Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 13.06.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, який був оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 11 000 гривень та зобовязався повернути вказану суму за графіком, щомісячно повертаючи по 2 000 грн., і з кінцевим погашенням боргу до 20.12.2016 року. Однак, у визначений договором строк відповідач борг у повному розмірі не повернув, а тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 10 000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, надіслав письмові заперечення на позов, просив відмовити в задоволенні позову, а тому згідно ст. ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі 11 000 грн. та зобовязався повернути вказані кошти за графіком: до 20.07.2016 року 2 000 грн., до 20.08.2016 року 2 000 грн., до 20.09.2016 року 2 000 грн., до 20.10.2016 року 2 000 грн., до 20.11.2016 року 2 000 грн., до 20.12.2016 року 1 000 грн., що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Однак, станом на 22.12.2016 року [PERSON] повернув лише 1 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 256 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях на позов підтвердив факт написання розписки [PERSON], однак зазначив, що надав її останньому не за наслідками одержання грошей у позику, а під впливом інших обставин для того, щоб він міг отримати трудову книжку з відміткою про звільнення з підприємства, на якому вони з позивачем працювали разом. Як вбачається з розписки, наявної в матеріалах справи, [PERSON] зазначив, що розписку написано ним власноручно та без будь-якого тиску з боку [PERSON] Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON], у присутності якої було передано грошові кошти, підтвердила факт отримання [PERSON] грошових коштів у розмірі 11 000 грн., та зазначила, що будь-якого тиску на останнього під час написання розписки не було. Відповідно до правового висновку ВСУ, викладеного в постанові від 11.11.2015 року №6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На підтвердження своїх заперечень на позов, а саме щодо відсутності факту отримання відповідачем грошових коштів за вказаним договором позики, останній не надав суду будь-яких доказів, тоді як за ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 10 000 грн. та судові витрати в розмірі 551 грн.20 коп. у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved