Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за невикористану відпустку у розмірі 14902,46 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 11.03.2015 по день фактичного розрахунку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 05.01.2011 працював у Автотранспортному цеху № 469 ПАТ «Азовзагальмаш» водієм автотранспортних засобів. 11.03.2015 була звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України. Роботодавець при звільненні не провів повний розрахунок. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та зазначив, що 15.07.2015 року відповідач погасив заборгованість по заробітній платі у повному обсязі в сумі 14\~902,46 грн., та погасив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 3\~543,66 грн. Однак, на момент погашення відповідачем заборгованості за прострочення розрахунку по заробітній платі, загальна сума заборгованості складає 7\~233,75 грн. виходячи з прострочи розрахунку за період у 125 днів. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 3\~690,09 грн. Позивач у судовому засіданні не був присутній, надав суду заяву про підтримання позовних вимог, наполягав на їх задоволенні, просив справу розглядати у його відсутність. Також не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надіслав до суду заперечення на позов, у яких просив в задоволені позовних вимог відмовити. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягає частковому задоволенні з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 05.01.2011 працював у Автотранспортному цеху № 469 ПАТ «Азовзагальмаш» водієм автотранспортних засобів. 11.03.2015 був звільнений згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 11 від 11.03.2015. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із змісту наведених норм, право працівника на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати підприємством звільненому працівникові усіх сум, що йому належать, як компенсація порушеного права на своєчасне отримання винагороди за працю при звільненні, знаходиться у залежності від вини підприємства. На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Оскільки відповідач у своїх письмових запереченнях не заперечував наявність заборгованості перед позивачем по заробітній платі, та згідно уточненої позовної заяви, зазначена заборгованість фактично була погашено 15.07.2015 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому суд зазначає, що згідно постанови пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, якою в свою чергу передбачено, що середній заробіток за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з кількості робочих а не календарних днів. Так, з моменту звільнення позивача, а саме 11.03.2015 року по день фактичного розрахунку, 15.07.2015 року, згідно графіку № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (а.с.25), вбачається за цей період 62 робочі дні. Виходячи з розрахунку середньоденного заробітку у розмірі 57,87 грн., який сторонами не оспорюється, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі складає 3\~587,94 грн. (92 робочі дні х 57,87 грн.). Як зазначено в уточненій позовній заяві, відповідач відшкодував позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 3\~543,66 грн., у звязку із чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 44, 28 грн. (3\~587,94 грн. - 3\~543,66 грн.). Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 2,92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial