Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 3277,20 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 11 вересня 2013 рок по 7 серпня 2014 року в сумі 12507,78 грн., а також за період з 08.08.2014р. по день постановлення судового рішення, моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що протоколом зібрання гаражно-будівельного кооперативу «Схід» 18.06.2013 р. був обраний головою кооперативу. Проте, він не є членом даного кооперативу. З моменту обрання його головою кооперативу приступив до виконання своїх посадових обов'язків. Згодом 02.09.2013 р. подав заяву про зняття з себе повноважень голови кооперативу. Таким чином, виконував обов'язки голови гаражно-будівельного кооперативу «Схід» в період з 18.06.2013 р. по 10.09.2013 р. При звільнені йому не були виплачені усі належні виплати, зокрема заробітна плата, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати та середньої кількості робочих днів на місяць. Внаслідок несвоєчасного розрахунку, на підставі ст. 117 КЗпП України, посилається на те, що відповідач повинен також сплатити йому середній заробіток за весь час затримки належних виплат. Відповідачем, несплатою йому заробітної плати, спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, зміні звичайного життєвого укладу, яку на підставі ст. 237-1 КЗпП України, він просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача та голова гаражно-будівельного кооперативу «Схід» в судовому засіданні проти позову заперечували, посилались на те, що позивач не є членом кооперативу, трудовий договір (контракт) про його роботу виконавчим директором не укладався, тому не проводились інші дії, передбачені КЗпП України і трудовим законодавством (зокрема, видання наказу або розпорядження про прийом на роботу, запис у трудову книжку, розробка посадової інструкції і встановлення режиму і графіку роботи, ведення табельного обліку робочого часу, нарахування і виплата заробітної плати в строки, передбачені законом, тощо). При цьому, позивачеві, правлінням гаражно-будівельного кооперативу не були делеговані функції виконавчого директора, а загальними зборами кооперативу не був визначений порядок і розмір оплати його діяльності як голови правління гаражно-будівельного кооперативу. Фактично позивач, як і інші члени правління кооперативу виконував доручені йому обов'язки щодо підпису документів гаражно-будівельного кооперативу на громадських засадах, що передбачено законодавством про кооперацію і статутом гаражно-будівельного кооперативу «Схід». У зв'язку з чим, відсутні підстави для задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані в обґрунтування позовних вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Загальними зборами гаражно-будівельного кооперативу «Схід», які відбулись 18.06.2013 р., позивача було обрано головою кооперативу, заробітна плата не встановлювалась, що підтверджується протоколом загальних зборів. В подальшому, а саме 02.09.2013р. на засіданні членів правління кооперативу було встановлено, що позивач не є членом кооперативу, тому не може бути головою правління згідно статуту, задоволено його клопотання про зняття з нього повноважень голови правління кооперативу, що підтверджується випискою з протоколу. Приписами ч. 2 ст. 3 КЗпП України передбачено, що особливості праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. Верховний Суд України в п. 3 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року роз'яснив, що особливості оплати праці членів кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством про ці суб'єкти господарювання, їх статутами та іншими нормативно-правовими актами. Частинами 1 та 2 статті 15 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу, визначення розміру оплати праці голови правління, а також інші повноваження. Загальними зборами кооперативу розмір заробітної плати голові правління не встановлювався. Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про кооперацію», виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Частинами 6, 7 ст. 16 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що правління кооперативу може наймати виконавчого директора для оперативного управління діяльністю кооперативу. Виконавчий директор не може бути членом кооперативу. Виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту, який укладає з ним правління кооперативу, формує виконавчу дирекцію та виконує ф ункції, делеговані йому правлінням кооперативу. Згідно п. 34 статуту кооперативу правління кооперативу обирається загальними зборами в кількості не менш як трьох членів строком на два роки. Правління обирає зі свого складу голову та його заступника (заступників). Пунктом 35 статуту кооперативу встановлені обов'язки правління, а саме: прийом вступних пайових внесків; складання планів, кошторису та звіту; укладання договорів по будівництву і господарству, і виконання інших заходів, які відповідають потребам кооперативу від імені кооперативу; представництво кооперативу в усіх судових та адміністративних установах; здійснення контролю за будівництвом гаражів; управління гаражним господарством; прийом працівників і службовців для обслуговування господарства та їх звільнення, ведення бухгалтерського обліку та діловодства кооперативу; виконання інших обов'язків, які випливають з прийнятого статуту. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про кооперацію» трудові відносини в кооперативних організаціях регулюються цим Законом, законодавством про працю, статутами кооперативних організацій та правилами їх внутрішнього розпорядку. Для здійснення мети і статутних завдань кооперативна організація може залучати до роботи за трудовим договором осіб, які не є її членами. У разі залучення осіб на визначений строк чи на час виконання певної роботи за згодою сторін між кооперативною організацією та найманим працівником може укладатися договір у формі контракту. Кооперативна організація самостійно визначає форми і систему оплати праці своїх членів і найманих працівників з урахуванням вимог, встановлених законодавством. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач не є членом кооперативу. Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як вбачається зі змісту правовідносин, що виникли між сторонами, положень ч. 2 ст. 3 КЗпП, ст. 34 Закону України «Про кооперацію» для їх регулювання необхідно застосовувати саме положення Закону України «Про кооперацію». Позивача було допущено до виконання обов'язків голови кооперативу, що підтверджується матеріалами справи, відповідачем цей факт не оспорюється. Проте, застосування до виниклих між сторонами правовідносин ч. 4 ст. 24 КЗпП України (в редакції чинної на момент їх виникнення) не вбачається за можливе, тобто фактичний допуск до виконання обов'язків голови кооперативу в даному випадку, не може свідчити про укладення трудового договору. Позивач посилається на фактичне виконання ним обов'язків голови правління гаражно-будівельного кооперативу «Схід» в обґрунтування чого ним надано: лист-звернення до Управління ПФУ в Київському районі м. Харкова від 20 серпня 2013 р., відповідь Управління ПФУ в Київському районі м. Харкова від 23 серпня 2013 р., фінансовий звіт від 29 липня 2013 р., акт прийому-передачі печатки гаражно-будівельного кооперативу «Схід» від 10 вересня 2013 р., проте, вказані докази, не можуть слугувати підставою для виплати йому заробітної плати. Виявлення Територіальною інспекцією з питань праці у Харківській області відсутності наказу про призначення на посаду, письмового трудового договору, внесення запису до трудової книжки, відсутності забезпечення обліку виконаної роботи, нарахування і виплати заробітної плати, - також свідчить про відсутність трудових відносин між позивачем та гаражно-будівельним кооперативом «Схід». Так, зі змісту ч. 6, 7 ст. 16 Закону України «Про кооперацію» вбачається, що особа, яка не є членом кооперативу може бути найнята в якості виконавчого директора на підставі контракту. Загальними зборами кооперативу позивачу не було делеговано виконання конкретних функцій, розмір оплати праці встановлено не було. Для виникнення трудових правовідносин між сторонами, в даному випадку, обов'язковим є укладення контракту, який повинен був визначити умови матеріального забезпечення позивача. Контракт на виконання вимог закону між сторонами укладено не було, домовленість про умови матеріального забезпечення між сторонами в установленому законом порядку не досягнуто. Таким чином, відсутні підстави для стягнення заробітної плати з відповідача, адже положеннями Закону України «Про кооперацію», якій підлягає застосуванню до виниклих правовідносин, не передбачено обов'язкового встановлення заробітної плати голові кооперативу та виконавчому директору. Вказаним законом лише передбачено, що (ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про кооперацію») встановлення розміру оплати праці голови правління, а також інші повноваження віднесено до компетенції загальних зборів кооперативу, виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту (ч. 7 ст. 16 Закону України «Про кооперацію»). В даному випадку загальними зборами не було встановлено заробітну плату голови кооперативу, тобто позивач не знаходився з кооперативом в трудових відносинах. Суд вважає, що саме з цих підстав не видавався наказ про призначення позивача на посаду, не було укладено письмовий трудовий договір, не було здійснено внесення запису до трудової книжки, а також відсутнє забезпечення обліку виконаної роботи, нарахування і виплати заробітної плати, які б в разі укладення трудового договору (контракту) були б здійснені правлінням кооперативу чи його головою. За відсутності встановлення позивачу зборами кооперативу заробітної плати та укладення контракту, підстав для стягнення заробітної плати з відповідача на користь позивача не має. З огляду на викладене, положення ст. 117 КЗпП України, в даному випадку, застосуванню не підлягають. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказів порушення відповідачем законних прав позивача суду не надано, наявність вини відповідача не доведена, внаслідок чого позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed