Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку. У позовній заяві вказував, що у 1993 році йому в користування була виділена земельна ділянка площею 0,15 га для ведення домашнього господарства, що розташована в с. Степанівка Драбівського району Черкаської області на території господарського двору колишньої ферми. Дана земельна ділянка ним була приведена в належний для господарювання стан. Вільно та безперешкодно користувався нею до 2014 року, тобто 20 років. Позивач 13.11.2014 року та 03.12.2014 року звернувся до [PERSON] сільської ради із заявою. 13.11.2014 року сільський голова с. Степанівка направив йому відповідь на клопотання щодо вирішення земельного питання, в якій зазначив, що земельна ділянка знаходиться поза межами с. Степанівка, але перебуває в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, а тому врахована при проведенні розпаювання земель між членами місцевого господарства, де зараз розміщені пять не успадкованих паїв, які перебувають в оренді СТОВ «ЗК «Хорс». А тому, виходячи з наведених підстав, рішення про передачу в користування зазначених земельних ділянок будь-кому з громадян [PERSON] сільською радою не розглядалися. Вважаючи такі дії сільського голови незаконними, він звернувся до суду з адміністративним позовом до [PERSON] сільської ради та [PERSON] РДА. 15.12.2014 року Драбівський районний суд виніс постанову, якою адміністративний позов задовольнив частково та визнав дії [PERSON] сільського голови щодо надання йому відповіді на звернення з клопотанням про надання у користування чи власність земельної ділянки незаконними. У 2015 і 2016 році він звертався із заявами до [PERSON] РДА з проханням вирішити питання передачі йому у власність чи користування земельну ділянку. 25.05.2015 року і 22.02.2016 року на його заяви він отримав відповіді від голови [PERSON] РДА, в який йому було рекомендовано для врегулювання даного земельного питання звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задоволити. Представник відповідача [PERSON] РДА в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, вважає, що норма закону про набувальну давність на землю на даний час не може застосовуватися, а вирішення даного питання можливе одночасно з скасуванням права власності на земельну ділянку, яка належить третій особі, про що позивач в позовних вимогах не ставить. Представник відповідача [PERSON] сільської ради позов не визнав, вважає, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами сільської ради, і сільська рада не приймала щодо неї рішень. Представник третьої особи вважає позов необґрунтованим, пояснила, що її [PERSON] отримала земельну ділянку на законних підставах, осіб, які раніше користувалися землею було своєчасно сповіщено про оформлення земельної ділянки у власність та надано їм час для закінчення користування нею. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд дійшов до наступного. Згідно пояснень позивача та листа [PERSON] районної державної адміністрації від 25.05.2015 року вбачається, що позивач використовував за земельно-обліковими даними [PERSON] сільської ради земельну ділянку площею 0,15 га, яка входила до розпайованого масиву земель колективної власності бувшого КГСП «Степанівський». За розпорядженням [PERSON] РДА від 26.12.2003 № 565 та рішення [PERSON] сільської ради від 10.12.2003 № 9/4 затверджено «Технічну документацію по складанню державних актів на право власності на земельну ділянку власникам сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП «Степанівський» та передано у власність земельні ділянки (паї) громадянам с. Степанівка Драбівського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сторони визнають, що на даний час спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON], яка успадкувала її від [PERSON] Остання підтвердила своє право власності на землю свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстру від 06.06.2012 року. Земельний кодекс України (далі ЗК України), яким врегульовані земельні відносини набув чинності 01 січня 2002 року, ч.2 ст.92 даного кодексу визначено перелік осіб, які мають право отримати в користування земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності. Даним переліком не передбачено можливості фізичних осіб отримувати в користування землю для особистого селянського господарства, на відміну від попереднього законодавства. П. 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Позивач не надав суду доказів про переоформлення прав власності чи оренди на спірну земельну ділянку, а відтак, законних підстав для користування спірною землею позивач не має. Ч.1 ст.119 ЗК України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Дана норма закону є новою, а тому початок перебігу строку користування земельною ділянкою потрібно рахувати з 01 січня 2002 року, тобто з часу надрання чинності ЗК України. Відтак, застосувати дану норму закону для визнання права власності на спірну землю неможливо у звязку з тим, що на даний час не закінчився визначений законом строк 15 років користування землею. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed