Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі 3 21 липня 1990 року по 10 серпня 2019 року. Перебуваючи у шлюбі між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюбний договір від 15 липня 2019 року, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топчій Є.А. 15 липня 2019 року і зареєстрований у реєстрі за № 536. Разом з тим, до шлюбного договору не було включено наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами (далі-житловий будинок), який розташований за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі 3 21 липня 1990 року по 10 серпня 2019 року, що підтверджується випискою з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 12 січня 2021 № 00029170020. 10.08.2021 року шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві наявний відповідний актовий запис від 10.08.2019 року №353, що був внесений на підставі заяви про розірвання шлюбу подружжя яке не має спільних дітей. 15.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбний договір, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топчій Є.А. 15 липня 2019 року і зареєстрований у реєстрі за № 536, відповідно до умов якого все майно (як рухоме, так і нерухоме), придбане та / або набуте Чоловіком або Дружиною до реєстрації шлюбу, належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я таке майно придбане (набуте) та на чиє ім`я право власності на таке майно зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України. Крім того, Розділом 2 Шлюбного договору «Особливості правового режиму окремих видів майна» визначено правовий режим наступного майна: 1.1/4 (одна дріб чотири) частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , та яка набута у власність на ім`я Дружини (Відповідача), належить їй на праві особистої приватної власності. 2. Земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер 3221455500:01:005:0026, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка була набута у власність на ім`я Дружини (Відповідача), належить їй на праві особистої приватної власності. 3. Земельна ділянка площею 0,1496га, кадастровий номер 3221455500: 01:011:0019, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка була набута у власність на ім`я Дружини (Відповідача), належить їй на праві особистої приватної власності. 4. 85/100 (вісімдесят п`ять сотих) частини у праві власності на квартиру [ADDRESS] ) та яка була набута у власність на ім`я Чоловіка (Позивача), належить йому на праві особистої приватної власності. 5.3емельна ділянка площею 0,1415 кадастровий номер номер 3221455500:01:011:0020, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка була набута у власність на ім`я Чоловіка (Позивача), належить йому на праві особистої приватної власності. 6. Транспортний засіб - автомобіль марки-TOYOTA, модель-LAND CRUISER PRADO, тип-легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами, коляски) [NUMBER] , рік випуску-2007, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , та який був набутий у власність на ім`я Чоловіка (Позивача), належить йому на праві особистої приватної власності; 7. Транспортний засіб-причіп бортовий марки ПГМФ, модель 8302, номер шасі (кузова, рами, коляски) [NUMBER] , рік випуску 2008, колір Сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , та який був набутий у власність на ім`я Чоловіка (Позивача), належить йому на праві особистої приватної власності. У період перебування у шлюбі подружжя придбало житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області 20 квітня 2001 року і зареєстрований у реєстрі за №1945, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 грудня 2020 року №235498649 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2021 №244356371, який оформлено на відповідача. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.ч. 2 і 4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1568цс16 від 07.12.2016, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тож при вирішенні питання щодо визнання право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, об`єднання зароблених коштів на придбання майна для поліпшення побуту сім`ї, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається з положень ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Положеннями ст. 69 СК України встановлено, що чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до статті 64 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які незаборонені законом,як щодо майна,що є їхньою особистою приватною власністю,так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, враховуючи, що сторони визнають, що даний будинок є їх спільною сумісною власністю як подружжя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність позивачу 1/2 частину спірного будинку.

Outcome: approved