Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказав, що 14.10.2011р. він, діючи від імені своєї дружини - відповідача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уклав з відповідачкою [PERSON] два договори купівлі-продажу земельних ділянок, площею 0,0510 га та 0,0255 га. Договори були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], а надалі повністю виконані сторонами, в результаті чого відповідач [PERSON] стала власником вказаних земельних ділянок. У абз.2 п.5.2 вказаних договорів купівлі-продажу вказано: «Я, представник покупця, [PERSON], даю згоду на купівлю предмету договору моїй дружині, [PERSON], та свідчу, що предмет договору буде перебувати в її особистій власності, так як придбаний за її особисті кошти». Цей пункт вказаного договору позивач вважає таким, що не відповідає дійсності і внесений у договір під безапеляційною умовою нотаріуса. Насправді вказані земельні ділянки були придбані за кошти позивача, а вказаний пункт договору позбавляє його права претендувати хоча б на частину цього майна. Під час підписання цих договорів позивач знаходився під впливом помилки, оскільки не передбачав наслідків цієї формуліровки. Тому в своєму позові позивач просить визнати недійсними слова «та свідчу, що предмет договору буде перебувати в її особистій власності, так як придбаний за її особисті кошти» абз.2 п.5.2 договорів купівлі-продажу вказаних земельних ділянок та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину кожної з цих земельних ділянок, як на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позові, просили позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що земельні ділянки були дійсно придбані за її особисті кошти, позивач на той час був її чоловіком та офіційним представником під час укладання договорів купівлі-продажу. Спірний пункт договору він підписав добровільно, помилитись при цьому він не міг, оскільки є освіченою та розумною людиною. Просила в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, наявність помилки під час підписання договорів купівлі-продажу вважає недоведеною, інших підстав для визнання недійсним частини договорів немає, тому просила в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно продала вказані земельні ділянки, зі сторони покупця всі дії по договорам здійснював позивач [PERSON], з чиїх коштів були сплачені гроші за договором вона не знає, зі слів позивача земельні ділянки були придбані для відпочинку дитини. Вирішення спору віддала на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання більше двох разів не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.09.2006р. Згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 14.10.2011р., [PERSON], діючи від імені своєї дружини - відповідача [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, уклав з відповідачкою [PERSON] два договори купівлі-продажу земельних ділянок, площею 0,0510 га та 0,0255 га. Договори були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] У абз.2 п.5.2 вказаних договорів купівлі-продажу вказано: «Я, представник покупця, [PERSON], даю згоду на купівлю предмету договору моїй дружині, [PERSON], та свідчу, що предмет договору буде перебувати в її особистій власності, так як придбаний за її особисті кошти». Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2013р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В даному випадку відсутня жодна з вказаних підстав визнання правочину повністю або частково недійсним. Посилання позивача та його представників на помилку в розумінні ст.229 ЦК України не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. До суду не надано жодного доказу того, що позивач дійсно помилявся у розумінні спірного пункту договору, а викладення цього пункту договору виключає, на думку суду, будь-яке інше тлумачення, ніж відображено у ньому. Крім того, включення спірного пункту у договір купівлі-продажу не суперечить діючому законодавству, оскільки будь-яка із сторін договору має право робити будь-які заяви під час укладання договору, якщо це не впливає на його суть та умови, не погоджені з іншою стороною. Спірний абз.2 п.5.2 договорів купівлі-продажу від 14.10.2011р. внесений у договір як підтвердження відсутності інтересів представника у договорі в розумінні ч.3 ст.238 ЦК України і стосується джерела отримання коштів для здійснення купівлі майна і тому жодним чином не впливає на умови договору купівлі-продажу земельних ділянок від 14.10.2011р. та права і обов'язки сторін у цьому договорі. Крім того, на думку суду, вказаний спірний пункт договору не позбавляє права позивача претендувати на частину майна як спільного майна подружжя у випадку доведеності його придбання за спільні кошти подружжя. В цьому випадку п.5.2 договорів купівлі-продажу від 14.10.2011р. є лише одним з доказів при вирішенні спору, який, не має і не може мати вирішального значення. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання недійсним частини вказаних договорів задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельних ділянок за вказаними договорами, то суд доходить висновку про наступне. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно довідки Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, у даному випадку, відповідач [PERSON] на час розгляду справи в суді не є у відповідності до діючого законодавства власником спірних земельних ділянок, оскільки її право власності не пройшло державної реєстрації. Тому спірні земельні ділянки, розташовані на території Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області в ОК «СТ Радуга», площею 0,0510 га, кадастровий номер 2320683000:02:012:0135 діл. [NUMBER] та кадастровий номер 2320683000:02:012:0136 діл. [NUMBER] відповідно, не входять до складу майна, що може бути визнано спільним майном подружжя і тому це майно не може бути поділено між ними, позовні вимоги і в цій частині задоволенню не підлягають. Доходячи вказаного висновку, суд не дає оцінку доказової частини цих позовних вимог, оскільки це не впливає і не може вплинути на вирішення справи по суті в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed