Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача у відшкодування матеріального збитку коштів в сумі 54 387 грн. 90 коп. та судових витрат. Вимоги мотивує тим, що 05.05.2016 року о 17 год. 40 хв. в м. Києві по пр. Лобановського, 36 відбулося зіткнення автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], який належить КЗ «Київський міський пологовий будинок № 5» під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] отримав пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Іллічівське» за полісом № АІ 9407729. 06 травня 2016 року КЗ «Київський міський пологовий будинок № 5» звернулося до ПрАТ «Страхова компанія «Іллічівське» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Проте КЗ «Київський міський пологовий будинок № 5» отримав відповідь, що всі страхові справи було передано на аудит та виплата по ним не планується з огляду на скрутне фінансове становище. Також позивач зазначає, що було здійснено ремонтні роботи ТОВ «Автоцентр Форто» з відновлення пошкоджень автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], у розмірі 54 387 грн. 90 коп., які були отримані автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2017 року до участі у справі було залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ПрАТ «ВФ Україна» (а.с. 47). В судовому засіданні представник позивача Матяш В.Ю. підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що із вимогами про відшкодування шкоди завданої пошкодженням у ДТП вищевказаного автомобіля до ПрАТ «ВФ Україна» позивач не звертався, факт виконання посадових обов'язків відповідачем під час скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди не підтверджено. На звернення до ПрАТ «СТ «Іллічівське» жодної інформації позивачу надано не було. В судовому засіданні відповідач просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що він намагався довести свою невинуватість у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, проте, протокол склали відносно нього. Постанову суду оскаржувати у нього не було часу. Він працює енергетиком в ПрАТ «ВФ Україна», попередня назва якого ПрАТ «МТС Україна», в момент ДТП він виконував свої посадові обов'язки, тоді їхав на об'єкт на закріпленому за ним автомобілі, має допуск на керування транспортного засобу, щорічно проходить медкомісію, у них ведеться журнал механіка, знімаються покази спідометра на автомобілі, проводиться контроль маршруту та списання палива, видаються шляхові листи. Під час ДТП документів щодо цього у нього ніхто не запитував. Також відповідач надав письмові заперечення на позов (а.с. 43-45). Після оголошення перерви для надання доказів відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи ПрАТ «ВФ Україна» Корнілов О.О. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях, пояснив, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Автомобіль «Ніссан», д.н.з. [NUMBER], яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував відповідач, належить на праві власності ПрАТ «ВФ Україна». В свою чергу відповідно до трудового договору та посадової інструкції [PERSON] реалізовує трудову компетенцію з правом використання транспортного засобу, що належить ПрАТ «ВФ Україна». На момент ДТП відповідач виконував трудові обов'язки відповідно до покладених на нього завдань, тому заявлені вимоги є незаконними (67-69). Представник третьої особи ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з'явився, третя особа була належним чином повідомлена про день, час а місце розгляду справи, про причини неявки представника суд не повідомлено. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи ПрАТ «ВФ Україна», дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року, 05.05.2016 року о 17 год. 40 хв. в м. Києві по пр.-ту Лобановського, 36 водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], при перестроюванні з середньої смуги в крайню праву, не пропустив автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в попутному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 10.1, 10.3, 2.3б ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Вказаною постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до акту виконаних робіт № Ч-000000056 складеного ПП «Автоцентр «Форто», вартість ремонтних робіт з відновлення автомобіля «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] становить 54 387,90 грн. (а.с. 16). За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у вказаному розмірі 54 387,90 грн. Як убачається зі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля [NUMBER], за участю якого відбулася дорожньо-транспортна пригода, з 21.10.2011 року являлося ПрАТ «МТС Україна» та з 16.06.2017 року являється ПрАТ «ВФ Україна». Згідно матеріалів справи, [PERSON] з 05.06.2003 року є працівником ПрАТ «ВФ Україна» та займає посаду старшого інженера - енергетика (а.с. 46-а). Згідно Статуту Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» у новій редакції, затвердженого загальними зборами акціонерів ПрАТ «МТС Україна» (протокол № 38 від 28.04.2017 року) (а.с. 72-107), попередня назва Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - Приватне акціонерне товариство «МТС Україна». У постанові суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності також зазначено, що [PERSON] працює інженером МТС Україна (а.с. 6). Відповідно до п. 4.2. Розділу 4 Посадової інструкції Інженера-електрика ПрАТ «МТС Україна», інженер-електрик має право користуватися в службових цілях автотранспортом ПрАТ «МТС Україна», технічною документацією та службовим мобільним зв'язком. Згідно наказу ПрАТ «МТС Україна» від 24.10.2013 року № ОД/П-377.0 про автотранспорт, в цілях забезпечення ефективності використання і контролю за технічним станом автомобілів ПрАТ «МТС Україна», [PERSON] призначений відповідальним за технічний стан, експлуатацію і збереження службового автомобіля [NUMBER]. Як убачається із подорожнього листа службового легкового автомобіля [NUMBER] від 05.05.2016 року, тобто в день ДТП, [PERSON] виконував трудові обов'язки за маршрутом вул. Вербицького - Проспект Перемоги - вул. Зрошувальна - Бажана - Проспект Перемоги - вул. Вербицького в період часу з 07 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв. (а.с. 66). Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Пленум Верховного суду України у постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 постанови). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 у справі № 6-108цс13. Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON], який на відповідній правовій підставі в силу своїх трудових обов'язків керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, повинна відшкодовуватись останнім, а саме ПрАТ «ВФ Україна», або у тому числі страховиком. За нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем вимоги про відшкодування майнової шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу заявлені до неналежного відповідача, у зв'язку із чим позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України через відмову в позові судовий збір за подання позовної заяви слід покласти на позивача. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи.

Outcome: dismissed