Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 25 534,23 грн., посилаючись на те, що 03.06.2014 р. з вини відповідача, який керував автомобілем марки «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER] була скоєна дорожньо - транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Джип-Патріот», державний номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01.08.2014 р. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів [NUMBER], терміном дії з 02.09.2013 р. по 01.09.2014 р. Відповідно до Звіту №684 від 01.09.2014 р. про оцінку автомобіля «Джип-Патріот», номерний знак [NUMBER], складеного ФОП [PERSON] матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки «Джип-Патріот», номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 30 641,07 грн. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 27.10.2014 р. [PERSON] скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. В зв'язку з настанням події, передбаченої п. 1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 25 534,23 грн. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача в порядку регресу розмір виплаченого страхового відшкодування та витрати на послуги аварійного комісара. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, враховуючи заяву представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Судом встановлено, що [PERSON] 03.06.2014 р. о 08 год. 40 хв., в м. Києві по вул. Ревуцького, 27, керуючи автомобілем марки «Шевроле», д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості та при виникненні перешкоди не впорався з керуванням , внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Джип-Патріот», д.н.з. [NUMBER], чим порушив п. 12.1, 12.3 ПДР України та залишив місце ДТП в порушення вимог п. 2.10 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01.08.2014 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком сорок годин. Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, в якій був пошкоджений автомобіль ««Джип-Патріот», д.н.з. [NUMBER], за наявності вище приведеної постанови суду доказуванню не підлягає. На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Джип-Патріот», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до Звіту №684 від 01.09.2014 р. про оцінку автомобіля «Джип-Патріот», номерний знак [NUMBER], складеного ФОП [PERSON] матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки «Джип-Патріот», номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 30 641,07 грн. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України» Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У заяві, зокрема, має міститися зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданої шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують. Цивільно-правова відповідальність потерпілого [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів [NUMBER], терміном дії з 02.09.2013 р. по 01.09.2014 р. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Судом також встановлено, що власник пошкодженого автомобіля [PERSON] скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 27.10.2014 р. подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 21.01.2015 року здійснило виплату відшкодування потерпілій стороні в розмірі 25534,23 грн., на підставі Наказу МТСБУ №323 від 20.01.2015р. про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, що підтверджується копією платіжного доручення №1/23772 від 21.01.2015 р. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 25534,23 грн Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 1378,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved