Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що14 травня 1999 року він зі своєю дружиною [PERSON], яка діяла у інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], уклали договір дарування цегляного авто гаража загальною площею 24,7 кв.м. з цегляним підвалом площею 24,7 кв.м. за [NUMBER], що знаходиться [ADDRESS] товариство «АВТОМОТОЛЮБИТЕЛЬ» (бланк АВА № 590277). У договорі вказано, що гараж з підвалом належить йому - позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності від 30.03.1994р., реєстр. № 37 Генічеського ДБТІ. Дар оцінено у 2952 грн. Але у зазначений договір дарування, який оскаржується, внесено недостовірну інформацію про його право особистої власності щодо гаражу, бо він перебуває з відповідачкою у цій справі [PERSON] у шлюбі з 18.05.1985 року до теперішнього часу, та автогараж ним побудовано у 1993-1994 роках за рахунок коштів їхньої сім'ї, тому це нерухоме майно є спільною сумісною власністю його [PERSON] та [PERSON]. А тому відчужувачами за цим договором дарування повинні бути так само [PERSON] та [PERSON], тому як співвласник авто гаражу з підвалом, [PERSON] не може бути набувачем за договором дарування власного майна. А саме вона підписала договір дарування авто гаража від 14.05.1999 року як «обдарований», хоч у цій ситуації, як співвласник гаражу, вона юридично є дарителем. Просить суд визнати не дійсним договір дарування цегляного авто гаража загальною площею 24,7 кв.м. з цегляним підвалом площею 24,7 кв.м. за [NUMBER], що знаходиться [ADDRESS] товариство «АВТОМОТОЛЮБИТЕЛЬ» (бланк АВА № 590277), який був укладений 14 травня 1999 року між ним [PERSON] та [PERSON], яка діяла як законний представник неповнолітньої [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги, просив уточнений позов задовольнити. Від позивача суду надана письмова заява, в якій він уточнені позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд встановив слідуючі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу. Згідно ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до свідоцтва про укладання шлюбу серія [NUMBER], з 18.05.1985 року [PERSON] та [PERSON] знаходяться в юридичному шлюбі, про що Генічеським рай відділом ЗАГС Херсонської області вчинено запис №65.. З матеріалів справи вбачається, що у 1990 роках [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти побудували цегляний автогараж загальною площею 24,7 кв.м. з цегляним підвалом загальною площею 24,7 кв.м. за [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], товариство «АВТОМОТОЛЮБИТЕЛЬ», що підтверджується письмовими заявами сторін на ім'я суду від 07.04.2016р. та від 08.04.2016р. Згідно даних п.1 договору дарування від 14.05.1999р., п.1 абз.2 - зазначений авто гараж з підвалом належить дарите леві [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Генічеським міськвиконкомом від 30.03.1994р. та зареєстрованого в Генічеському БТІ за №37. З іншого тексту зазначеного договору дарування гаража від 14.05.1999 року /бланк АВА № 590277/ вбачається, що [PERSON] та [PERSON], як законний представник неповнолітньої [PERSON], [INFO], склали договір про те, що [PERSON] подарував цегляний авто гараж загальною площею 24,7 кв.м. з підвалом цегляним загальною площею 24,7 кв.м. за [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], товариство «АВТОМОТОЛЮБИТЕЛЬ». [PERSON] в особі [PERSON] прийняла дане майно в дар. Відомості про згоду другого співвласника автогаража дружини - [PERSON] на відчуження нерухомого майна в договорі відсутні. Відповідно до ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. На підставі ст. 23 КЗпШС України, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Згідно до роз»ясень у п.16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», відсутність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна може бути підставою для визнання недійсною угоди в тому випадку, коли угода потребувала обов»язкового нотаріального посвідчення (ст. 23 КпШС)». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування гаража, слід задовольнити.

Outcome: approved