Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що між ПрАТ «ВФ Україна» (23.05.2017 р. перейменоване із ПрАТ «МТС Україна») та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1.250855/266205 від 08.08.2000 р. та з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . 01.12.2009 р. уже після укладення вказаного договору, відповідач подав заяву про підключення послуги міжнародного роумінгу. Дана заява була виконана, а послуга «Міжнародний роумінг» підключена 01.12.2009 р. о 14:07:47 Згідно умов Договору відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Станом на дату подачі позову відповідач не оплатив отримані ним послуги, починаючи з 01.07.2014 р. та сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна» становить 37 029 грн. 64 коп. Позивачем зазначається, що 29.08.2017 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ\~по справі № 199/5722/17 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПрАТ «ВФ Україна», який в подальшому було скасовано Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалою від 28.12.2019 р. Посилаючись на норми ст.ст. 525, 526, 530, 626, 629, 901, 903 ЦК України, у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача \~заборгованості в розмірі 37 029 грн. 64 коп., а також про стягнення судових витрат, які пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2\~102 грн. У відзиві на позову на заяву відповідач зазначила, що позов ПрАТ «ВФ Україна» не підлягає задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, та на переконання відповідача позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідач вказує, що на початку липня 2014 року [PERSON] зверталась до постачальника телекомунікаційних послуг із письмовою претензією щодо безпідставно нарахованої абонентської плати, адже за умовами її тарифу GSM MTS ULTRA передбачено, що послуги зв`язку надаються лише в межах авансового платежу. Відповідачу було повідомлено, що її скарга прийнята, а про результати її розгляду буде повідомлено додатково, однак, жодного листа відповідач не отримувала, відповідь на свій лист вперше побачила лише в матеріалах справи, про наявність матеріальних претензій до неї з боку ПрАТ «ВФ Україна» вона дізналась лише 24 грудня 2019 року, коли з реєстру довідалась про існування судового наказу. У відповідності до п. 5.2 Договору дія договору припиняється, якщо абонент має неоплачені рахунки і протягом одного місяця після письмового попередження не звернувся до ums з цього питання, тобто договір припинив свою дію 01 серпня 2014 року. Договір про надання телекомунікаційних послуг не переукладався, вказаною карткою [PERSON] не користувалась. Також у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що у відповідності до відомостей наданих у позовній заяві, заборгованість у розмірі 37029 грн. 64 коп. виникла у [PERSON] станом на 01.07.2014 року. 22 серпня 2017 року до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська надійшла заява від ПАТ «ВФ Україна» про видачу судового наказу з вимогою стягнення з [PERSON] заборгованості за телекомунікаційні послуги у розмірі 37 029,64 грн., а також судовий збір у розмірі 800,00 грн. Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. 29 серпня 2019 року видала судовий наказ про стягнення з боржника на користь ПАТ ВФ Україна, вказаних грошових коштів. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2019 року скасовано судовий наказ, у тому числі як вбачається з тексту ухвали через пропуск стягувачем позовної давності. До суду стягувач звернувся 22 серпня 2017 року. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності за спірною сумою заборгованості почався 01 серпня 2014 року (день коли відповідачка мала внести черговий, щомісячний платіж) та закінчився 01 серпня 2017 року (через три роки). Відповідач зазначає, що на теперішній час з 01.07.2014 року (момент виникнення заборгованості) до 20.11.2020 року (момент подання до суду позовної заяви) минуло 6 років, 4 місяці та 6 днів, що є безумною підставою для відмови у задоволенні позову у разі отримання від відповідача заяви про застосування строків позовної давності. Таким чином позивач необґрунтовано та з порушенням вимог чинного законодавства вимагає від боржника сплату боргу поза межами встановленого законодавством України строку позовної давності, тому, ці вимоги є протизаконні, безпідставні та необґрунтовані, атому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідачем також подано відповідну заяву про застосування строків позовної давності. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 1.250855/266205 від 08.08.2000 р. та було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. 8-9). Відповідач взяла на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. 01.12.2009 р. відповідач подав заяву про підключення послуги міжнародного роумінгу. Дана заява була виконана, а послуга «Міжнародний роумінг» підключена 01.12.2009 р. о 14:07:47 Відповідно до деталізованої інформації за телекомукаційні послуги (а.с. 16) за особовим рахунком відповідача нараховано за всіма контрактами разом з ПДВ 37200,57 грн.: -217,02 (вартість пакета/щомісячна плата); 31189,99 послуги міжнародного роумінгу, а загалом за контрактом 31000,47 грн. та 6200,10 грн. ПДВ. Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист \~з проханням сплатити суму заборгованості станом на 31.07.2014 у розмірі 37029,64 грн. (а.с.15). Сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна», яка виникла з 01.07.2014 р. (дата, з якої виникло прострочення сплати за надані послуги) на момент звернення до суду із позовною заявою становить 37029,64 грн. Правовідносини між учасниками справи виникли з відповідальності за порушення зобов`язання про надання послуг мобільного зв`язку. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до\~\~ст. 33 Закону України «Про телекомунікації»\~споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 63 Закону України «Про телекомунікації»\~телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умовами надання телекомунікаційних послуг є: 1) укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених НКРЗ; 2) оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги. Згідно з п. 32 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених\~постановою КМУ від 11.04.2012р. за № 295, замовлення, зміна умов надання, скорочення переліку послуг і припинення їх надання можуть здійснюватися дистанційно за допомогою засобів зв`язку на умовах, визначених договором, з дотриманням вимог цих Правил та інших актів законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1\~ст. 903 ЦК України\~якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.ст.\~626,\~629 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України\~передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно абз. 1 ч. 1\~ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 2.4 Договору передбачено, що абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги, авансові внески та щомісячну абонентську плату по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку. Відтак, обов`язок оплатити фактично надані оператором послуги, якими скористався абонент, покладається на відповідача як умовами укладеного між сторонами договору, так і чинним законодавством. У зв`язку з вищенаведеним вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача; позов є обґрунтованим. Водночас, що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної даності, суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 2,3\~ст. 264 ЦК України). Судом встановлено, що заборгованість відповідача виникла за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 р., тобто перебіг строку позовної даності почався 01.08.2014, коли відповідач повинна була внести черговий місячний платіж. Відповідно до\~даних АСДС\~на цивільну\~справу №199/5722/17\~(2-н/199/166/17)\~із заявою\~ про\~видачу судового\~наказу на\~стягнення заборгованості\~із відповідача\~позивач звернувся\~до Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~22.08.2017\~р.\~та \~11.09.2017\~р.\~Амур-Нижньодніпровським\~районним судом\~м.\~Дніпропетровська було\~видано судовий\~наказ,\~який ухвалою\~ Амур-Нижньодніпровського\~районного суду\~від 28.12.2019\~р.\~було скасовано\~(а.с. 7). Із вказаним же позов позивач звернувся до суду 13.11.2020 засобами поштового зв`язку (а.с. 31). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020р. у справі №712/8916/17\~зробила висновок про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовуватися згідно з частиною другою\~статті 264 ЦК України\~з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої\~статті 264 ЦК України\~переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. У вказаній справі заборгованість відповідача на момент пред`явлення позову становить 37029,64 грн. за період з 01.07.2014 по 31.07.2014, але позовна заява подана до суду 13.11.2020 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності та стороною відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача (ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України).

Outcome: dismissed