Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» депозитний вклад в сумі 84240,00 грн., проценти за вкладом за період з 19.06.2014 року по 21.07.2014 року в сумі 1454,72 грн., 3% річних за період з 19.06.2014 року по 21.07.2014 року в сумі 221,56 грн., а також 487,20 грн. витрат на правову допомогу. Згідно заяви (вх. № 39660 від 30.10.2014 року) про збільшення позовних вимог, позивачем остаточно заявлено до стягнення з публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» депозитний вклад в сумі 84240,00 грн., проценти за вкладом за період з 19.06.2014 року по 30.10.2014 року в сумі 6046,18 грн., 3% річних за період з 19.06.2014 року по 30.10.2014 року в сумі 920,87 грн., а також 487,20 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 28-32). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами укладено договір про внесення строкового депозиту в національній валюті. Відповідно до умов вищевказаного договору банк прийняв від позивача на депозитний рахунок кошти в сумі 84240,00 грн. з виплатою 19,7% річних, які підлягають сплаті щомісячно. Договір про внесення строкового вкладу закінчився 19.06.2014 року. В зв'язку з необхідністю термінового лікування, позивач 19.06.2014 року звернувся з письмовою заявою до керівника відповідача з вимогою повернути вклад, на що надано усну відповідь працівником публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про те, що залишок вкладу складає 84240,00 грн. Також, через скрутне матеріальне становище та нестабільну політичну ситуацію в країні відповідач не може виконати умови договору. Дана ситуація негативно вплинула і впливає не тільки на втрату нормальних життєвих стосунків позивача, але і на відносити з оточуючими, знайомими, у родині, вказана подія набула резонансу, що також впливає на честь і гідність позивача та для відновлення його попереднього стану потребує тривалого часу. А тому, позивач просить також стягнути з відповідача моральну шкоду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20, 27а, 37, 53). Причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Між Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Вкладник) укладено договір банківського вкладу № 2630/69/119789 від 30.05.2013 року (а.с. 7-8). Згідно п. 1.2. Статті 1 Частини 1 вищевказаного договору банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок на наступних умовах: вид депозиту - строковий; процентна ставка становить 19,7% річних; сума вкладу - 84240,00 грн.; відсотки сплачуються щомісячно готівкою через касу банку та нараховуються факт/факт (фактична кількість днів у році) Пунктом 1.1. Частини 2 договору банківського вкладу передбачено, що банк приймає від вкладника грошові кошти (далі - Вклад) на строковий депозитний рахунок (далі - Рахунок), в сумі та на умовах дійсного Договору, що викладені в Статті № 1 Частини № 1 цього Договору на строк з 30.05.2013 року (далі - дата внесення) по 19.06.2014 року (далі - дата повернення) зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначений п. 1.2. Статті № 1 Частини № 1. В пункті 1.7. Статті 1 Частини 2 договору визначено, що повернення Вкладу та нарахування процентів Вкладнику здійснюється Банком шляхом видачі готівкою через касу Банку або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Вкладника (п. 1.3. Стаття 1 Частина 1 договору). Згідно пункту 4.3.2. Статті 4 Частини 2 банк зобов'язаний на вимогу Вкладника повернути Вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. [PERSON] внесено 84240,00 грн. на депозит, що підтверджується копією квитанції № 7830 від 30.05.2013 року (а.с. 10). Відповідно до частини 1 статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За частинами 1, 2 статті 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» з заявою від 19.06.2014 року про повернення банківського вкладу в розмірі 84000,00 грн. не пізніше 19.06.2014 року, яка отримана відповідачем за вх. № 79/69 19.06.2014 року, проте залишена без відповіді та реагування (а.с. 11). Також, з аналогічним зверненням позивач звертався до відповідача 04.06.2014 року (вх. № 68/69 від 04.06.2014 року, а.с. 58-59), на яке йому повідомлено (вих. № 12.3/3884 від 07.07.2014 року), що згідно ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає (а.с. 60). Станом на 14.01.2015 року [PERSON] не отримав кошти за депозитним вкладом від Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк». Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо повернення позивачу банківського вкладу та прострочив виконання зобов'язання, чим порушив умови договору банківського вкладу № 2630/69/119789 від 30.05.2013 року та норми Цивільного кодексу України. Позивачем надано суду розрахунок процентів за вкладом та 3% річних за період з 19.06.2014 року по 30.10.2014 року (а.с. 30), за яким сума процентів за вкладом, що належить поверненню за період з 19.06.2014 року по 30.10.2014 року становить 6046,18 грн., а сума 3% річних за той же період - 920,87 грн. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 Цивільного кодексу України). Крім того, відповідно до пункту 19 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію (частина 1 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2)належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Частиною 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача депозитного вкладу в сумі 84240,00 грн., процентів за вкладом в сумі 6046,18 грн. за період з 19.06.2014 року по 30.10.2014 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 920,87 грн. за період з 19.06.2014 року по 30.10.2014 року, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити наступне. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Відповідно до частин 1, 4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 Цивільного кодексу України). Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав щодо наявності такої шкоди, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог в цій частині ґрунтуються на припущеннях, а належних доказів спричинення йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не доведено суду, зокрема не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. Крім того, можливістю відшкодування моральної шкоди за положеннями статті 1167 Цивільного кодексу України є відповідальністю у спірних позадоговірних (деліктних) правовідносин, проте предметом спору є зобов'язання, що виникають на підставі договору банківського вкладу. Зі змісту договору банківського вкладу № 2630/69/119789 від 30.05.2013 року, укладеного між сторонами вбачається, що можливість відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням умов договору не передбачено, а відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Також, частиною 1 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Положеннями статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно пункту 1.2. Договору про надання правової допомоги № 004-В від 21.07.2014 року, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON] вартість правової допомоги по складанню позовної заяви становить 487,20 грн. (а.с. 55). Зазначену суму коштів сплачено позивачем, про що свідчить оригінал розрахункової квитанції, серії АВБ № 004004 від 21.07.2014 року(а.с. 55-а). З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства, суд вважає за можливе позивачеві присудити з відповідача понесені ним документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 487,20 грн. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial