Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (колишня - Блюхера) в м.Харкові, придбану на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.10.2007р. приватним нотаріусом Харківського МНО [PERSON] за реєстровим № 2202, визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР, придбаний на підставі договору купівлі-продажу №29/03-06 від 29.03.2012 р., стягнути з [PERSON] на користь позивача 540 000,00 грн. вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] (колишня - Блюхера) в м.Харкові, проданої на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 10.01.2017р. за реєстровим № 28, стягнути з [PERSON] на користь позивача 172 910,00 гривень вартості автомобіля Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР, відчуження якого здійснено за довідкою-рахунком серії ВІА № 651217 від 10.12.2014 р., виданою ТОВ «Автоконсалтинг Україна» В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем 29.07.2005 р. було укладено шлюб. До укладення шлюбу відповідач перебувала у шлюбі з [PERSON] з 15.03.2003 р. по 02.11.2004 р., під час якого ними була придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за [PERSON], хоча фактично в квартирі проживав позивач, відповідач та їх донька [PERSON], [INFO]. 30.08.2007 р. батько позивача продав належну йому трикімнатну квартиру за 358\~550 грн., з яких 230\~000 грн. подарував позивачу. 06.09.2007 р. позивач на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів придбав в АКБ «Меркурій» цільову безпроцентну облігацію, яка надавала право позивачу після закінчення будівництва отримати у власність трикімнатну квартиру за адресою: м. Харків, вул. Родніковая, 9-а. Власність облігації становила 386\~325 грн., з яких 226\~325 грн. позивач сплатив подарованими батьком грошима, а 160\~000 грн. за рахунок кредиту отриманого в АКБ «Меркурій». У звязку із тим, що будинок знаходився у стадії будівництва, батько позивача погодився подарувати іншу частину грошей позивачу. 29.09.2007 р. між відповідачем та її колишнім чоловіком було укладено договір про визначення часток у квартирі за адресою: [ADDRESS], а 26.10.2007 р. було укладено договір купівлі-продажу частини квартири, в результаті чого на імя відповідача була придбана 1\\2 квартири, за яку було сплачено 50\~000 грн., отриманих в подарунок позивачем від його батька. Після завершення будівництва квартири за адресою: м. Харків, вул. Родніковая, 9-а в обмін на погашення цільової безпроцентної облігації позивач отримав свідоцтво про право власності від 16.04.2010 р. У звязку із фінансовими труднощами позивач за згодою відповідача 30.09.2011 р. продав вищезазначену квартиру за 221\~050 грн. З отриманих коштів 29.03.2012 р. було придбано на імя відповідача автомобіль Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР. З червня 2012 р. між сторонами фактично було припинено шлюбно-сімейні відносини, а у липні 2013 р. шлюб було розірвано. Щоб зняти обтяження з квартири та оформити поділ спільного майна з відповідачем позивач з червня 2012 р. по вересень 2016 р. за рахунок особистих коштів здійснював погашення кредиту. Після чого позивач звернувся до відповідача з пропозицією оформити договір про поділ майна, однак відповідач відмовила. Під час збирання документів позивач дізнався, що 10.01.2017 р. відповідач здійснила продаж квартири за адресою: [ADDRESS] за 1\~080\~000 грн., а в грудні 2014 р. здійснила продаж автомобіля Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР своєму батьку за 172\~910 грн. З урахуванням наведеного позивач вражає, що спірне майно, а саме: 1\\2 частина квартири та автомобіль, які придбані за час шлюбу з відповідачем, є його особистою приватною власністю, так як воно придбано за його особисті кошти. В обґрунтування свого позову позивач посилається на положення ст.ст. 60, 61, 63, 65, 67-70 СК України та положення ст.1212 ЦК України як на підставу стягнення коштів, які відповідач отримала від реалізації спірного майна і без достатньої правової підстави утримує та не повертає позивачу. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та пояснила суду, що влітку 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. На момент розлучення у сторін не було жодних розходженнь у погляді на розподіл майна. За позивачем залишалась квартира за адресою [ADDRESS], а за відповідачем - квартира за адресою [ADDRESS] та автомобіль Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР. 13.12.2013 року позивач надав заяву, за якою дав згоду відповдіачу, як колишній дружині, на відчудження (купівлю-продаж) автомобіля, придбаного за час шлюбу за спільні кошти, що засвідчено ПН ХМНО [PERSON] та 03.02.2014 року надав заяву, за якою дав згоду відповідачу, як колишній дружині, на відчудження ? частини квартири [ADDRESS] та у якій підтверджував, що придбана частина квартири є обєктом права спільної сумісної власності як така, що набувалась сторонами під час шлюбу, що засвідчено ПН ХМНО [PERSON] Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.07.2005 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням суду від 10.07.2013 р. Фактично шлюбні відносини припинені у червні 2012 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час перебування відповідача у шлюбі з [PERSON] 03.11.2003 р. була придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована за [PERSON] 29.09.2007 р. між відповідачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого, зазначена вище квартира була розподілена, виходячи із рівних часток кожного подружжя у спільній сумісній власності, тобто у власність кожного перейшло по 1\\2 частині кожному. (т. 1 а.с.14) 26.10.2007 р. [PERSON] передав у власність відповідача 1\\2 частину зазначеної вище квартири за 50\~000 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу.(т 1 а.с.15) Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.01.2017 р. відповідач [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], продаж майна вчинено за суму 1 080 000 грн.(т. 1 а.с.86-87). З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] вбачається, що він надав згоду колишній дружині [PERSON] на відчуження 1\\2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та підтверджує, що придбана частина квартири є обєктом права спільної сумісної власності.(т. 1 а.с.122) Згідно договору купівлі-продажу [PERSON] 29.03.2012 р. придбала автомобіль Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР, загальна сума договору складає 134\~560 грн.(т. 1 а.с.196-199) Відповідно до довідки-рахунку від 10.12.2014 р. автомобіль Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР було продано [PERSON].(т. 2 а.с.17) З нотаріально посвідченої заяви [PERSON] вбачається, що він надав згоду колишній дружині [PERSON] на відчуження автомобілю Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР та підтверджує, що автомобіль придбаний в період шлюбу за спільні кошти.(т. 1 а.с.244). Таким чином, в судовому засіданні доведений факт набуття сторонами спірного майна за час шлюбу, що визнається та не оспорюється сторонами. Між тим, суд вважає, що доводи відповідача про те, що дане майно є обєктом його особистої власності, в суді не доведені. Докази надані позивачем, а саме: договір купівлі-продажу квартири від 18.08.2017 р., за яким [PERSON] (батько позивача) продав квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу цінних паперів від 06.09.2007 р., за яким [PERSON] купив у АКБ «Меркурій» цінні папери номінальною вартістю 168\~800 грн. для придбання в разі їх погашення квартири [ADDRESS], договорі кредиту, за яким [PERSON] взяв кредит в АКБ «Меркурій» на придбання квартири [ADDRESS], договір про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] № 20 в будинку № 24-Б по вул. Блюхера в м.Харкові від 22.09.2007 р., договір купівлі-продажу частини квартири від 26.10.2007 р. , за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила ? частину квартири [ADDRESS], нотаріальні заяви [PERSON] по надання згоди [PERSON] на розпорядження майном, іпотечний договір від 27.02.2008р., за яким в іпотеку АКБ «Меркурій» передана квартира [ADDRESS] в забезпечення зобовязання за кредитним договором від 27.02.2008 р., договір купівлі-продажу від 30.09.2011 р., за яким [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], (т.1 а.с. 9, 10-11, 12-13, 14, 15, 16, 17-18, 20), не спростовують висновків суду і не свідчать беззаперечно про той факт, що спірні квартира та машина придбані позивачем за власні кошти, які як стверджує позивач надавалися йому батьком в дар після продажу належної йому квартири [ADDRESS]. Сам факт продажу даної квартири не свідчить про передачу коштів позивачу в дар, що б давало підстави для визнання даних грошей особистою власністю позивача і надало можливість зробити висновок, про набуття майна за власні кошти, так само, як не підтверджений факт виплати позивачем кредитних боргів власними коштами. Нотаріальні заяви, які надавав позивач відповідачу на право розпорядження спірним майном, та довіреність, видана 03.02.2014 р. позивачем на імя відповідача на представлення його інтересів в ПАТ Банк «Меркурій» з питань погашення кредиту (т.2 а.с.52-54), навпаки свідчать, що на час посвідчення нотаріусом даних заяв, позивач вважав, що спірне майно набувалося подружжям на час шлюбу та за їх спільні кошти, та спростовує його твердження про погашення кредиту за власні кошти. Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Таким чином, відповідно до положень ст. 60 СК України слід визначити, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] (колишня вул.Блюхера) в м.Харкові та автомобіль Nissan Almera Classic, 2012 р. випуску, ДНЗ АХ 0262 ВР, які були придбані за час шлюбу сторін за їх спільні кошти, є обєктом спільної власності подружжя, і, відповідно, позивачу та відповідачу в спільному майні подружжя належить по ? частині спірної квартири та по ? частині спірного автомобіля. Відповідно до положень ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи той факт, що після розірвання шлюбу відповідач розпорядився спірним майном, про що свідчать копії договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2017 р. та довідки-рахунку від 10.12.2014 р., кошти отримані від купівлі-продажу даного майна не повернув позивачу в належній йому частці, суд вважає, що з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України на користь позивача слід стягнути з відповідача компенсацію вартості даного майна. Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.01. 2017 р. вартість ? частини квартири складає 540\~000 грн., а відповідно до довідки-рахунку від 10.12.2014 р. вартість автомобіля складає 172\~000 грн., відповідно, стягненню з відповідача підлягає як компенсація вартості проданої частини квартири сума у розмірі 270\~000 грн., а як компенсація вартості проданого автомобіля сума у розмірі 86\~455 грн. Заява відповідача щодо застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, так як на думку суду позивач не пропустив строк звернення до суду із зазначеними позовними вимогами. Позивач дізнався про порушення свого майнового права щодо квартири у січні 2017 р., а щодо автомобіля у червні 2014 р., а позов подав 23.01.2017 р. Згідно ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст.88 ЦКПК України. На підставі викладенного,

Outcome: partial