Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків спричинених відповідачем. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 21 жовтня 2016 року він купив проїзний білет на потяг № 006 за маршрутом Київ - Москва у квитковій касі 41К01 залізничного вокзалу станції м. Житомир. За придбаний квиток позивач сплатив банківською карткою [NUMBER], рахунок [NUMBER] у Сбербанку Росії, суму 1 305,01 грн., на що касир видала йому чек № 11-0 від 21.10.2016 року. Однак, проїзний білет видано не було з причин не проведення банківської операції, тому касир погасила проїзний документ БМ № 972543 та повідомила, що білет належить купувати за готівкову, а суму, яка списана з карткового рахунку буде повернута протягом місяця на банківську картку знову. Оскільки на картку позивача сплачені за квиток кошти не повернулись, позивач звернувся до суду с позовом про стягнення понесених збитків. 30 березня 2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, згідно з якої товариство визнає, що позивачем у квитковій касі № 5 вокзалу станції Житомир Коростенської дирекції залізничних перевезень позивач придбав проїзний документ на потяг № 006 сполученням Київ - Москва та розрахувався платіжною карткою Сбербанк РФ (МAESTRO) вартість проїзного документа становила 1 305,01 грн., однак, як стверджує відповідач позивач відмовився від білету, у зв'язку з чим касир виконала операцію погашення проїзного документу. Враховуючи те, що акт про погашення проїзного документа БМ № 972543 оплата якого була здійснена із застосуванням платіжної картки надруковано 21.10.2016 року, а дані для активізації акту про повернення платежів та подальшого повернення коштів в претензійному порядку були надані пасажиром 15.05.2017 року, що перевищує термін активізації акту, тому кошти поверненню не підлягають, а в задоволенні позові слід відмовити. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 21 жовтня 2016 року в касі № 5 вокзалу станції Житомир було придбано квиток БМ № 972543 на потяг №006 сполученням Київ - Москва на 31.10 поточного року місце 050 на ім'я [PERSON], вартістю 1 305,01 грн. /а.с.7. Як вбачається з квитанції від 21.10.2016 року, з карткового рахунку [NUMBER] позивача було знято 1 305,01 грн. в рахунок сплати квитка. Дана обставина щодо купівлі проїзного документу не спростовується відповідачем та визнається обома сторонами. Згідно допоміжного документу до квитка БМ 972543, вбачається, що основний проїзний документ було погашено касиром та кошти мали би бути повернені позивачу. Матеріалами справи також підтверджується, що позивач 15.05.2017 року звернувся до відповідача з заявою про повернення коштів за невикористаний документ. Проте, позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що термін активації акту про повернення платежів та повернення коштів перевищує 180 днів. Відповідно до ст. ст. 4, 12 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів і довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позов позивачем не надано суду доказів тієї обставини, що він не отримав коштів на рахунок від відповідача протягом року, а саме з 21.10.2016 року по 15.05.2017 року. Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] у зв'язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed