Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку, в якому зазначив, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі. Пунктом 8 укладеного договору купівлі-продажу передбачено, що відповідачі повністю звільнять відчужуваний будинок для вільного і безперешкодного володіння ним 21.07.2017 року, але не здійснили цього. Вважає, що такими діями відповідачі чинять перешкоди у користуванні майном. На підставі цього просить усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку в вищезазначеному житловому приміщенні та визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України через виконавчий орган місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідачів, належним чином повідомлених та таких, що не повідомили про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 липня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори, Татунчак О.В., що діє від імені [PERSON], продала, а [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 8 укладеного договору продавець повністю звільнить відчужуваний будинок для вільного і безперешкодного володіння ним 21.07.2017 року, під передачею житла сторони розуміють передачу ключів, яка відбувалась 21.07.2017 року. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно довідки КП «Комунальник м. Селидове» від 09.08.2017 року в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року та у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс/11). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 8. ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія закону). Суд вивчив матеріали справи, встановив, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, зареєстровані у будинку позивача, а тому право позивача на користування майном підлягає захисту шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved