Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що йому належить, накладений постановою про арешт майна боржник та оголошення заборони на його відчуження від 06.03.2015 року ВП № 36804606 та постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 06.11.2015 року ВП № 36804606. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на примусовому виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження ВП №36804606 з виконання виконавчого листа №2020/8299/12 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2012 року і до повноліття [PERSON] Державним виконавцем 06.03.2015 року були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить боржнику, ВП № 36804606. Постанови винесенні в ході проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа № 2020/8299/12 про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання сина. Станом на 25.08.2016 року заборгованість по аліментам відсутня. Позивач в судове засідання не з'явився, відповідно до поданої заяви позовні вимоги підтримав, розгляд справи просив проводити за його відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до поданого клопотання розгляд справи просили проводити без участі представника Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного управління юстиції у Харківській області. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами в обґрунтування своїх вимог, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 18 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER], [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [NUMBER] від 18.06.2015 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2636, виданого 18.06.2015, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., є власником квартири, 1-кімнатної у житловому будинку літ. «А-2», в [ADDRESS]. Відповідно до розрахунку Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного управління юстиції у Харківській області від 12.07.2016 року, складеного державним виконавцем Ляховою Т.Б., про хід виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.08.2012 р. і до його повноліття або зміни матеріального становища сторін, заборгованість по аліментам на 30.07.2016 р. складає 11774,19 грн., сплачено 2050,00 грн., залишок складає 9724,19 грн. Старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного управління юстиції у Харківській області Поліщук Д.О. 06.03.2015 р. ВП № 36804606 винесено постанову, відповідно до якої накладено арешт на все майно що належить [PERSON], а також оголошено заборону на його відчуження. Згідно квитанції № 36 від 23.03.2015 р., № 13 від 26.07.2016 року аліменти в сумі 2050,00 грн. та 10500,00 грн. відповідно, перераховані [PERSON] в рахунок погашення заборгованості на рахунок Київської ВДВС. Накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності позивачу, обмежує його права власника щодо володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а на підставі ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підстави, що обумовлювали необхідність накладення арешту на нерухоме майно позивача на час розгляду справи відпали. За листом Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного управління юстиції у Харківській області від 19.08.2016 р. за № 13959 в ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем, відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» 06.03.2015 року винесена постанова ВП 36804606 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника. Станом на 19.08.2016 року заборгованість по аліментам відсутня. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ч.1 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до листа Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного управління юстиції у Харківській області від 19.08.2016 р. за № 13959, копії постанови ВП 36804606 від 06.03.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, - було накладено арешт на все майно [PERSON] Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Доказів на підтвердження накладення арешту на майно [PERSON] постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 06.11.2015 року ВП № 36804606 суду не надано. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial