Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 20 червня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов'язана була щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконувала взятого на себе зобов'язання і своєчасно не вносила необхідні платежі. Станом на 13 лютого 2019 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням пені та штрафних санкцій на загальну суму 12530,22 грн. (1892,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2877,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5631,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов'язання, 1055 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 572,87 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 18 березня 2019 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 23 березня 2019 року отримала копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. У встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 20 червня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов'язана була щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, судом встановлено, що в порушення умов договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов'язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 13 лютого 2019 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням пені та штрафних санкцій на загальну суму 12530,22 грн. (1892,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2877,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5631,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов'язання, 1055 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 572,87 грн. - штраф (процентна складова). Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Поряд з цим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, вищевказаними Умовами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який суд враховує у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідача штрафів. Таким чином, виходячи із вимог вищевказаних Законів суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в загальній сумі 11457,35 грн. Також, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши його в сумі 1756,56 грн.

Outcome: partial