Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який його представник підтримав в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 21.02.2012 року на підставі наказу №62-к від 20.02.2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу в механічний цех №33 ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» оператором станків з програмним керуванням другого розряду. 01.06.2012 року наказом №232 від 14.06.2012 року [PERSON] присвоєно третій розряд оператора станків з програмним керуванням. Позивач з 24.03.2014 року перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині польова пошта [NUMBER] . 07.03.2015 року [PERSON] уклав контракт про проходження військової служби у ЗСУ терміном до кінця особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Однак, всупереч ч. 3 ст. 119 КЗпП України, 05.04.2017 року на підставі наказу №86-к від 05.04.2017 року [PERSON] був звільнений у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом в Збройні сили України, за п. 3 ст. 36 КзпП України. Крім того, відповідачем не було нараховано та виплачено позивачу середній заробіток за лютий 2017 року по день звільнення 05.04.2017 року. Позивач вважає, що його звільнення є незаконним та безпідставним, тому просить визнати незаконним та скасувати наказ №86-к від 05.04.2017 року про звільнення [PERSON] ; поновити з 06.04.2017 року [PERSON] на роботі в механічний цех №33 ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» оператора станків з програмним керуванням третього розряду; стягнути з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» на користь [PERSON] середній заробіток з лютого по квітень 2017 року в розмірі 6854,40 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що підставою для прийняття рішення про звільнення позивача стало внесення змін до ст. 119 КЗпП, що набрали чинності 07.01.2017 року, згідно з якими гарантії працівникам, що уклали контракт на проходження військової служби , зберігаються до закінчення строку особливого періоду. 26.09.2016 року оголошено демобілізацію останньої (шостої) черги мобілізації. Наразі в Україні закінчились періоди проведення мобілізації, встановлені відповідними Указами Президента України, - 22.08.2015 року та звільнено в запас усіх військовослужбовців, що були призвані на військову службу під час усіх оголошених мобілізацій. За таких обставин особливий період в Україні закінчився. Тобто для позивача з 07.01.2017 року перестали діяти всі гарантії збереження місця роботи. Крім того, позивач не надав підприємству копії контракту на проходження військової служби від 07.03.2015 року. Тому роботодавцем було видано законний та обґрунтований наказ про звільнення позивача з роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в приблизно в кінці квітня на початку травня 2017 року, забираючи пошту, побачила лист від ДП «Завод обважених та бурильних труб», з якого дізналася про звільнення [PERSON] з роботи та необхідність з`явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки, про що по телефону повідомила чоловіка. В той час [PERSON] перебував на військовій службі, а саме знаходився в зоні проведення антитерористичної операції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона працює у відповідача на посаді ст. інспектора відділу кадрів. В 2014 році під час мобілізації [PERSON] відбув за повісткою на військові збори. В 2016 році вона телефонувала [PERSON] з пропозицією надати копію військового білету, який до відділу кадрів надійшов поштою в березні 2017 року. Лист з копією наказу про звільнення [PERSON] було направлено на домашню адресу. З початку мобілізації він жодного разу до відділу кадрів не звертався. 31.05.2017 року [PERSON] прибув на підприємство та отримав трудову книжку. Суд, заслухавши думку представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21.02.2012 року на підставі наказу №62-к від 20.02.2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу в механічний цех №33 Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» оператором станків з програмним керуванням другого розряду. 01.06.2012 року наказом №232 від 14.06.2012 року [PERSON] присвоєно третій розряд оператора станків з програмним керуванням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7). Наказом\~ ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» №86-к від 05.04.2017 року [PERSON] , оператора станків з програмним керуванням третього розряду, було звільнено у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом в Збройні сили України, за п. 3 ст. 36 КзпП України (а.с.8). Листом ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» №79/20/1-0223 від 07.04.2017 року [PERSON] було повідомлено про звільнення та необхідність з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки, який отримала дружина, про що 26.05.2017 року повідомила [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки, виданої військовою частиною Польова пошта [NUMBER] №707 від 27.03.2017 року, [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині Польова пошта [NUMBER] з 24.03.2014 року. 07.03.2015 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України терміном до кінця особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.10,21,22). З довідки, виданої військовою частиною [NUMBER] від 02.05.2014 року вбачається, що [PERSON] перебуває на дійсній військовій службі в військовій частині [NUMBER] з 24.03.2014 року відповідно до Указу Президента №303/2014 від 17.03.2014 року до оголошення демобілізації в країні (а.с.30). Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.01.1993 року з наступними змінами і доповненнями, особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Часткова мобілізація також оголошувалась: Указом Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 тривалістю 45 діб; Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, тривалістю 45 діб, Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015, тривалістю 210\~діб у три черги. Указом Президента України від 14 січня 2015 року №15 також постановлено провести у період з 18 березня по 1 травня 2015 року звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» від 26 вересня 2016 року №411/2016\~постановлено провести у вересні-жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до\~Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, після видачі цих Указів, Президент не приймав. Вищий адміністративний суд України в постанові від 16 лютого 2015 року у справі №800/582/14, виходячи із системного аналізу норм\~Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частини третьої та четвертої\~статті 119 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до ч. 1\~ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно довідки [INFO] №2-2382 від 20.07.2017 року, ст. лейтенант [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу до Збройних сил України за частковою мобілізацією з 24.03.2014 року. На теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта [NUMBER] м. Суми (а.с.60). За таких обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу № 86-к від 05.04.2017 року про звільнення [PERSON] та поновлення з 06.04.2017 року [PERSON] на роботі в механічний цех №33 ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» оператора станків з програмним керуванням третього розряду обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно довідки, наданої ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» №79/15-62 від 01.08.2017 року, середньоденний заробіток [PERSON] складає 152,32 грн (а.с.73). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був звільнений 05.04.2017 року, за таких обставин середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26046 грн. 72 коп. за період з 06.04.2017 року по 12.12.2017 року, що складає 171 робочий день, при середньоденній заробітній платі 152,32 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до положень ст. 29 ЗУ «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З довідки, наданої ДП «Завод обважених бурильних та ведучих труб» №79/15-62 від 01.08.2017 року, вбачається, що [PERSON] не було здійснено нарахування та виплату заробітної плати за лютий та березень 2017 року, таким чином середній заробіток в розмірі 6702 грн. 08 коп. за період лютий-березень 2017 року, що складає 44 робочих днів, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності з ст. 88\~ ЦПК України з відповідача\~ на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved