Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], оскільки укладений у січні 1992 року договір купівлі-продажу між ним та колективним господарством ім. Рози Люксембург, правонаступником якого був СВК «Надія», який реорганізовано у СВК «Полісся», не був оформлений у належній письмовій формі та нотаріально посвідчений. Сторонами були виконання всі істотні умови договору, а саме продавець колгосп ім. Рози Люксембург передав будинок, а позивач прийняв його та сплатив обумовлену договором суму. Так, позивач відкрито, добросовісно і безперервно володіє більше ніж 10 років житловим будинком по [ADDRESS], то він вважає, що має право на набуття права власності на дане нерухоме майно. До судового засідання від представника позивача надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. /а.с.46/ Від Кувечицької сільського голови Чернігівського району Чернігівської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, позиція щодо позову [PERSON], не висвітлена. /а.с.21/ Головою СВК «Полясся» до судового засідання надано заяву про розгляд справи без участі їх представника, правління СВК «Полісся» визнає [PERSON] власником будинку. /а.с.19, 37/ Третя особа у судове засідання не з'явилась, від Реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. /а.с.23, 41/ Суд дослідивши у судовому засіданні усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного: Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст.224 ЦК УРСР, положення якого діяли на момент виникнення правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, згідно вимог ст.225 ЦК УРСР, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Згідно положень ст.15 Закону України «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Стаття 24 названого Закону передбачає, що об'єктами права власності кооперативу (колгоспу) є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів; виготовлена ним продукція; доходи, одержані від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу (колгоспу), а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. З дослідженого у судовому засідання Протоколу засідання правління колгоспу ім. Рози Люксембург №14 від 29.11.1985 року встановлено, що зборами правління постановлено рекомендувати зборам уповноважених продати житловий будинок [PERSON] у відпрацювання за 10 років. /а.с.42-43/ Як вбачається з Протоколу уповноважених членів колгоспу №4 від 25.12.1985 року уповноважені члени колгоспу постановили: Рішення засідання правління про продаж будинку [PERSON] на 10 років задовольнити. /а.с.44-45/ Згідно довідки СВК «Полісся» №30 від 03.06.2014 року будинок за адресою: [ADDRESS], побудований колишнім колгоспом ім. Рози Люксембург і наданий для проживання сім'ї громадянина [PERSON] в 1985 році та повністю виплачений в сумі 8000 грн в січні 1992 року. На балансі СВК «Полісся» не перебуває. /а.с.7/ Дані технічної документації на спадкове домоволодіння, яка виготовлена КП «Чернігівське РБТІ» свідчать, що дійсна вартість домоволодіння становить 67852 грн. Інвентаризація поведена 15.05.2014 року. Право власності на домоволодіння по [ADDRESS] не зареєстровано. /а.с.8-11, 36/ З довідок Кувечицької сільської ради Чернігівського району вбачається, що за даними погосподарських книг сільради за 1990-95 рр., 1996-2000 рр., 2001-2005 рр., 2011-2015 рр., особовий рахунок на будинок [ADDRESS] відкритий на позивпача. /а.с.47/ Згідно довідки СВК «Полісся» №24 від 08.05.2014 року колгосп імені Рози Люксембург з 23.02.2000 р. перейменовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Надія», з 26.01.2001 р. в СВК «Надія» реорганізовано в приватне підприємство «Надія», а з 29.03.2003 р. ПП «Надія» реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Полісся». /а.с.6/ Дослідивши зазначені вище документи суд дійшов висновку, що у дійсності між позивачем та колективним господарством ім. Рози Люксембург в січні 1992 року відбулась угода купівлі - продажу будинку, оскільки сільськогосподарське товариство було власником спірного майна і на підставі рішення правління розпорядилось своїм нерухомим майном, а [PERSON], як член товариства мав право придбати вказаний будинок, прийняв його, сплатив визначені договором грошові кошти і в цілому виконав взяте зобов'язання про відпрацювання в колгоспі 10 років з дня купівлі будинку, однак в порушення вимог цивільного законодавства сторони дану угоду не уклали письмово та нотаріально не посвідчили, а також не зареєстрували у виконавчому комітеті місцевої ради. Як зазначав суд вище, дана угода є недійсною в силу закону, однак привести її у відповідність вимогам цивільного законодавства позивач не має можливості із-за реорганізації колективного господарства ім. Рози Люксембург, а тому його право підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Як зазначено колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно положень ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як описано судом вище і підтверджено належними та допустими доказами, позивач добросовісно володіє чужим майном і продовжує ним відкрито та безперервно користуватись і на час заявлення ним вимог до суду термін такого користування складає понад 20 років. Суд вважає, що [PERSON], з урахуванням наведеного, згідно з нормами матеріального закону має право за рішенням суду набути право власності на житловий будинку, що знаходиться по [ADDRESS], Чернігівського району, за правилами набувальної давності згідно з положеннями ст.344 ЦК України, і за таких підстав його позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved