Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 17 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобовязана була щомісячно повертати кредит, відсотки та сплачувати відповідну комісію за користування кредитом. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконувала взятого на себе зобовязання і своєчасно не вносила необхідні платежі. Станом на 30 квітня 2017 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням несплачених відсотків, пені, комісії та штрафних санкцій на загальну суму 12007,94 грн. (212,93 грн. заборгованість за кредитом, 7747,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 548 грн. штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. При цьому надала до суду відзив на позов, в якому зазначає, що позивачем у позові не зазначено, на яких саме умовах було укладено кредитний договір, коли відповідачем було здійснено останній платіж, який саме вид кредитної картки отримала відповідач або це були кошти, отримані готівкою. Також зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, так як не містить повної інформації щодо руху коштів за рахунком. Крім того, вважає, що при подачі позову позивачем був пропущений строк позовної давності. За таких обставин просить суд відмовити у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не зявилась, надала заяву, в якій підтримує позовні вимоги, а справу просить розглядати без її участі. Також надала до суду відповідь на відзив, суть якого полягає в тому, що обставини, на які посилається представник відповідача у своєму відзиві не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем не пропущено. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 17 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобовязана була щомісячно повертати кредит, відсотки та сплачувати відповідну комісію за користування кредитом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідач належно не виконувала взятого зобовязання і своєчасно не вносила необхідні платежі. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 30 квітня 2017 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням несплачених відсотків, пені, комісії та штрафних санкцій на загальну суму 12007,94 грн. (212,93 грн. заборгованість за кредитом, 7747,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штраф (фіксована частина), 548 грн. штраф (процентна складова). Також відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Поряд з цим, аналізуючи зміст наданого представником позивача розрахунку, суд вважає розмір заборгованості за кредитом та визначених процентів необґрунтованим, виходячи з наступного. Так, розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафів, представник позивача обґрунтовує умовами, викладеними у довідці та Умовами і правилами надання банківських послуг. Проте, надані представником позивача довідка та зазначені Умови і правила, всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позичальником не підписані. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що оригінали цих документів були передані кредитором відповідачу, у звязку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Зазначений правовий висновок, який суд враховує у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, викладений в постановах Верховного суду України № 6-16цс15 від 11.03.2015, № 6-240цс14 від 11.02.2015, № 6-698цс15 від 10.06.2015, № 6-757цс від 01.07.2015, № 6-2320цс16 від 22.03.2017. Наявність у відповідача обовязку зі сплати процентів передбачена ч. 1 ст. 1054 ЦК України, але враховуючи зазначені вище обставини, розмір процентів у даному випадку має обраховуватися, виходячи з положень ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у відповідності до яких, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором з 01 вересня 2014 року. Отже, розмір процентів за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із суми поточної заборгованості в розмірі 212,93 грн., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за вказаний період, становить 111,38 грн., що розраховується наступним чином: з 01.09.2014 р. по 12.11.2014 р. (ставка НБУ 12,5%, кількість днів 72) 5,25 грн.; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. (ставка НБУ 14%, кількість днів 84) 6,86 грн.; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. (ставка НБУ 19,5%, кількість днів 25) 2,84 грн.; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. (ставка НБУ 30%, кількість днів 176) 30,80 грн.; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. (ставка НБУ 27%, кількість днів 27) 4,25 грн.; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. (ставка НБУ 22%, кількість днів 209) 26,82 грн.; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. (ставка НБУ 19%, кількість днів 34) 3,77 грн.; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. (ставка НБУ 18%, кількість днів 27) 2,84 грн.; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. (ставка НБУ 16,5%, кількість днів 34) 3,27 грн.; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. (ставка НБУ 15,5%, кількість днів 48) 4,34 грн.; з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. (ставка НБУ 15%, кількість днів 41) 3,59 грн.; з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 р. (ставка НБУ 14%, кількість днів 167) 13,64 грн.; з 14.04.2017 р. по 30.04.2017 р. (ставка НБУ 13%, кількість днів 41) 3,11 грн. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів суд вважає, що такі вимоги є безпідставними, оскільки сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було. Твердження ж представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд не приймає до уваги. Так, з матеріалів справи вбачається, що вищевказаний кредитний договір був укладений на період з 17 жовтня 2013 року і до закінчення строку дії платіжної картки (в даному випадку 09/15). Тобто, перебіг строку позовної давності починається зі спливом саме цього строку з 01 жовтня 2015 року. Оскільки з позовом про стягнення боргу позивач звернувся у червні 2017 року, то строк позовної давності ним не був пропущений. Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 212,93 грн. поточної заборгованості та 111,38 грн. заборгованості за процентами, а всього стягнути 324,31 грн. заборгованості за кредитним договором. Також, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши його в сумі 43,20 грн.

Outcome: partial