Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що не має можливості відремонтувати свій будинок, відповідачем порушена межа земельної ділянки, просить усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності домоволодінням шляхом встановлення меж згідно висновку експерта, заборонити [PERSON] використовувати частину земельної ділянки, яка належить позивачу за адресою [ADDRESS] зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод позивачу у проведенні відновлюваного капітального ремонту житлового будинку ,господарських споруд, будівель за адресою [ADDRESS], встановити постійний сервітут на право безоплатного користування часткою присадибної ділянки, яка належить [PERSON]. В судовому засіданні позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, пояснив, що на підставі договору купівлі продажу від 30.09.1997 року йому на праві приватної власності належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на момент укладання цього правочину присадибна земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за вище вказаною адресою складала 1260 кв.м., та знаходиться у його постійному користуванні. До всіх споруд та будівель, а саме до житлового будинку та господарських споруд у нього був вільний доступ та з власником сусіднього домоволодіння - [ADDRESS], ні яких суперечок по землекористуванню суміжними земельними ділянками не виникало. [INFO] року [PERSON], помер, та право на це домоволодіння перейшло у спадок сину померлого - [PERSON]. Деякій час відповідач там не проживав , на теперішній час він повернувся, та виникли проблеми - сусід категорично відмовляється допустити його до його житлового будинку та господарських споруд, з його боку, з території сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS], мотивуючи тим, що це його територія і його будівлі розташовані на земельній ділянці сусіда. Це не відповідає дійсності, бо коли він придбав у 1997 році домоволодіння по [ADDRESS] то з сусідом межа проходила на значну відстань від його споруд, у його бік, що надавало йому вільний доступ до свого житлового будинку та господарських споруд. На теперішній час виникла проблема так як житловий будинок руйнується і потребує капітального ремонту, але не має можливості це зробити, бо сусід категорично відмовляється щоб він з його сторони, на його думку, на його території робив будь які ремонти, а територія його і це сусід протиправно використовує частку його земельної ділянки, чим робить йому непереборні перешкоди не тільки у повному обсязі використовувати своє законне право володіння та користування домоволодінням, а так само його протиправною поведінкою, його майну заподіяно шкоду у вигляді руйнування житлового будинку, відновлювати який він не має можливості за вини відповідача. Через власника землі - міська територіальна громада у особі Генічеської міської ради цю проблему розв'язати не вдалось. На його письмову заяву до Генічеського міського голови він за вих.. №124 від 29.03.2013 року отримав негативну відповідь, фактично заява залишена без розгляду і без задоволення. Тому він вимушений звернутись до суду. Просить прийняти рішення з урахуванням висновків експертизи. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, від вимоги щодо відновлення межі між ділянками його та сусіда відмовились, на інших вимогах наполягають. Представники відповідача позов не визнали, [PERSON] пояснила, що така межа завжди існувала, будь-яких порушень з боку відповідача не існує, всі документи відповідають фактичним документам БТІ, де зазначена конфігурація земельної ділянки, з висновками експерта не погодилась, просить суд відмовити в позові. Представник відповідача [PERSON] в суді пояснила, що межа земельної ділянки визначена в документах БТІ та існувала завжди, не допустить, щоб сусід проводив будь-які ремонтні роботи так як це земельна ділянка відповідача-її сина, сусід коли будував будинок то залишив багато будівельного сміття. Взагалі він неправильно здійснював будівництво тому будинок потріскався. Експертиза проведена неправильно, експертом не враховані розміри земельної ділянки, які зазначені в документах БТІ. Представник Генічеської міської ради Порохня Є.С. в суді з позовом не погодився, пояснив, що між сусідами склався порядок користування земельними ділянками, але згоди щодо такого користування не досягнуто, сторони повинні оформити користування, або право власності на такі земельні ділянки, для цього потрібно замовити технічну документацію на земельні ділянки, визначити межі таких ділянок, на цей час конфігурація та межі таких ділянок не визначені, тому вимоги щодо відновлення меж , встановлення сервітуту є передчасними та незрозумілими де відновлювати межу, яка ніколи не встановлювалась. Суд, вислухавши сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6-14) та договору купівлі продажу від 30.09.1997 року [PERSON] придбав вищезазначений будинок та є його власником. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 19.10.2000 року (а.с. 15) житловий будинок за адресою [ADDRESS], належить [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін державний акт на право власності на відповідні земельні ділянки сторонам не видавались, також відсутні будь-які договори оренди - тобто в силу ст..ст. 93, 125 Земельного Кодексу України сторони не є власниками або користувачами таких земельних ділянок . Відповідно до технічної документації бюро технічної інвентаризації на будинок позивача [PERSON] по [ADDRESS] відсутні будь-які рішення Генічеської міської ради про виділення (закріплення) земельної ділянки за ним, або попередніми власниками нерухомого майна, є посилання на рішення 1956 року, але самі рішення відсутні. В матеріалах , а саме нотаріальних договорах , які посвідчують перехід права власності на будинок (частину) є посилання, що будинок за адресою проспект [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 910,1167,1424 кв.м., тобто зазначені різні площі. Рішенням товариського суду м.Генічеська від 15.08.1967 року закріплені земельні ділянки між співвласниками будинків, затверджено схему користування такими ділянками. В подальшому власником всього майна став [PERSON] Але як вбачається з матеріалів справи межі такого користування фактично не встановлені. Попередні власники нерухомого майна не оформлювали право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщено майно. В матеріалах інвентарної справи на будинок є обміри земельної ділянки , які зроблені працівниками БТІ по фактичному користуванню в різні часи та всі розміри таких обмірів є різними, що підтверджено висновком експерта. Також відповідно до техничної документації бюро технічної інвентаризації на будинок відповідача [PERSON] по [ADDRESS] відсутні будь-які рішення Генічеської міської ради про виділення (закріплення) земельної ділянки за ним, або попередніми власниками нерухомого майна. Також у правовстановлюючих документах про перехід права власності на такий будинок зазначається різна площа земельної ділянки на якій розташований будинок по [ADDRESS]. Представником відповідача надано договір суперфіції , який укладений 25.11.2011 року між Генічеською міською радою та [PERSON], згідно якого відповідачу надано в строкове платне користування земельну ділянку за адресою [ADDRESS] для будівництва житлового будинку та господарських споруд. Відповідно до матеріалів справи такий договір не пройшов державну реєстрацію відповідно до норми ст. 182 ЦК України, межі такої земельної ділянки не визначені. В даному випадку умови такого договору не відповідають вимогам статей 102-1, 123 ЗК, за якими передача земельної ділянки у власність або користування допускається тільки після виділення її в натурі, то суд вбачає, що відсутність акту про виділення землі в натурі свідчить про те, що відсутній належно визначений предмет договору суперфіцію, що є необхідною умовою для дійсності правочину. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. За таких умов вважати, що такий договір посвідчує право користування земельною ділянкою відповідачем безпідставно. Предметом позову є 1.усунення перешкод у користуванні належним позивачу на праві власності домоволодінням шляхом встановлення меж згідно висновку експерта,2. заборона [PERSON] використовувати частину земельної ділянки, яка належить позивачу, 3. зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у проведенні відновлюваного капітального ремонту житлового будинку ,господарських споруд, будівель за адресою [ADDRESS],4.встановити постійний сервітут на право безоплатного користування часткою присадибної ділянки, яка належить [PERSON]. Щодо вимоги щодо встановлення меж земельної ділянки згідно висновку експерта суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, так як суд не є компетентним органом щодо встановлення меж земельних ділянок. Відповідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками , яка затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686- Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. В даному випадку позивачем не доведений факт, що межі земельної ділянки , якою він користується визначені на місцевості, тому встановлення таких меж судом є незаконним. За таких умов судом не може бути враховані висновки експертизи № 26 від 23.10.2013 року, так експертом досліджувались розміри,конфігурація земельних ділянок обох сторін за фактичним користування в різні часи за даними БТІ, а не землевпорядної документації, яка відсутня. Також не підлягає задоволенню вимога щодо заборони відповідачу використовувати частину земельної ділянки, яка належить позивачу з тих підстав, що неможливо визначити межі обох земельних ділянок так як вони ніколи не встановлювались. Вимога щодо встановлення сервітуту також не підлягає задоволенню так як відповідно до ст..98 ЗК України - право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до частини 3 статті 402 ЦК спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та його умов, що сторонами не було зроблено. Як випливає з положень частини 2 статті 401 ЦК та частини 1 статті 98 ЗК ,земельний сервітут може бути встановлений для власника або землекористувача сусідньої земельної ділянки. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про відсутність у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду так як обидві сторони не є власниками або користувачами земельних ділянок. Вимога про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод позивачу у проведенні відновлюваного капітального ремонту житлового будинку, господарських споруд , будівель за адресою [ADDRESS] підлягає задоволенню, так як: Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 Житлового Кодексу України визначено- жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Тому розглянувши матеріали справи , заслухавши пояснення сторін суд вважає, що право позивача на обслуговування своєї будівлі порушено та в цій підлягає захисту.

Outcome: partial