Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 14.06.13 відповідач по справі отримав у нього в борг 5 тис. дол. США, про що дав відповідну розписку, в якій зобов»язався повернути борг до 01.09.13. Так як відповідач борг не повернув, просить стягнути з нього борг в сумі 5000 дол. США, що еквівалентно 110150 грн., у відповідності до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» та ч.1, 3 ст.549 ЦК України пеню в розмірі подвійної ставки НБУ в розмірі 64043,41 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., судові витрати, а саме надання правової допомоги в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 1941,93 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник підримали позовні вимоги та доповнили вимогою про збільшення позовних вимог в зв»язку із зміною курсу валют на час розгляду позову в суді та просять стягнути з відповідача суму позики в розмірі 5000 дол. США, що еквівалентно 127550 грн., тобто стягнути суму боргу в гривнях, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 106166,14 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 2537, 16 грн.. Відповідач позов в судовому засіданні не визнав та пояснив, що коштів у позивача він не брав, розписки не писав і тому повертати не буде. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач дав аналогічні показання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та вважає, що позивачем не доведено, що позивач передавав кошти відповідачу та останній писав розписку, так як висновок експерта наданий не уповноваженою на те особою. Крім того, вважає, що представником позивача не доведена сума витрат не правову допомогу та спричинення моральної шкоди у вказаному в позові розмірі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 14.06.13 відповідач по справі отримав у позивача в борг 5 тис. дол. США, про що дав відповідну розписку, в якій зобов»язався повернути борг до 01.09.13. Так як відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути з нього борг в сумі 5000 дол. США, що еквівалентно 127550 грн., у відповідності до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» та ч.1, 3 ст.549 ЦК України стягнути неустойку (пеню) в розмірі подвійної ставки НБУ в розмірі 106166,14 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., судові витрати, а саме надання правової допомоги в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 2537,16 грн.. Відповідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ст.1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до умов ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлений договором. Тому суд важає, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу відповідає вимогам цивільного законодавства. В той же час суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) у відповідності до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» та ч.1, 3 ст.549 ЦК України в розмірі подвійної ставки НБУ. Згідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. У відповідності до ст.551 ЦК України неустойка ділиться на законну (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами у самому договорі). Для того, щоб неустойка вважалася законною та застосовувалася незалежно від домовленості сторін договору, необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір, а також підстави стягнення (вид порушення, за яке неустойка встановлюється). Тому неможна вважати визначенням законної неустойки положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» від 12.11.1996 року, яким встановлено граничний розмір саме договірної неустойки (коментар до ст.551 Цивільного Кодексу за редакцією [PERSON]). На думку суду, в даному випадку між сторонами відсутня договірна неустойка, так як договір між сторонами про надання позики (в якому б була вказана сума чи розмір неустойки) як такий укладений не був. Має місце боргова розписка, на які розповсюджуються вимоги ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатить грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України (ст.1050 ЦК). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Так як позивач не ставить перед судом вимогу про застосування до відповідача вимог ст.625 ЦК України, суд залишає їх поза увагою. У відповідності до ст.1167 ЦК моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності її вини. Суд важає, що отримання коштів в борг, а потім не повернення їх тривалий час, незважаючи на звернення позивача до відповідача, ставить позивача в скрутне матеріальне становище та спричинило тому моральну шкоду, що підтверджено висновком спеціаліста, який суд хоча і не вважає доказом по справі, але стосується особи позивача і зроблений спеціалістом в області психології. Тому суд вважає за можливе частково задовольнити моральну шкоду, заявлену позивачем на його користь, так як крім переліку в позовній заяві моральних страждань, які поніс позивач внаслідок неповернення коштів, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується (Постанова Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. із змінами від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При визначенні грошового відшкодування моральної шкоди, у відповідності до ст.23 ЦК України суд враховує глибину душевних страждань позивача, а також інших обставин, які мають істотне значення з врахуванням вимоги розумності і справедливості. Викладене підтверджується оглянутою в судовому засіданні розпискою відповідача про отримання від позивача коштів в розмірі 5000 дол. США від 14.06.13, які він зобов»язався повернути до 01.09.13. Висновок судового експерта за клопотанням сторони відповідача суд визнає неналежним доказом з причини закінчення ліцензії у експерта, який проводив судову почеркознавчу експертизу і якою визнав, що розписка про отримання коштів відповідачем від позивача від 14.06.13 написана саме відповідачем [PERSON] В той же час суд не виключає із числа доказів вказаний висновок, так як відповідач нічим не заперечив та не довів, що вказана розписка написана не ним. Тому суд вважає вказаний висновок не висновком експерта, а висновком спеціаліста, який раніше проводив аналогічні дослідження і мав відповідну ліцензію на їх проведення. Тим паче на пропозицію суду провести аналогічну експертизу повторно за участю належного експерта представник відповідача відмовився.

Outcome: partial