Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між ним та відповідачем [PERSON] , 25.09.2004 року у Сумському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 1045 Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння та різних поглядів на життя, які призвели до бажання розірвати шлюб. Шлюбні відносини між ними припинені з липня 2020 року, спільного господарства не ведуть, а відтак шлюб носить формальний характер. Від даного шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких просить залишити проживати разом з ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій справу просила розглянути без її участі, визнала позовні вимоги та не заперечила проти їх задоволення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст..4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 25.09.2004 року у Сумському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 1045 ( а.с. 11). Від даного шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 7-8). Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З доводів позивача вбачається, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося, шлюб носить формальний характер, примирення є неможливим. За таких обставинах суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За заявою відповідача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Що стосується позовної вимоги позивача про визначення місця проживання дітей, суд приходить до такого висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. Згідно до ч.3 стаття 160 Сімейного Кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи, що [PERSON] , [INFO] на даний час досягла чотирнадцять років, а відтак така має право самостійно визначитись щодо місця свого проживання з одним із батьків, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи, що син проживає разом з батьком, мати не заперечує щодо визначення місця його проживання разом з батьком, суд приходить до висновку щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved