Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2013 року в розмірі 16550,05 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 23 травня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримала кредит у розмірі 7872,97 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов генеральної угоди відповідач зобовязалася для погашення заборгованість за кредитом сплачувати позивачу у період з 1 до 25 числа кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж). Позивач повністю виконав свої зобовязання за генеральною угодою від 23 травня 2013 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не виконала, в результаті чого, станом на 19 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 16550,05 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 23 травня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якої відповідач отримала кредит у розмірі 7872,97 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 31 травня 2015 року. Згідно умов генеральної угоди від 23 травня 2013 року відповідач зобовязалася для погашення заборгованість за кредитом сплачувати позивачу у період з 1 до 25 числа кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 393,96 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з запропонованими позивачем «Умовами та правила», «Тарифами банку» складають між сторонами кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві позичальника [PERSON] № DNH4KP82730918 від 05 жовтня 2006 року. Відповідно до умов кредитного договору від 23 травня 2013 року відповідач зобовязалася за несвоєчасну оплату послуг за кредитним договором від 23 травня 2013 року сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня за кожний день прострочки, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 31 день - сплатити штраф у розмірі 4795,39 гривень. Позивач повністю виконав свої зобовязання за генеральною угодою від 23 травня 2013 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному вказаною угодою, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 19 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 16550,05 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 4810,50 гривень; -заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2326,08 гривень; -заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4618,08 гривень; -штраф у розмірі 4795,39 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договром від 23 травня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором від 23 травня 2013 року не виконала, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved