Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обгрунтував тим, що 22.07.1971 року вони із відповідачем зареєстрували шлюб у Струтинській сільській раді Липовецького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №12. Від цього шлюбу є діти, які вже повнолітні. Проте відповідач через органи ДРАЦС відмовляється у добровільному порядку розірвати шлюб. Причиною розірваня шлюбу у позовній заяві позивач зазначає, що їх шлюбні відносини не складалися через різні характери та погляди на життя, у зв'язку з чим їх спільне проживання стало неможливим, а тому вони припинили сумісне проживання та вже майже десять років шлюбних відносин не підтримують, господарства разом не ведуть. Наміру зберігати шлюб позивач не має, а тому вважає, що є всі підстави для припинення шлюбу шляхом його розірвання судом. В судове засідання позивач не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про день та час розгляду справи була оповіщена за адресою зареєстрованого місця проживання, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у її відсутностідо суду не направила. Ураховуючи те, що позивач скористався наданими йому ч.2 ст.158 ЦПК України правами, а повторну неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак за наявності згоди позивача на заочний розгляд справи, у суда є всі підстави для проведення заочного розгляду, що відповідає правилам ст.169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту ст. 3 СК України вбачається, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства та створюється на підставі шлюбу. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч.ч.1, 3 ст.55 СК України). Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №12 (а.с.4). Від цього шлюбу є діти, однак вони повнолітні, проте відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Сторони разом не проживають майже 10 років, шлюбних стосунків не підтримують, господарства разом не ведуть. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що сім'я розпалась, шлюб існує формально, між позивачем та відповідачем вже роками відсутні близькі стосунки та ознаки сім'ї, наміру продовжувати спільне життя з відповідачкою позивач не має, а тому позовні вимоги про припинення шлюбу підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved