Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить виділити йому частку в натурі спільного майна за адресою - будинок [ADDRESS] , а саме: кімнату № 2 площею 13,2 кв.м., а відповідачам виділити кімнату № 1 площею 16,3 кв. м. та залишити службові приміщення: кухня, 3 коридори, 2 вбиральні, душова, 2 вмивальники, балкон в спільному користуванні згідно експертного висновку складеного ФОП [PERSON] щодо розрахунку часток об`єкта нерухомості № 138/19 від 14.08.2019. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 2006 року є власником 11/200 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2012 р. власником 11/200 частини спірної квартири. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 2006 року власниками по 11/200 частини згаданої квартири являються Відповідачі. Загальна площа згаданої частини квартири згідно з технічним паспортом складає 43,5 кв. м., в тому числі житлова площа 29,5 кв. м. Згідно експертного висновку № 138/19 від 14.08.2019 загальна площа 11/50 частин квартири 43, 5 кв. м., житлова 29,5 кв. м. має дві житлові кімнати та службові приміщення, яка знаходиться в спільному користуванні. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Враховуючи те, що у даному випадку неможливо виділити в користування сторонам в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, беручи до уваги визнання позову відповідачами, що свідчить про відсутність спору про право та можливість врегулювання цього питання в установленому законом позасудовому порядку, у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed