Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина. Він являється спадкоємцем першої черги за законом, однак у передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, а тому просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. Ухвалою суду Буринського районного суду від 04.10.2017 року до участі в справі в якості співвідповідача залучена [PERSON]. Представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримав, посилаючись на те, що позивач після смерті батька перебував на заробітках за кордоном. Просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. і в своїх поясненнях підтвердила обставини зазначені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в задоволенні позову не заперечувала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Представник відповідача Слобідської сільської ради про розгляд справи повідомлений, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд вважав за можливим справу розглянути без участі представника відповідача за наявними доказами. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], який мешкав в с. Слобода, Буринського району Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обов'язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, державним актом на право власності на земельну ділянку, довідкою Слобідської сільської ради (а.с.5,8,9). За життя останній посвідчив в Слобідській сільській раді Буринського району Сумської області заповіт, зареєстрований в реєстрі за №265 від 24.07.2013 року, яким заповів на користь [PERSON] земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6229 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 0,5023 га з кадастровим номером [NUMBER]. 10.11.2015 року за заявою [PERSON], поданою в інтересах малолітньої [PERSON], спадщина була прийнята і 07.06.2016 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Головенською Л.В. були видані свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки, що вбачається з копії спадкової справи №299/2015. Між тим, вказаним заповітом вся спадщина, яка належала [PERSON] була неохоплена, тобто право на спадкування за законом отримали також інші спадкоємці, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.1223 ЦК України. До кола спадкоємців першої черги за законом, в силу ч.1 ст.1261 ЦК України, входить позивач [PERSON] - син спадкодавця, який заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подав (а.с.7). До спадкової маси ввійшла земельна ділянка площею 4,125 га з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 18.07.2017 року свідоцтва про право на спадщину на цю земельну ділянку не видавалися, тобто спадщина в цій частині до теперішнього часу є відкритою. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). В силу ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки він тривалий час перебував на роботі за кордоном. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов'язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved