Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 липня 2011 року між сторонами укладено кредитний договір на суму 15000 гривень шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови та правила надання банківських послуг, допустивши кредитну заборгованість, яка станом на 01 червня 2016 року складає 34611 гривень 11 копійок. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнав предявлений позов, посилаючись на те, що за вищевказаним картковим рахунком кредитна заборгованість погашена у повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04 липня 2011 року між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом приєднання клієнта до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку і встановлення кредитного ліміту на платіжній картці кредитка «Універсальна»/GOLD в сумі 4000 гривень, що підтверджується копією анкети-заяви (а.с. 9). Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості 10 серпня 2016 року (а.с. 2-5). Витягом є Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.09.2015 року підтверджується факт внесення відомостей за заявою потерпілого [PERSON] про те, що 12.06.2015 року невідома особа за допомогою банківської онлайн-послуги «Приват 24» перерахувала належні йому кошти в сумі 17000 гривень на рахунок зарплатної картки та в подальшому зняла всі гроші (а.с. 65). За даним фактом тримає досудове слідство за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 66). Довідкою позивача від 29.06.2017 року № 6D8B-DG93-SRA7-UPPR та копіями платіжних квитанцій підтверджується, що відповідачем [PERSON] позивачеві перераховані кошти в сумі 17610 гривень, а 01 березня 2017 року рахунок № 4149437850238922 відповідно до угоди № SAMDN50000047039662 від 04.07.2011 року з кредитним лімітом 15000 гривень закрито (а.с. 104). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.07.2011, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON], станом на 16.04.2015 року, загальна заборгованість за наданим кредитом складає 34611 гривень 11 копійок, яка включає тіло кредиту 15474 гривні 33 копійки (а.с. 7). Уточнений розрахунок на вимогу суду позивачем не надано, тому приймаючи в основу рішення довідку від 29.06.2017 року, суд визнає недостовірним розрахунок заборгованості, який додано до позовної заяви і не визнає як доказ у справі. Враховуючи відсутність інших належних і допустимих доказів, які підтверджують наявність кредитної заборгованості відповідача за укладеним договором від 04.07.2011 року, суд не вбачає законних підстав для задоволення предявленого позову. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача, відповідно до положень частини 1 статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed