Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача повернення допомоги з безробіття в розмірі 5 345,72 гривень, а також судового збору - 1 762 гривень. Позов мотивує тим, що 30 травня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи, йому надано статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». На підставі поданої заяви відповідач отримував матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю. Центр зайнятості отримав інформацію про те, що відповідач під час реєстрації та набуття статусу безробітного не повідомив, що він є засновником і керівником ТОВ «Наш адвокат» з 16 липня 2013 року відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і відповідно не міг бути визнаний безробітним та отримувати допомогу по безробіттю, оскільки належав до зайнятого населення. У зв'язку із не повідомленням відповідачем спеціалістів центру про вказані обставини безпідставно продовжував отримувати допомогу по безробіттю, перебувати на обліку як безробітний. У зв'язку з цим, Львівський міський центр зайнятості скерував відповідачу претензію про відшкодування коштів в сумі 5 345,72 гривен, проте така залишилась без задоволення. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 1, 3, 4, 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», п.п. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ч. 1, ст. 1166, ст. 1212 ЦК України. Ухвалою суду від 12 червня 2018 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача Борис А.С., який діяв на підставі довіреності від 2 січня 2018 року позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в ньому, просив такий задовольнити. Відповідач в судові засідання 11 липня 2018 року та 20 вересня 2018 року не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що відповідач 30 травня 2017 року звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявами про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що стверджується відповідними заявами (а.с. 5, 6). Як видно з витягу із наказів Львівського міського центру зайнятості про прийнятті рішення по [PERSON], 30 травня 2017 року відповідачу надано статус безробітного, починаючи з 6 червня 2017 року останньому призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю (а.с. 7). З акту № 9 від 22 березня 2018 року розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що [PERSON] під час реєстрації та набуття статусу безробітного не повідомив, що він є засновником і керівником ТОВ «Наш адвокат» з 16 липня 2013 року (а.с. 8-10). За приписами п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 44 цього Закону зареєстровані безробітні зобов'язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у ст. 45 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. За правилами ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Стаття 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначає, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. У відповідності до ч. 3 ст. 3 вказаного Закону зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Громадяни, що належать до категорії зайнятого населення перебувати на обліку у центрі зайнятості та отримувати допомогу по безробіттю не мають права. Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З розрахунку вбачається, що за період отримання допомоги по безробіттю у центрі зайнятості з 6 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року відповідачу нараховано та виплачено допомогу по безробіттю в розмірі 5 345,72 гривень (а.с. 4). Вказаний розрахунок є належним та допустимим доказом, відповідачем не спростовано і не подано доказів щодо неправильного нарахування вказаної суми. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не повідомив позивача про те, що він на час подачі заяв 30 травня 2017 року про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є засновником і директором ТОВ «Наш адвокат», що є обставиною, яка впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, починаючи з 6 червня 2017 року по 26 жовтня 2017 року, безпідставно отримував допомогу по безробіттю. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Встановлено, що позивач скеровував відповідачу повідомлення щодо відшкодування допомоги по безробіттю у сумі 5 345,72 гривень, однак таке залишилась без виконання та відповіді, протилежного відповідачем не представлено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 5 345,72 гривень. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1762 гривень судового збору.

Outcome: approved