Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його підставність тим, що він, [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] приходиться йому колишньою невісткою, місце проживання якої було зареєстроване у належному йому житловому будинку за його згоди після реєстрації шлюбу із його сином, а також було зареєстроване місце реєстрації їх обох дітей: [PERSON] та [PERSON] Утім шлюб між відповідачем та його сином розірвано, у зв`язку із чим з квітня 2018 року відповідач залишила постійне місце проживання разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] . З того часу у спірному об`єкті нерухомості вони не проживають, відповідач не несе жодних зобов`язань щодо утримання майна, тому позивач вважає, що [PERSON] та її діти втратили право на користування належним йому житлом. Відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а також зняти із реєстрації місця проживання дітей, даний факт перешкоджає йому як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна, вказане стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 24.06.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач надала відзив на позов, відповідно до якого просила суд в задоволенні позову відмовити, аргументуючи свою позицію тим, що вона дійсно є колишньою невісткою позивача, у зв`язку із чим її місце проживання разом з дітьми було зареєстроване у належному позивачеві житловому будинку. 17.07.2008 її шлюб із сином позивача було розірвано. На даний час вона з дітьми дійсно не проживає у спірному об`єкті нерухомості з причин, які від неї не залежать, внаслідок сварки із бувшим чоловіком та застосуванням до неї грубої фізичної сили та її дітей, у зв`язку із чим вона змушена була покинути житловий будинок та тимчасово проживає у своєї бабусі, іншого житла, де б вона з дітьми могла зареєструватись не має. Підтвердила, що докази надані позивачем свідчать про існування обставин, які є підставою для визнання її та дітей такими, що втратили право користування житлом, однак з метою недопущення порушення прав дітей просила в задоволенні позову відмовити. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надала, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 29.07.2004 (а.с.4). Право власності зареєстроване за позивачем КП «Віннице обласне об`єднане БТІ», на що вказує штемпель відповідного змісту на звороті свідоцтва. Згідно із записами у домовій книзі на вищевказане домоволодіння встановлено, що місце проживання відповідача [PERSON] , а також її малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] було зареєстроване у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , на що вказує штемпель відповідного змісту (а.с.8, 9). Шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 17.07.2018 (а.с.6). Вказане рішення суду набрало законної сили 17.08.2018. Як убачається із Акту складеного депутатом Липовецької міської ради Сенів О.Я. від 16.05.2019 (а.с.5), гр. [PERSON] , та її діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , але не проживають з 20.04.2018 року по даний час. Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача та її дітей такими, що втратили право користування належним йому житловим будинком. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а також такі обставини визнані відповідачем та не оспорювались щодо того, що позивач є власником спірного житлового будинку, відповідач вселилася туди як член сім`ї на правах невістки, набула права користування житловим приміщенням та зареєструвала своє місце проживання та її спільних із сином позивача дітей в установленому законом порядку, шлюб між останніми розірвано, відповідач та її діти вибули із зазначеного житлового будинку з квітня 2018 року, не проживають більш як рік у належному позивачеві будинку, відповідач не несе жодних зобов`язань щодо нерухомості. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. За встановлених судом обставин, які були підтверджені зібраними у справі доказами, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки та її дітей на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, відповідно до положень ЦК України, у звязку із їх відсутністю без поважних причин понад один рік за місцем зареєстрованого місця проживання. Доводи відповідача щодо створення їй перешкод у користуванні спірним житловим будинком та проживанні у ньому, не підтвердженні належними та допустимими доказами, а факт постійного, тобто більш як шість місяців, проживання відповідача та її дітей не за місцем зареєстрованого місця проживання, свідчить про наявність іншого житла, де вони постійно проживають . Суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою. За таких обставин суд задовольняє позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved