Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який під час розгляду справи було уточнено, до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди, в якому вказав, що 11.05.2012 року він був прийнятий на роботу до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія», де працював до дня звільнення. Починаючи з грудня 2013 року та по день звільнення, а саме до 04.02.2015 року підприємство не виплачувало позивачу заробітну плату, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 12 861,02 грн., але 18.03.2015 року [PERSON] через касу підприємства отримав грошові кошти в загальному розмірі 893,00 грн., а тому сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі складає 11 968,02 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, а також середній заробіток за час затримки розрахунку 7629 грн., а також моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав уточнений позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності представника відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення законних прав призвели чи могли призвести до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають для нього додаткових зусиль організації свого життя. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом встановлено, що наказом № 12 від 10.05.2012 року 11 травня 2012 року [PERSON] було прийнято до цеху вимірювальних трансформаторів Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» на посаду учня заливальника компаундами; наказом № 98 від 16.12.2013 року 01 січня 2014 року позивач був переведений до цеху складального просочувальником електротехнічних виробів четвертого розряду, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.7). Згідно наказу № 14 від 04.02.2015 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с.7). Згідно довідки КТ «ЗЗВА - Вакатов» і Компанія» № 47 від 18.02.2015 року заборгованість з заробітної плати перед [PERSON] станом на 04.02.2015 року становила 12861,02 грн. (а.с.9). 18.03.2015 року позивачу було виплачено частину заробітної плати на загальну суму в розмірі 893,00 грн., що підтверджується довідкою КТ «ЗЗВА - Вакатов» і Компанія» № 84 від 19.03.2015 року та в якій зазначено, що заборгованість з заробітної плати перед [PERSON] станом на 18.03.2015 року становить 11968,02 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. У зв'язку з тим що за підприємством існує безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивача 04.02.2015 року, яка не сплачена на час розгляду справи, то у [PERSON] виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати. Відповідно до довідки про доходи позивача, за червень 2014 року - січень 2015 року заробітна плата становить 6404,28 грн. (3081,27 грн. - у грудні 2014р., 3323,01 грн. - у січні 2015р.), кількість робочих днів у червні 2014 року - січні 2015 року становить 42, таким чином, середньоденна заробітна плата складає 152,58 грн. В межах заявлених позовних вимог за період з 04.02.2015 року по 26.03.2015 року, число робочих днів становить 50. Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися шляхом множення середньоденного заробітку позивача на число робочих днів. Виходячи із меж позовних вимог відносно цих виплат та застосовуючи п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, при середньоденному заробітку у розмірі 152,58 грн. за 50 робочих днів затримки розрахунку, сума, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за затримку розрахунку при його звільненні за період з 04.02.2015 року по 26.03.2015 року включно, становить 7629 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 11968,02 грн. і заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 7629 грн. Оскільки, КТ «ЗЗВА - Вакатов» і Компанія» було порушено право позивача на отримання розрахунку в день звільнення, то спричинена моральна шкода має бути відшкодована відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України і доказування розміру моральної шкоди повинно здійснюватися на загальних правилах ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України. Заявивши вимоги про стягнення 2000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, позивачем в судовому засіданні було надано належні та допустимі докази, а тому суд

Outcome: approved