Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зі [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 04.05.2013 р. в сумі 26639 грн. 12 коп., яка складається з: 2729,22 грн. заборгованості за кредитом; 21865,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 300, 00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1244,72 грн. штраф (процентна складова), а також 1762 грн. 00 коп. понесених судових витрат. Позов мотивований невиконанням [PERSON]умов договору, що призвело до заборгованості, яку позивач просить з неї стягнути. 27 червня 2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, за клопотанням позивача, ухвалив проводити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Сторони не подали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 26 липня 2018 року відповідач подаласуду відзив на позов в якому позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначає, що вказаний позов є необгрунтованим та підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. Відповідач не має боргових зобов'язань перед Позивачем. Позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував Позивачу грошові кошти зазначені в позовній заяві.Також сплинули як загальний, так і спеціальний терміни давності за позовними вимогами.Хоча відповідач і не заперечує факт отримання картки, але вона заперечую факт отримання грошей за цією карткою або будь-якого іншого її використання для розрахунків. Тобто відповідач заперечую факт отримання кредиту. Отже, заперечує факт погашення кредиту, оскільки його не отримувала. Подані Відповідачем документи не можуть підтверджувати факт існування боргу Відповідача перед Позивачем.Так, «розрахунок заборгованості» не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Пробухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій.Відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими. Копія «Анкеты - заявления о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від 04.05.13, на яку посилається Позивач, називаючи її Договором, не може підтверджувати існування боргу оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов'язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами.У розділі анкети «Согласившись с условиями и правилами предоставления банковских услуг, тарифами ПриватБанк, изъявляю желание оформить на своё имя» порожні всі дані про отримання відповідачкою будь-яких тарифів, розцінок та іншого. Чи не встановлено жодних кредитних лімітів. Чи не позначено, отримана чи нею якась карта. Розділ взагалі порожній. В зазначеній анкеті відсутні будь які умови, які є істотними для кредитного зобов'язання, відсутня умова про надання Позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов'язок повернення тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів Позивачем та строк повернення цих коштів Відповідачем, відсутні будь-які посилання на картку, з якої Відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Відповідач зазначає, що не підписувала, а ні «Умови та правилами надання банківських послуг», ні «Тарифи Банку», працівники позивача її з ними не ознайомили. Крім того, вони не є складовою частиною договору. Така позиція збігається з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах від 11 лютого 2015 року в справі № 6-240цс14. Хоча в даному судовому рішення і йдеться про застосування строків позовної давності , але Верховним Судом однозначно вказується на те, що не підписані умови не є складовою частиною договору.Отже копії умов та правил надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу оскільки в цих документах немає жодного посилання на Відповідача, а також вони не підписані Відповідачем, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються. Також виписка за період з 04.05.2013 р. по 30.04.2018 р. не може підтверджувати факт існування боргу оскільки в ній не зазначено інформацію про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку, ця виписка. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що Відповідач отримував якусь картку або йому був відкритий рахунок. Всі доводи Позивача, які містяться в його позовній заяві є надуманими, а сама позовна заява є необґрунтованою.Відповідач просить застосувати загальний і спеціальний строк позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову. При цьому зазначає, що кредит не отримувала, кредитний договір з банком не укладала. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами склалися цивільні правовідносини, що виникають з кредитного договору. Відповідно до кредитного договору без номера від 04.05.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7,8,9-32). Сума заборгованості відповідача по сплаті основного боргу, відсотків, пені та штрафів підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.5,6). 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк»). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~ \~ \~ \~ Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених Договором більшніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Відповідно до\~статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частинатретя\~статті 549 ЦК України). Щодо посилання відповідача про застосування до позовних вимог позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобов'язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.Отже, строк наданої відповідачці картки № 4149437743748475 від 04.05.2013 року до останнього дня 09.2016 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача до спливу строку позовної давності, як загальної так і спеціальної. Посилання відповідача про те, що вона кредит не отримувала, кредитний договір з банком не укладала, спростовуються її особистим підписом в «Анкете-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» від 04.05.13 року, який підтверджує укладення договору між позивачем та відповідачем. У відповідності з ч.2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторонни домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. З розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що відповідач знімала кошти з картки, а потім частково погашала борг, останній платіж нею здійснений 30.05.2016 року в сумі 200 грн., що спростовує доводи відповідача, що вона не отримувала грошей за цією карткою і не користувалася нею (а.с.6). Посилання відповідача що, «розрахунок заборгованості» не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій, спростовуються виходячи з наступного. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому банк надав суду виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. За положеннями\~статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те самепорушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~ щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15). З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що банком нараховано окрім пені, також штрафи, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Таким чином, вимога про стягнення штрафів задоволенню не підлягає. Виходячи із вимог вищевказаних законів, суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в загальній сумі 24894 грн.40 коп. (2729,22грн.\~заборгованість за кредитом, 21865,18 грн.\~заборгованість по процентам за користування кредитом, 300,00 грн.\~заборгованість за пенею та комісією). У звязку з частковим задоволенням позову, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 1646грн. 60 коп. За таких обставин та

Outcome: partial