Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 36274 грн. 86 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги вмотивував тим, що з 14 березня 2012 року під час виконання своїх трудових обов'язків у відповідача отримав важку травму ноги, у зв'язку з чим МСЕК йому було встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності. Вважає, що саме за вини відповідача, адміністрація якого не забезпечила його безпечними умовами праці, його здоров'я було пошкоджено: його прооперували, застосували апарат Єлізарова, він 23 дні знаходився на стаціонарному та 4 місяці - на амбулаторному лікуванні, у зв'язку з чим втратив заробіток за цей період в загальному розмірі 36274 грн. 86 коп., а також йому було завдано значної моральної шкоди: відповідач байдуже поставився до його травми, не оплатив його лікування, він відчуває себе неповноцінною людиною, весь час відчуває біль та у зв'язку з цим перебуває у пригніченому стані, вимушений постійно проходити лікування, тому відповідач повинен відшкодувати йому завдану моральну шкоду в розмірі 100000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, пояснив, що нещасний випадок стався також і за вини позивача. що підприємство є застрахованою особою, що позивач отримав відповідні страхові виплати і що в даному випадку відповідальність повинен нести саме Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі. Представник Фонду в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності, при цьому зазначив, що моральну шкоду повинен відшкодовувати саме роботодавець. Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступного. Як убачається з трудової книжки позивача, акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 20.03.2012 року, акту розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 20.03.2012 року, позивач працював у відповідача (далі - ТОВ «Монтажспецконструкція») слюсарем із складання металоконструкцій, де 14.03.2012 року отримав закритий злам н/З правої гомілки, пов'язаний з виконанням трудових обов'язків, з причини допуску його до роботи без навчання та перевірки знань з охорони праці, неякісне розроблення інструкцій з охорони праці та їхня недосконалість (а.с.4, 5, 8-16). Висновком медико-соціальної експертної комісії від 27.06.2012 року позивачеві з цього часу було встановлено другу групу інвалідності та 70% втрати професійної працездатності (а.с.14, 17, 25). У зв'язку з отриманою травмою позивач, починаючи з 14.03.2012 року проходив лікування, що підтверджується відповідними медичними документами (а.с.18, 19). Наказом від 26.06.2012 року по ТОВ «Монтажспецконструкція» позивача було звільнено за станом здоров'я (а.с.5). Отже, розглядаючи вимоги про стягнення з ТОВ «Монтажспецконструкція» на користь позивача 36274 грн. 86 коп. утраченого заробітку, суд приходить до такого. У відповідності до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, Страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата),страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Позаяк ТОВ «Монтажспецконструкція» є платником страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України, позивач станом на момент нещасного випадку відповідно до вимог ст. ст. 8, 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», був застрахованою особою, а згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року (з наступними змінами), відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові, перекладено з підприємства на страховика, оскільки, сплативши певну суму страхових внесків, підприємство надалі не несе матеріальних затрат у разі нещасного випадку з працівником ні перед ким, тому що ці відносини регулюються нормами соціального забезпечення, зокрема, главою 67 ЦК України, Законами України «Про страхування» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», суд уважає, що у задоволенні цих позовних вимог, адресованих саме ТОВ «Монтажспецконструкція», слід відмовити. Більш того, згідно постанови Фонду від 13.09.2012 року позивачу було призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в суму 74392 грн., а з боку ТОВ «Монтажспецконструкція» позивачеві було виплачену заробітну плату в розмірі 1454 грн. 05 коп. (а.с.25, 82). Що ж до вимог про стягнення з ТОВ «Монтажспецконструкція» на користь позивача моральної шкоди в зв'язку з ушкодженням здоров'я в розмірі 100000 грн., то суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Між тим, згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак згідно з п. 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію абз. 4 ст. 1, підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 рік. Позаяк на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вже не було передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати позивачу моральної шкоди, то таку шкоду згідно з правилами ст. 2371 КЗпП України позивачеві повинен відшкодовувати роботодавець, а, отже, ТОВ «Монтажспецконструкція». Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3 та 5 своєї Постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі згаданих вище актів форми Н-1 та Н-5, висновку МСЕК, медичних документів установлено, що саме у зв'язку з порушенням ТОВ «Монтажспецконструкція» законних прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці настали негативні для неї наслідки у вигляді погіршення здоров'я, які, в свою чергу, потягнули за собою настання інвалідності другої групи, до якої належать особи з важким станом здоров'я, втрату професійної працездатності на 70 відсотків та безперечно привели до моральних страждань позивача, тому суд уважає, що вимоги про стягнення з ТОВ «Монтажспецконструкція» моральної шкоди є обґрунтованими. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд ураховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого допустили бездіяльність щодо проведення інструктажу і перевірки знань підлеглих працівників з питань охорони праці та вимоги інструкції з охорони праці, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з таким станом його здоров'я, який не дає відчути себе повноцінним членом суспільства та примушує звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад життя позивача та потребує додаткових зусиль для його організації, тому суд уважає, що у зв'язку з цим розмір моральної шкоди повинен бути визначеним в розмірі 40000 гривень. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України з ТОВ «Монтажспецконструкція» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 107 грн. 30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial