Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 08 січня 2013 року між ним та відповідачем-[PERSON] укладено договір позики грошових коштів, який було оформлено у вигляді розписки, яку [PERSON] написав власноручно. Згідно умов вказаного договору, відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 7700 грн., та зобов'язався повернути їх в кінцевий термін до 08 лютого 2013 року. 03 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, який було оформлено у вигляді розписки, яку [PERSON] також написав власноруч. Згідно умов даного договору, [PERSON] взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 11450 грн., та зобов'язався їх повернути в кінцевий термін до 24 жовтня 2013 року. Таким чином, всього відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 19150 грн. Станом на дату подання позову відповідач борг за договором позики не вплатив. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за розписками у сумі 19150 грн., а також витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач позовні вимоги у судовому засіданні визнав, не заперечував проти того, що брав у позивача грошові кошти у сумі, зазначеній у розписках, однак борг повернути не мав можливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених вимог. Кожна особа, що бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.31 ЦПК України відповідач вправі визнати позов протягом усього часу розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 січня 2013 року [PERSON] отримав у [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 7700 грн., з кінцевим терміном повернення до 08 лютого 2013 року, про що написав розписку (а.с. 4). 03 вересня 2013 року [PERSON] отримав у [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 11450 грн., з кінцевим терміном повернення до 24 жовтня 2013 року, про що написав розписку (а.с. 5). А всього відповідач взяв у позивача у борг грошові кошти у розмірі 19150 грн. На данний час відповідачем позвачу борг не повернуто. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості. Судом встановлено, що між сторонами були укладені договори позики грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мініму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено в судовому засіданні позивач свої обов'язки за договором позики виконав, надав відповідачу грошові кошти в борг на загальну суму 19150 грн. Проте свій обов'язок щодо повернення боргу відповідач у встановлений у розписці сторонами строк не виконав. Тому суд вважає, що сума заборгованості за договором позики підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду із даним позовом [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 229,40 грн., який підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved