Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 350 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням його здоров`я, вмотивувавши свої вимоги тим, що він 33 років та 3 місяці працювала у відповідача на різних важких професіях, останній час - майстром на дільниці дроблення на дробильній фабриці, виконуючи роботу, пов`язану із шкідливими факторами, що призвело до погіршення стану його здоров`я та частих захворювань, у зв`язку з чим 15 квітня 2020 року висновком медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено другу групу інвалідності та 70%втрати професійної працездатності. Вважає, що саме за вини відповідача, адміністрація якого не забезпечила його здоровими та безпечними умовами праці, його здоров`я було пошкоджено, чим було завдано йому моральної шкоди: було порушено його нормальні життєві зв`язки, він відчуває себе неповноцінною людиною, оскільки весь час відчуває фізичну біль, втому та слабкість, та у зв`язку з цим перебуває у пригніченому стані, а також, що він вимушений періодично проходити лікування, тому на підставі положень Конституції України, КЗпП України та ЦК України відповідач повинен відшкодувати йому завдану моральну шкоду у визначеному ним розмірі без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Позивач та його представник надали в судове засіданні письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, пославшись на доводи, викладені в її відзиві на позовну заяву, зокрема, на те, що шкідливі умови праці є об`єктивним явищем, що позивач, виконуючи роботу у відповідача, був повідомленим про шкідливі умови праці, щодо яких не існує заборони, а також, що сума моральної шкоди завищена. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як убачається з трудової книжки позивача, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача від 15.08.2019 року, акту розслідування професійного захворювання №3 від 20.02.2020 року, медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 21.01.2020 року , позивач 33 роки і 2 місяці працювала у відповідача на різних посадах, із яких 25 років і 3 місяці працював у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, де й отримав хронічне професійне захворювання, пов`язане з виконанням трудових обов`язків у важких та шкідливих для здоров`я умовах (а.с.14-33, 38-43). Висновком медико-соціальної експертної комісії позивачу 15 квітня 2020 року було встановлено 70%втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності безстроково, позивач потребує стаціонарного медичного лікування та забезпечення лікарськими засобами (а.с.11-13). У зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням позивач проходив лікування та потребує постійного спостереження лікарів та лікування, що підтверджується випискою із його медичної карти стаціонарного хворого від 23.01.2020 року (а.с.34-37). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 3 та 5 своєї Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі згаданих вище акту розслідування професійного захворювання, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці позивача, медичного висновку лікарсько-експертної комісії, висновку МСЕК та виписки із медичної карти стаціонарного хворого установлено, що саме у зв`язку із порушенням роботодавцем законних прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці настали негативні для нього наслідки у вигляді погіршення здоров`я, які, в свою чергу, потягнули за собою стійку втрату професійної працездатності на 70% і другу групу інвалідності та безперечно привели до моральних страждань позивача, тому суд уважає, що вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є обґрунтованими. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд ураховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого на протязі тривалого часу не намагались створити належних та здорових умов праці для позивача, глибину душевних страждань позивача, пов`язаних з таким станом його здоров`я, який не дає відчути себе повноцінним членом суспільства та примушує звертатись до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад життя позивача та потребує додаткових зусиль для його організації, тому суд уважає, що у зв`язку з цим розмір моральної шкоди повинен бути визначеним у розмірі 200 000 грн. Отже, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі положень ст. 341 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню у рахунок сплати судового збору 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial