Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому із урахуванням зміни предмету та підстав позову, викладених в заяві від 21.07.2015 року, просив суд усунути перешкоди у користуванні майном, а саме будинком за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з вищевказаного будинку, без надання іншого житла. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.07.2015 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення - відмовлено. 02.09.2015 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, оскільки в рішенні суду не вирішено вимогу щодо стягнення витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник відповідача просив суд прийняти додаткове рішення, яким стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. Представник позивача заперечив, та просив суд відмовити за безпідставністю і необґрунтованістю заявленої вимоги. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення. Судом встановлено, що у запереченні на позовну заяву представник відповідача - адвокат Ярош В.В. просив суд відмовити у задоволенні позову та при ухвалені рішення вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені і документально підтверджені витрати на правову допомогу у сумі 4 000 грн. (а.с.49,50) На підтвердження надання та оплати правової допомоги надано: договір про надання правової допомоги від 25.05.2015 року №П.цс/07-05/15, акт про надання правової допомоги від 08.06.2015 року, довідку про оплату правової допомоги від 06.06.2015 року. Крім того до заяви про винесення додаткового рішення акт про надання правової допомоги від 26.08.2015 року. Одночасно судом встановлено, що за умовами договору про надання правової допомоги від 25.05.2015 року №П.цс/07-05/15 Ярош В.В. зобов'язався представляти інтереси [PERSON], зокрема, в судах з питань, пов'язаних із захистом прав клієнта на користування будинком [ADDRESS] (а.с. 41.) Як вбачається з акту про надання правової допомоги від 08.06.2015 року адвокатом Ярошем В.В (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серія [NUMBER]) було витрачено 8 годин робочого часу, зокрема з яких: 1 год. - на опрацювання позовної заяви та додатків до неї, консультації клієнта; 1 год. - на підготовка заяв про залучення третіх осіб та виклик свідків; 3 год. - на вивчення судової практики, опрацювання нормативно-правових актів; 3 год. - на підготовка заперечень проти позову. Вартість виконаної адвокатом роботи складає - З 897, 60 грн. Крім того, зазначено про надання правової допомоги шляхом участі у судових засіданнях, підготовкою документів, підготовкою апеляційної скарги та іншими діями (а.с.53). Суд не приймає до уваги, долучений до заяви про винесення додаткового рішення акт про надання правової допомоги від 26.08.2015 року в силу ч.1 ст. 131 ЦПК України, оскільки акт складено після розгляду справи по суті. На підтвердження витрат на правову допомогу надано довідку №1/06-15 від 06.06.2015 року про те, що адвокатом Ярошем В. В. отримано від відповідача гонорар в сумі 4 000, 00 грн. за правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 25.05.2015 року №П.цс/07-05/15. (а.с.54). Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 200 ЦПК України під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Суд критично оцінює наданий адвокатом акт про надання правової допомоги від 08.06.2015 року, оскільки з останього не вбачається: рік,місяць, число, місце та час початку і закінчення вчинення ним окремої процесуальної дії поза судовим засіданням. Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Не є належними доказами витрат на правову допомогу довідка адвоката про суму гонорару, розписка про одержання коштів за правову допомогу. Дані правові позиції викладені у рішеннях Верховного Суду України від 01.10.2002 року, від 13.12.2006 року, від 13.04.2011 року, тому суд критично відноситься до довідки про оплату правової допомоги від 06.06.2015 року як доказу на підтвердження факту оплати правової допомоги. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про неогрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги.

Outcome: dismissed