Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» вартість спожитої теплової енергії у сумі 34011 гривень 87 копійок та суму сплаченого судового збору у розмірі 1378 гривень. В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що відповідачу на праві власності належить приміщення загальною площею 69,9кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] з централізованою системою опалення в житловому будинку, теплопостачання якого здійснює позивач. Відповідач, не уклавши договору на постачання теплової енергії, безпідставно її отримує за рахунок позивача, у зв'язку з чим за період з 01 жовтня 2014 року по 01 травня 2016 року за нею утворилася заборгованість станом на 01 травня 2016 року у розмірі 34011 гривень 87 копійок. За кожний розрахунковий період відповідачу були направлені платіжні вимоги-доручення про оплачу спожитої теплової енергії та листи про оплату вартості спожитої теплової енергії, однак заборгованість до теперішнього часу не сплачена. Розрахунок безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. У судовому засіданні представник позивача Табарча Г.О., яка діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила про обставини, викладені вище, а також зазначила, що вищевказане нежитлове приміщення знаходяться у будинку з централізованою системою опалення, яке надається на весь будинок. Згідно акту обстеження системи теплопостачання об'єкта від 27 листопада 2013 року встановлено, що споживач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю за адресою знаходження приміщення квартири [ADDRESS], яка переобладнана під нежитлове приміщення, а саме перукарню. Оскільки приміщення, в яке позивачем постачається теплова енергія є нежитловим, то правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України «Про теплопостачання». Представник позивача зазначає, що відповідач, не уклавши договору на постачання теплової енергії, безпідставно її отримує за рахунок позивача, у зв'язку з чим станом на 01 травня 2016 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 34011 гривень 87 копійок. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], які діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що розрахунок спожитої відповідачем теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження.Обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що розрахунки зроблені позивачем на підставі Постанову КМУ № 1198 від 03 жовтня 2007 року, відповідно до ст. 3 якої, споживачем теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовував теплову енергію відповідно до договору. Разом із тим, позивачем не доведено, що відповідач використовує для провадження підприємницької діяльності квартиру № [ADDRESS]. Таким чином, виконані позивачем розрахунки з посиланням на вказану постанову є незаконними. Крім того, у розрахунку теплового навантаження від 25 грудня 2013 року у формулі відшкодування збитків використовується площа приміщення 69,9 кв.м, разом з тим, відповідно до технічного паспорту на квартиру від 19 березня 2008 року загальна площа належної відповідачу квартири складає 64,6 кв.м., тобто розрахунки проведені за завищеною на 5,3 кв.м. площею приміщення та не можуть бути доказом об'єктивного розрахунку. Розрахунок теплової енергії має бути перерахований відповідачу як для побутового споживача. В обґрунтування своїх заперечень за позовом також посилався на те, що з аналізу змісту ст.ст. 1212,1213 ЦК України вбачається, що положення цих статей не може застосовуватися до правовідносин, що регулюються договором. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонам, що право власності на квартиру № [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Приміщення зазначеної квартири переобладнане відповідачем в нежитлові. Вказаний факт підтверджується актом обстеження системи теплопостачання об'єкта від 27 листопада 2013 року, з якого вбачається, що приміщення розташоване на першому поверсі житлового будинку [ADDRESS] Харківського району Харківської області. Загальна площа приміщень складає 69,9 кв.м. згідно технічного паспорту на житловий будинок. З приміщення виконаний окремий вхід безпосередньо на вулицю. Крім того, факт переобладнання квартири в нежитлове приміщення підтверджується наданими представником відповідача фото фасаду будинку [ADDRESS] Харківського району Харківської області, на яких також зафіксований вхід з вище зазначеного приміщення безпосередньо на вулицю окремо від загального під'їзду. З огляду на вказане суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо використання відповідачем зазначеного приміщення для проживання. Крім того, слід зазначити, що питання переведення житлових приміщень в нежилий фонд у зв'язку із зміною функціонального призначення приміщення передбачає певну процедуру, урегульовану нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування. Власник житлового приміщення, який бажає перевести житлові приміщенні в нежитлові зобов'язаний дотримуватися вказаної процедури. Не завершення власником приміщень на протязі тривалого часу в порушення вимог чинного законодавства процедури переведення квартири в нежитловий фонд, при фактичному переобладнанні житлового приміщення в нежитлове не є підставою нарахування оплати за теплову енергію як для побутового споживача. Оскільки приміщення, що належить відповідачу, переобладнані в нежитлові, то правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України «Про теплопостачання». Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання», який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб'єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно ст. 3 Закону, відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтями 19, 24, 25 Закону передбачено, що споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст. 24 Закону, споживач теплової енергії зокрема має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, які є обов'язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Відповідно до п. 3 зазначених Правил наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: межа балансової належності (відповідальності) - межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем; межа продажу теплової енергії - сукупність точок теплової мережі, обладнаних вузлом обліку, на основі показів якого проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію, або точка розподілу, визначена в договорі у разі відсутності такого вузла; споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; тепловикористальнеобладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб; Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником (п. 5 Правил). Згідно п. 14 Правил споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (ст. 40 Правил). Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, та цей факт сторонами не заперечується, що теплопостачання у вказаний житловий будинок проводиться позивачем у централізованому порядку, відповідач є споживачем послуг з централізованого теплопостачання за адресою: [ADDRESS]. Цей факт, зокрема, підтверджується актом № 177/1736 від 22 жовтня 2014 року про підключення у зв'язку з початком опалювального сезону житлового будинку [ADDRESS] в тому числі приміщень відповідача, до джерела теплової енергії; актом № 177/2697 від 14 квітня 2015 року про відключення у зв'язку з закінченням опалювального сезону житлового будинку [ADDRESS] в тому числі приміщень відповідача, від джерела теплової енергії; актом № 177/3601 від 10 жовтня 2015 року про підключення у зв'язку з початком опалювального сезону житлового будинку [ADDRESS] в тому числі приміщень відповідача, до джерела теплової енергії;актом № 177/4577 від 05 квітня 2016 року про відключення у зв'язку з закінченням опалювального сезону житлового будинку [ADDRESS] в тому числі приміщень відповідача, від джерела теплової енергії; Судом також встановлено та визнається сторонами по справі, що договір між КП «Харківські теплові мережі» та [PERSON] на придбання теплової енергії не укладався. Посилання представника відповідача на відсутність укладеного договору між сторонами не приймаються до уваги судом, оскільки відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє споживачів від оплати наданих їм житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, судом встановлено, що відповідач користується тепловою енергією без договору з теплопостачальною організацією на її придбання та без оплати її вартості. Згідно до актів звіряння відпуску- отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП «Харківські теплові мережі» та абонентом [PERSON] станом на 01 травня 206 року відповідач має заборгованість в розмірі 34011 гривень 87 копійок за період з 01 січня 2014 року по 01 травня2016 року. Розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо неправильності такого розрахунку, оскільки він не спростований ним жодними доказами. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Розрахунок теплового навантаження з урахуванням температури в приміщенні та подальшого розрахунок вартості отриманих послуг з теплопостачання потребує спеціальних знань, які виходять за межі знань осіб, що беруть участь у справі та суду, що розглядає справу. Представник відповідача у судовому засіданні не скористалися своїм процесуальним правом щодо надання доказів, зокрема висновку експерта або спеціаліста, або будь-якого іншого документа, складеного відповідними установами та організаціями. Враховуючи ту обставину, що відповідачем не спростований розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, суд з ним погоджується, оскільки як встановлено під час судового розгляду з пояснень представника позивача та наявних в матеріалах справи доказів, такий розрахунок здійснений позивачем, виходячи з теплового навантаження, враховуючи середньомісячну фактичну температуру теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячну температуру зовнішнього повітря та кількість годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді згідно з діючими тарифами, затвердженими постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 140 від 30.09.2011 року. Щодо посилань представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову щодо незгоди з розрахунком теплового навантаження з огляду на площу приміщень, суд зазначає наступне. Як вбачається із розрахунку теплового навантаження на опалення від 25 грудня 2013 року, виконаного КП «Харківські теплові мережі», при розрахунку теплового навантаження використовується об'єм площі приміщень, а тому наданий представником відповідача технічний паспорт, виготовлений в 2008 році на квартиру [ADDRESS], не є належним доказом, який містить інформацію щодо об'єму приміщень, в тому числі і після переобладнання квартири в нежитлові приміщення. При цьому слід зазначити, що починаючи з 2014 року, відповідач до КП «Харківські теплові мережі», для перерахунку теплового навантаження, виходячи із об'єму приміщення не звертався. Відповідно до вимог ст.ст. 525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та стягує з відповідача на користь ПК «ХТМ» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 січня 2014 року по 01 травня 2015 року у розмірі 34011 гривень 87 копійок. Що стосується посилань представника відповідача на те, що позивач безпідставно посилається на положення ст.ст. 1212,1213 ЦК України, які не можуть застосовуватися до правовідносин, що регулюються договором, то слід зазначити, що суди у вирішенні спорів повинні застосовувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини у конкретних справах, незалежно від того, чи посилаються на відповідні норми сторони. Посилання відповідача на норми права, які не застосовуються до спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України. Суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved