Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який (а.с. 48-50), просить встановити факт постійного проживання його разом з матір'ю [PERSON], померлої [INFO] року, на день її смерті, а також визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала на його ім'я заповіт, посвідчений головою Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області. Після смерті матері він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, однак, листом № 29/02-31 від 13.07.2017 року державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою, і рекомендував звернутися до суду, так як ним пропущений строк на прийняття спадщини. У зв'язку з викладеним він звернувся з позовом до суду. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник Граденицької сільської ради до судового засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, позов [PERSON] визнає в повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року померла [PERSON] - мати позивача, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2002 року (а.с. 8). 29 жовтня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона по закону буде мати право, що посвідчений головою Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 263 (а.с. 9). Таким чином, відповідно до заповіту від 29 жовтня 2002 року, який не змінений і не відмінений, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], згідно ст. 1223 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач звернувся до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, однак листом № 29/02-31 від 13.07.2017 року державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами в с. Градениці Біляївського району Одеської області по вул. Широка, 2 і рекомендував звернутися до суду, так як ним пропущений строк на прийняття спадщини (а.с. 7). Відповідно до довідки виконкому Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 60 від 16.01.2016 року [PERSON], померла [INFO] року, згідно запису в погосподарській книзі була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. На даній житловій площі на день смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, проживав без реєстрації її син [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Згідно довідки виконкому Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 1157 від 06.07.2017 року [PERSON] постійно проживав зі своєю матір'ю [PERSON] по день її смерті [INFO] року і він з нею спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43). Ч. 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 5 ст.1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. На підставі зазначених положень закону та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини. Цей факт має для позивача юридичне значення і ніким не оспорюється та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки на підставі наданих доказів позивачем достовірно доведено, що він постійно проживав разом з матір'ю [PERSON], померлою [INFO] року, на день її смерті, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року.

Outcome: approved