.с.68). Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER] від 17.11.2017 року (а.с.9); [PERSON] помер [INFO] у віці 81 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER] від 24.05.2016 року (а.с.10). Згідно повідомлення відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від 03.06.2019 року відповідно до запису книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) [PERSON] видано сертифікат серії [NUMBER] від 26.06.1997 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату не видавався (а.с.70). Згідно рішення 16 сесії 23 скликання Харківської сільської ради від 20 липня 2001 року «Про затвердження проекту організації території земельних часток (паїв) та передачу їх в приватну власність громадянам для товарного сільськогосподарського виробництва» було вирішено затвердити проект організації території земельних часток-паїв бувшого КСП ім. Шевченка та видати громадянам-власникам сертифікатів на земельну частку (пай) державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за умовою повернення ними сертифікатів на право на земельну частку (пай) до Талалаївської РДА (а.с.71). Згідно типового договору оренди землі від 19.01.2009 року орендодавець - т.в.о. голови Талалаївської РДА О.П . Плюта та орендар - директор ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD [PERSON] , уклали договір про те, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - пай № 380, яка знаходиться на території Харківської сільської ради. В оренду передається земельна ділянка площею 5, 6188 га ріллі. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 62 041,98 грн. Договір укладено на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем в розмірі 4 відсотки або 2481, 68 грн. Пунктом 26 договору встановлено, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження, обтяження та інші права третіх осіб. Договір підписаний орендодавцем та орендарем, зареєстрований в Талалаївському відділ ЧРФ Центр ДЗК 19.01.2009 року (а.с.17-20). Додатками до договору є креслення перенесення земельної ділянки, схема розміщення земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки та каталог координат земельної ділянки. Із даних документів вбачається, що земельній ділянці - паю № 380, яка передається в оренду, присвоєно кадастровий номер [NUMBER] (а.с.21-24). Також додатками до договору оренди є акт приймання-передачі земельної ділянки - невитребуваного паю (рілля) в оренду ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD та акт погодження меж земельної ділянки (а.с.26-27). Із даних документів вбачається, що орендар приймає в оренду строком на 10 років земельну ділянку невитребуваного паю (рілля) кадастровий номер [NUMBER] площею 5, 6188 га. Згідно розрахунку розміру орендної плати за використання ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD земельних ділянок невитребуваного паю № 380 на 1 жовтня 2008 року, розмір орендної плати складає 2481, 68 грн. (а.с.25). Рішенням Талалаївського районного суду від 25 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 06 грудня 2016 року, встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Сільченкове Талалаївського району, є сином [PERSON] , який помер [INFO] в с. Лавіркове Талалаївського району. Також даним рішенням встановлено факт, що померлий [INFO] [PERSON] був рідним братом [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.12-12 зв.). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.05.2017 року на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 5,6188 га 23.05.2017 року зареєстроване право власності за [PERSON] , форма власності - приватна, розмір частки 1/1 (а.с.15). Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та інші речові права від 06.03.2018 року на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 5,6188 га 21.08.2017 року зареєстроване право оренди з ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD (а.с.16). Зазначене право оренди позивач набув на підставі договору оренди земельної ділянки від 07 червня 2017 року, укладеного між орендарем - директором ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD [PERSON] та орендодавцем - [PERSON] . Згідно договору в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Харківської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER] , площею 5,6188 га. Земельна ділянка належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі рішення Талалаївського районного суду від 14 березня 2017 року. Даний договір укладено на 7 років та діє до 31 грудня 2024 року, він підписаний сторонами. (а.с. 45-47). Додатками до договору є акт приймання-передачі земельної ділянки та акт визначення та погодження меж земельної ділянки (а.с.48-48 зв.). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.08.2017 року на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 5,6188 га зареєстровано право оренди на підставі договору оренди від 07.06.2017 року, строк дії - до 31.12.2024 року з правом пролонгації (а.с.49). Згідно розпорядження голови Талалаївської РДА № 362 від 01.09.2017 року «Про припинення права оренди земельних ділянок ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD» було припинено дію договорів оренди землі, укладених між Талалаївською РДА та ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD, предметом яких є невитребувані земельні частки (паї), що розташовані на території Харківської сільської ради, у зв`язку з оформленням громадянами права власності на земельні ділянки загальною площею 52, 1042 га. Даним розпорядженням, зокрема, припинено дію договору оренди земельного паю № 380 площею 5, 6188 га (а.с.69). Додатковою угодою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 30 вересня 2017 року між орендодавцем - Талалаївською РДА, та орендарем - ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD, було припинено дію договору оренди земельної ділянки від 05 листопада 208 року, зареєстрованого у Талалаївському районному відділі ЧРФ Центр ДЗК 19 січня 2009 року, предметом якого є невитребувана земельна частка (пай), номер паю 380, площа 5,6188 га, яка знаходиться в адміністративних межах Харківської сільської ради Талалаївського району на підставі Розпорядження Талалаївської РДА від 01.09.2017 року № 362, у зв`язку з оформленням громадянами права власності на земельну ділянку. (а.с.77). Під час розгляду справи та оцінки доказів, суд прийшов до висновку про відхилення наступних доказів, які подані позивачем разом з позовною заявою на підтвердження своїх позовних вимог. Так, суд відхиляє як доказ копію рішення Талалаївського районного суду від 14.03.2017 року, яким за [PERSON] визнано в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 5,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Харківської сільської ради Талалаївського району, що належала [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Харківською сільською радою і успадкована [PERSON] , після її смерті [INFO] (а.с.13-14). Суд мотивує своє рішення про відхилення даного доказу тим, що у відповідності до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішення суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. На копії рішення суду від 14.03.2017 року, що долучена позивачем до позовної заяви, відсутня відмітка про набрання даним рішенням законної сили, і тому він не може бути прийнятий судом як допустимий доказ і тому не приймається як недопустимий. Також на підтвердження того, що відповідачем отримувалась орендна плата за договором оренди, позивачем до позовної зави долучені копії платіжних доручень - № 7294 від 26.01.2017 року на суму 93124,17 грн; № 8759 від 29.06.2017 року на суму 11455,59 грн, № 9035 від 28.07.2017 року на суму 11455,59 грн, № 7623 від 28.02.2017 року на суму 112379,77 грн; № 8156 від 27.04.2017 року на суму 112379,77 грн, № 8490 від 29.05.2017 року на суму 112379, 77 грн; № 7869 від 29.03.2017 року на суму 112379,77 грн; № 6686 від 29.11.2016 року на суму 93 124,12 грн; № 7087 від 28.12.2016 року на суму 93 124,12 грн; № 5746 від 30.08.2016 року на суму 36 484,39 грн; № 6078 від 29.09.2016 року на суму 36 484, 39 грн; № 6310 від 28.10.2016 року на суму 36 484, 39 грн (а.с. 31-42). Платником кошів у даних платіжних доручення зазначено ТОВ Агрофірма «Обрій» LTD, отримувач - УК в Талалаївському районі. Аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що вони не містять інформацію щодо предмета доказування - отримання відповідачем - Харківською сільською радою - орендної плати за період з 2009 по 2016 рік, поскільки отримувачем зазначених в платіжних дорученнях коштів є Управління Казначейства, Харківська сільська рада не є стороною договору оренди, суми коштів, зазначені в платіжних дорученнях, не відповідають заявленій позивачем до стягення сумі, тому суд відкидає дані докази як неналежні, та не бере їх до розгляду при винесенні рішення у відповідності до ч.4 ст. 77 ЦПК України як неналежні докази, тобто такі, що не містять інформації щодо предмета доказування. На підтвердження суми, пред`явленої до стягення, позивачем надано розрахунок суми безпідставно отриманого доходу від надання у строкове платне користування земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ), у якому позивачем зроблено висновок, що загальна сума доходу за період з 01.01.2009 року по 01.06.2017 року становить 34 173, 13 грн. (а.с.43). Розрахунок зроблений з посиланням на дані індексу споживчих цін з офіційного веб-сайту Державної служби (а.с.44). Аналізуючи наданий доказ, суд приходить до висновку, що поскільки позивачем належними і допустимими доказами не доведено факту отримання відповідачем саме зазначеної в договорі оренди суми орендної плати за орендовану земельну ділянку - 2481, 68 грн., тому даний розрахунок суми безпідставно отриманої орендної плати не може вважатися достовірним доказом в розумінні ст. 79 ЦПК України і тому суд відхиляє зазначений доказ з мотивів його недостовірності. Оцінюючи наведені учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог чи заперечень, суд приходить до наступного висновку. За життя спадкодавець [PERSON] набула права на земельну частку (пай) та отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) 26 червня 1997 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату нею не отримано, так як [INFO] померла. Після її смерті спадкоємцем був її рідний брат [PERSON] , який успадкував право на земельну частку (пай). 20 липня 2001 року рішенням сесії Харківської сільської ради було прийняте рішення про видачу громадянам-власникам сертифікатів державних актів на право приватної власності на землю взамін сертифікатів. Спадкоємець [PERSON] Державного акту взамін успадкованої земельної частки (паю) не отримав, поскільки помер [INFO] . Позивачем [PERSON] належними і допустимими доказами не доведено, коли саме було видано його батьку Державний акт на право приватної власності на землю взамін успадкованого сертифікату на право на земельну частку (пай). Встановлені рішенням Талалаївського районного суду від 14 березня 2017 року обставини суд не може взяти до уваги, поскільки в ході розгляду справи прийшов до висновку про недопустимість даного доказу, інших належних і допустимих доказів отримання за життя спадкоємцем після смерті сестри [PERSON] у власність земельної ділянки позивачем не надано, тому суд приходить до висновку, що позивачем фактично успадковано право на земельну частку (пай), що належало спадкодавцям, а не право власності на конкретну земельну ділянку. Аналізуючи надану копію типового договору оренди землі, зареєстрованого 19.01.2009 року, суд приходить до висновку, що, поскільки предметом даного договору є земельний пай під номером 386 загальною площею 5,6188 га, а не земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] , на яку позивач [PERSON] оформив своє право власності у 2017 році, тому зробити висновок, що відповідач неправомірно користувався саме належною позивачу земельною ділянкою у суду відсутні підстави. Номер земельною паю та розмір земельної ділянки, зазначені в договорі, не є ідентифікуючими ознаками належної позивачу земельної ділянки. Крім того, позивачем не надано доказів того, що даний договір визнано недійсним судом, щоб зробити висновок щодо його недійсності чи невідповідності закону. Згідно акту приймання-передачі, який є додатком до даного договору оренди від 19.01.2009 року, вбачається, що в оренду Талалаївській РДА передається земельна ділянка невитребуваного паю, а не земельна ділянка, належна позивачу, на яку він оформив своє право власності у 2017 році. Тобто, сторони договору де-факто у 2009 році не могли наперед передбачити, що у 2017 році позивач оформить своє право власності на невитребуваний пай, поскільки договір оренди укладений у 2009 році. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлена та обставина, що якими-небудь неправомірними діями відповідача порушено право позивача на належну йому на праві власності у 2009 році земельну ділянку, за захистом якого він звертається до суду. Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу набуття права спадкових правовідносин та правовідносин з приводу права власності, і застосуванню при вирішенні справи підлягають як положення ЦК України, що регулюють спадкове право, так і положення, що регулюють набуття та оформлення права власності. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина - спадкове майно, тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, у яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи - їх носія, і здатні перейти до інших осіб. Стаття 1218 ЦК України регламентує, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Тобто, до спадкоємців переходять права та обов`язки спадкодавця у тому ж вигляді, у якому вони йому належали. Головним юридичним фактом який обумовлює відкриття спадщини є смерть спадкодавця, поскільки відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] . Тобто, до складу її спадщини входили права і обов`язки, які належали їй на момент відкриття спадщини, а саме - право на земельн частку (пай) посвідчене сертифікатом серії [NUMBER] від 26.06.1997 року. Як було встановлено в ході судового розгляду Державний акт взамін сертифікату [PERSON] за життя не видавався, тобто за життя спадкодавець [PERSON] не набула право власності на земельну ділянку, яке б ввійшло до складу її спадщини і яке б перейшло до її спадкоємців після її смерті. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] був її брат - батько позивача [PERSON] , який успадкував після смерті сестри право на земельну частку (пай). Рішення про видачу громадянам- власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) державних актів на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін сертифікатів було прийнято сільською радою 20 липня 2001 року. Батько позивача помер [INFO] , матеріали справи не містять інформації про те, чи оформив за життя батько позивача право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай), що належала його сестрі, рішення Талалаївського районного суду від 14 березня 2017 року, на яке посилається позивач, визнано судом недопустимим, і воно не містить даної інформації. Даючи аналіз встановленим обставинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію - позивачу довести свої позовні вимоги, відповідачу - свої заперечення проти позову. Поскільки в ході судового розгляду позивачем [PERSON] та його представником всупереч вимогам статей 12,81 ЦПК України, не доведено обставин, які б підтверджували позовні вимоги, а саме - що він отримав у спадщину земельну ділянку, що належала його померлому батьку, яку він у свою чергу успадкував після смерті сестри, згідно вимог чинного законодавства, поскільки, як було встановлено, спадкодавці за життя не оформили своє право власності на земельну ділянку і зазначене право власності не ввійшло до складу спадщини і тому не могло бути успадковане позивачем. На думку суду у даному випадку застосуванню також підлягають загальні положення про власність, закріплені у книзі третій ЦК України, зокрема, ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності набувається правомірно якщо інше прямо не випливає із закону. Своє право на земельну ділянку позивач [PERSON] набув у 2017 році, саме з цього часу договір оренди земельної ділянки як невитребуваного паю був припинений. Таким чином, суд приходить до висновку, що тільки починаючи з 2017 року право власності позивача на земельну ділянку підлягає захисту в судовому порядку, як набуте ним на законних підставах. До 2017 року позивач не мав права власності на земельну ділянку і тому не може вважатися таким, що його право яким небудь чином порушене відповідачем - Харківською сільською радою, яка не була і стороною договору оренди земельної ділянки, укладеного у 2009 році, і за захистом якого він звертається до суду. Аналізуючи посилання позивача, як на підставу позову, на ст.1285 ЦК України, суд вважає за необхідне заначити наступне. Згідно ч.1 ст. 1285 ЦК України, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що особа, яка управляє спадщиною, має право на виконання своїх повноважень. Визначальним моментом у даному випадку є наявність у складі спадщини певного майна. Як було встановлено в ході судового розгляду спадкоємці [PERSON] та [PERSON] за життя не набули права власності на земельну ділянку, тому у складі їхньої спадщини відсутнє будь-яке майно, до якого необхідно застосовувати положення ст. 1285 ЦК України. Аналізуючи посилання позивача, як на підставу позову, на ст.1212 ЦК України, суд вважає за необхідне заначити наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-77цс18 від 03 жовтня 2018 року по справі справа № 629/4628/16-ц. Але поскільки в судовому засіданні належними та допустимими доказами не було встановлено, що відповідач - Харківська сільська рада Талалаївського району - без належних правових підстав користувалась земельною ділянкою позивача, тому і підстави для застосування положень ст. 1212 ЦК України до даних правовідносин відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача порушено його права, а тому пред`явлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed