Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 25 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 38 400 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.05.2014 року на нього [PERSON] було здійснено напад, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відразу він звернувся в Дніпровський відділ поліції м. Києва із заявою про злочин для порушення кримінальної справи. Наступного дня слідчий його направив на проходження медичної експертизи для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. У нього було уражене праве око, внаслідок чого згодом він значно втратив зір та отримав відповідну групу інвалідності. Протягом тривалого часу він проходив лікування, перебував на стаціонарі в Київській міській клінічній лікарні № 14 в період з 14.04.2014 року по 02.06.2014 року, потім на стаціонарі в Київській клінічній лікарні № 1 з 02.06.2014 року по 19.06.2014 року. В результаті перенесеного лікування та значної втрати зору він витратив 25 000 грн. Крім цього, неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях, переживаннях з приводу завданих йому тілесних ушкоджень, понесеного лікування та значної втрати зору, що створило йому дискомфорт і завдало психологічну травму, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Неправомірні дії відповідача є проявом відвертої, агресивної та неприпустимої поведінки щодо поваги його права на безпечні, людські умови існування. Завдану йому моральну шкоду оцінює у розмірі 38 400 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик та допит в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 56-59). У ході розгляду справи в судовому засіданні 17.04.2018 року позивачем було знято клопотання про допит свідка [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач додатково пояснив, що відповідач є сином його цивільної дружини [PERSON] з якою він має спільну доньку Валентину та проживають окремо. 11 травня 2014 року відповідач з двома невідомими чоловіками приїхав до його будинку. Коли він [PERSON] відкрив у дворі фіртку відразу відповідач наніс йому удар в праве око, після чого він нагнувся і його почали всі втрьох бити з різних сторін кулаками по голові та шиї. Після побиття він отримав струс мозку, лікувався в неврологічному та офтальмологічному відділеннях, він втратив зір на право око на 95 %, тричі на рік йому необхідно проходити денний стаціонар по зору. До моменту побиття ніяких вад по здоров'ю у нього не було. Представник позивача пояснив, що у день нападу на позивача була викликана поліція, яка зафіксувала факт кримінальних дій. [PERSON] було направлено не експертизу для встановлення ступеня тяжкості ушкоджень здоров'ю. У подальшому з невідомих причин слідчі дії перестали відбуватись та кримінальну справу було закрито за відсутністю складу злочину через неотримання експертизи. Постанова про закриття кримінального провадження за результатами її оскарження була скасована, на даний час проводяться слідчі дії, загублений в управлінні висновок експертизи слідчим витребовується повторно, так як експертного висновку у справі не має. Відповідач ухиляється від явки до слідчого, дві інші особи, які побили позивача, невстановлені та позивачу не відомі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представником відповідача [PERSON] суду було подане клопотання з проханням відкласти розгляд справи через його зайнятість в іншому судовому засіданні. Враховуючи, що представник відповідача про дату розгляду справи завчасно був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, доказів на підтвердження причини неявки суду не надав, тому судом визнані причини неявки представника відповідача до суду неповажними та, відповідно положень ст. 223 ЦПК України, ухвалено розглянути справу за відсутності відповідача та його представника за наявних у справі доказів. Представником відповідача [PERSON] суду були подані заперечення на позов у яких зазначено про те, що позов є необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню, так як позивачем не надано доказів того, що відповідач вчинив протиправні дії відносно позивача та які б доводили причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями та негативними наслідками для здоров'я позивача. По описаному факту заява про злочин правоохоронним органом не розглядалась, досудове розслідування не проводилось та в кінцевому результаті не встановлено судом ступінь вини або невинуватість відповідача у подіях зазначених позивачем у позові (а.с. 33-34). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача завдану йому у зв'язку з нанесенням 11 травня 2014 року тілесних ушкоджень середньої тяжкості матеріальної шкоди в розмірі 25 000 грн., понесеної у зв'язку з оплатою лікування через втрату зору. Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За нормою ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. На підтвердження вимог позивачем надано два листки непрацездатності про перебування його на стаціонарному лікуванні з 14.05.2014 р. по 02.06.2014 року в Київській міській клінічній лікарні № 11 та з 03.06.2014 року по 19.06.2014 року в Київській міській клінічній лікарні № 1 (а.с. 4, 5), виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1338 та № 6708 про перебування на лікуванні в Київському міському офтальмологічному центрі відповідно з 19.01.2018 р. по 30.01.2018 року та з 06.04.2018 року по 16.04.2018 року з діагнозом незріла катаракта, гіпертонічна ангіопатія сітківки правого та лівого ока, низхідна посттравматична атрофія зорового нерва правого ока (а.с. 76, 77). Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 29.05.2013 року № 435 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров'я, які надають амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності» для обліку захворюваності в закладах охорони здоров'я, серед іншого, встановлено форму первинної облікової документації № 003-4/о «Листок лікарських призначень». Згідно пунктів 2-4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-4/о «Листок лікарських призначень», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.05.2013 року № 435, форма № 003-4/о є основним обліковим документом, що призначається для реєстрації режиму перебування хворого в стаціонарі, призначеного йому дієтичного харчування, методів обстеження, медикаментозного лікування, фізіотерапевтичних та психотерапевтичних процедур. Форма № 003-4/о заповнюється лікуючим лікарем у день госпіталізації хворого в стаціонар з унесенням необхідних корективів протягом лікування хворого. Записи (найменування препаратів, процедур, місцевого лікування тощо) ведуться розбірливо із зазначенням дати призначення та дати їх виконання. В підтвердження витрат на придбання медичних препаратів позивач надав квитанцію до прибуткового касового ордеру від 17.06.2014 року про сплату 100 грн. (а.с. 53) та 11 чеків аптек (а.с. 53, 54), з яких зміст на трьох чеках нерозбірливий, один чек на суму 124 грн., один на суму 766,22 грн., решта чеків: від 15.05.2014 року на суму 155,02 грн., від 17.05.2014 року на суму 461,63 грн., від 20.05.2014 року на суму 143,42 грн., від 21.05.2014 року на суму 975,61 грн., від 22.05.2014 року на суму 58,50 грн., від 17.06.2014 року на суму 279,26 грн., що загалом складає 3063 грн. 66 коп. При цьому ціна позову у частині заявленої майнової шкоди становить 25 000 грн. Разом з тим під час розгляду справи позивачем не надано будь яких доказів, які мали підтвердити, що куплені ним медичні препарати і витратні матеріали за рекомендаціями лікарів та пов'язані з призначенням позивачу лікування, оскільки ці дані мають підтверджуватись лише належними доказами, тобто висновками лікарів відповідного медичного закладу, записами в медичних документах про необхідність їх придбання, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості дійти висновку, що зазначені ліки в пред'явлених суду чеках аптечних установ безпосередньо стосуються лікування, яке проводилось позивачу після отриманої травми внаслідок його побиття. Також в судовому засіданні позивач не міг пояснити стосовно оплати по квитанції до прибуткового касового ордеру від 17.06.2014 року на суму 100 грн. Також позивачем надано копію листа слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві до КМБ СМЕ про направлення постанови для проведення судово-медичної експертизи [PERSON] (а.с. 6). При цьому самого висновку за результатами здійснення такої експертизи для з'ясування щодо наслідків побиття позивача, ступеня тяжкості завданих тілесних ушкоджень суду не надано та про такі докази заявлено не було. Крім того, відсутні письмові докази про результати перевірки за заявою [PERSON] стосовно вчинення щодо нього відповідачем правопорушення, наявність порушеного кримінального провадження, результатів проведення слідчих дій по ньому. Допитаний свідок з боку позивача [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що він є рідним братом позивача та проживає з разом з ним у приватному будинку брата. На початку травня 2014 року він (свідок) знаходився на другому поверсі будинку, почувши гучну розмову і крики, виглянув у вікно та побачив у дворі, що троє людей б'ють позивача, один з них був відповідач, двох інших він не знає. Позивач стояв нахилений, прикриваючись від ударів, брата на території двору били по голові і тулубу разом всі втрьох. Коли він спустився позивач був побитий із закривавленим обличчям. Він відкрив фіртку, двоє людей вийшли, останнім вийшов відповідач. Потім позивач викликав міліцію, які написали акт. Після побиття його брат став погано бачити на одне око, через втрату зору позивачу дали інвалідність. У зв'язку з цією травмою його брат лікувався по декілька разів на рік. Відповідно повідомлення Лівобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві від 18.10.2016 року за № 7652/13 [PERSON] з 12.09.2016 року встановлена третя група інвалідності (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд не може прийняти до уваги пояснення вищевказаного свідка [PERSON], як підставу для задоволення позову, оскільки свідок пояснив, що підтверджено позивачем, про те, що позивачу, окрім відповідача, також завдавали тілесні ушкодження ще дві невідомі особи чоловічої статі, у зв'язку з чим, враховуючи всі наявні у справі докази у їх сукупності, ступінь вини відповідача щодо завданої позивачу шкоди ушкодженням здоров'я під час розгляду справи не доведено. Відповідно вимог ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ще позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 38 400 грн. Згідно ст. ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням вищезазначеного суду не доведено належними і допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв'язку щодо винних дій відповідача у заподіянні позивачу шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, тому вимоги у частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. За викладених обставин, у позові слід відмовити, оскільки заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач має пільги по сплаті судового збору, тому відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи.

Outcome: dismissed