Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], було укладено кредитний договір №НЕНFАК13802259, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21502,40грн., а останній прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти у розмірі 15,48% річних за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно умов договору. В забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором позивачем було укладено з [PERSON] договір поруки від 04.03.2008 року. Згідно до умов договору поручитель прийняв на себе зобов'язання у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання його грошових зобов'язань у повному обсязі. Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахувавши кошти на поточний рахунок відповідача. [PERSON], належним чином свої зобов'язання за договором не виконує і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору. Сума заборгованості за договором станом на 25.10.2013 року становить 40447,36грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідачів, як з солідарних боржників, заборгованість за кредитним договором. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги у повному об'ємі, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлено належним чином, причину неявки суду не повідомлено, в зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу в її відсутність. Представник [PERSON] в судовому засіданні частково погодився з позовними вимогами в сумі 5179,66 грн., посилаючись на розрахунки надані суду з заявою про застосування строків позовної давності. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що 04.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], було укладено кредитний договір №НЕНFАК13802259 згідно якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 21502,40грн., а останній прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти у розмірі 15,48% річних за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно умов договору. В силу ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір було укладено відповідно до вимог ст.ст.203, 205, 207, 1054, 1055 ЦК України, а саме його укладено у письмовій формі, та підписано уповноваженими особами. З матеріалів справи вбачається, що банк перерахував на рахунок відповідача кошти, передбачені кредитним договором. Згідно ст.1050 ч.2 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кредитним договором передбачено, що позичальник повинен належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та повернути кредит в сумі передбаченого договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені у ньому. У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до розрахунків, наданих суду з застосуванням позовної давності в три роки з дати подачі позовної заяви тобто з 14.11.2010 року 04.11.2013 року заборговані регулярні платежі складають 15754,54 грн. (по 543,26грн на міс. - відповідно до умов кредитного договору).(а.с.19-20). У відповідності до наданих позивачем документів - з 01.02.2009 року банком в одностороньому порядку завищено відсоткову ставку по кредиту. Як вбачається з пояснень представника позивача, повідомлення про підвищення відсоткової ставки було направлено боржнику 08.01.2009 року. В той же час, з 12.12.2008 року по 22.09.2011 року ч.2, 3 ст.1056-1 ЦК України була чинна в натупній редакції: «Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.» Тобто зазначений лист позивача, на думку суду, не є достатнім обгрунтуванням завищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом. Крім того, в розумінні п. 6.3.1. Кредитного Договору: «збільшення процентної ставки Банком можливе в межах кількох пунктів, на які збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань в страховий фонд, середньовзважена ставка по кредитах, або пропорційно до збільшення курсу долара США». Як зазначено представником позивача, процентна ставка була збільшена пропорційно до збільшення курсу долара США, але згідно даних НБУ станом на день надання кредиту (укладення кредитного договору) курс складав 505,00 грн. за доллар США, а станом на 08.01.2009 року 770,00 грн. зав доллар США. Таким чином, курс доллара США збільшився на 100 - 770*100/505 = 40%. Виходячи з цього, банк мав право направити пропозицію про збільшення відсоткової ставки по кредиту на 40 %, а не змінювати її в односторонньому порядку з 15,48% до 27,12%. Таким чином, суд важає, що процентна ставка за кредитом була завищена банком необгрунтовано, з порушенням умов кредитного договору та всупереч приписам ст.1056-1 ЦК України та не може бути прийнята в розрахунку заборгованості за кредитом. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в 1 рік. У відповідності до умов надання кредиту фізичним особам за порушення умов передбачено вид відповідальності, а саме сплата пені в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Крім того при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми заборгованості. Тобто пеня з 14.11.2012 року по 14.11.2013 рік з розрахунку становить: ставка пені 0,15 % за день, тобто *365=54,75 % річних/12 місяців=4,5625 % в місяць/100=коєф=0,045625 з розрахунку якої пеня за рік складається 1938,39грн. Штраф 250грн+5% від 15754,54=250+1575,54*5/100=1037,73грн. Відповідно до довідки-розрахунок Серія ААВ №361499 від 10.06.2013 року автомобіль ЗАЗ 110557 двигун [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] був реалізований за ціною 13551,00грн. Виходячи з даних розрахунків заборгованість перед банком становить: 15754,54грн+ пеня 1939,39грн+1037,73грн штраф - (вартість реалізованого заставного майна, авто ЗАЗ 110557 тобто 13551,00грн.)=5179,66грн. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Також судом встановлено, що кредитний договір забезпечено договорам поруки від 04.03.2008 року, відповідно до якого [PERSON], поручилась перед позивачем за виконання позичальником своїх обов'язків у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із наведеним, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial