Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та в остаточному варіанті просить визнати незаконними та скасувати накази Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про поновлення на роботі №15 від 15.04.2016 року та Про звільнення з посади водолазного фахівця [PERSON]М. №16 від 18.04.2016 року, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. При цьому посилається на те, що за рішенням суду від 19.12.2014 року його поновлено на роботі на посаді водолазного фахівця. Проте, оскаржуваним наказом від 15.04.2016 року його поновлено на роботі на підставі рішення суду від 08.04.2016 року, однак у вказаному рішенні суду не вирішувалося питання про поновлення позивача на роботі Фактично судове рішення про поновлення позивача на роботі не виконано, а тому ні поновлення ні звільнення з роботи є незаконним. Крім того, звільнення позивача з роботи відбулося з численними порушеннями трудового законодавства. Внаслідок неправомірних дій відповідача щодо безпідставного поновлення та звільнення з роботи позивачу завдана моральна шкода. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що перебуває з позивачем у дружніх стосунках та йому відомо, що позивач судиться тривалий час з організацією, його то звільняють то поновлюють на роботі. Він дуже переживає через все це, нервує, з двома вищими освітами позивач не може нормально працювати, йому адміністрація чинить перешкоди. Місяць назад з позивачем їздив на його роботу, там позивач попросив видати йому накази та заповнити трудову книжку, адміністрація відмовлялася це робити, не хотіли йти на поступки. Через відсутність роботи та заробітку позивач займав у нього гроші. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працював водолазом в ЖОКСАРС до 31.12.2014 року разом з позивачем та йому відомо, що у позивача з керівником установи не склалися стосунки, директору не подобалося те, що позивач допомагав йому після виробничої травми. Позивача неодноразово звільняли з роботи, він звертався до нього за матеріальною допомогою. Атестацію в установі позивач не проходив. Вислухавши пояснення позивача, покази свідка та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2014 року, яке набрало законної сили, визнано незаконними та скасовано накази Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про догану від 25.06.2014 року №39 та Про звільнення водолазного фахівця від 14.07.2014 року №47, поновлено [PERSON] на роботі водолазним фахівцем Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради та стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 липня 2014 року до дня поновлення на роботі, який на день винесення даного рішення становив 11554,25 грн. Вказаним рішенням суду встановлено, що позивач є головою профспілкової організації Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради (далі ЖОКСАРС), статут якої затверджено рішенням Установчих профспілкових зборів працівників ЖОКСАРС від 28.04.2014 року, яке оформлено протоколом №1 від 28.04.2014 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2016 року визнано незаконними та скасовано накази Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про поновлення на роботі [PERSON]М. від 07.09.2015 року №38 та Про звільнення з роботи водолаза [PERSON]М. від 21.09.2015 року №39. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до наказу ЖОКСАРС Про поновлення на роботі №15 від 15.04.2016 року, [PERSON] поновлено на посаді водолазного фахівця з 15.04.2016 року зі ставкою згідно штатного розпису на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира по справі №295/15323/15-ц від 08.04.2016 року. Судом встановлено, що вказаний наказ про поновлення позивача на роботі виданий на підставі рішення суду від 08.04.2016 року, яким позивача не було поновлено на роботі, а рішення суду від 19.12.2014 року про поновлення позивача на роботі залишилось не виконаним. Також в оскаржуваному наказі зазначено датою поновлення позивача на роботі 15.04.2016 року, тоді як відповідно до рішення суду від 19.12.2014 року позивача поновлено на роботі з часу незаконного звільнення, а саме 14.07.2014 року. Тобто зміст наказу про поновлення позивача на роботі не відповідає змісту рішення суду від 19.12.2014 року, яким позивача і було поновлено на роботі та яке безпідставно залишилось невиконаним відповідачем, що є підставою для визнання незаконним та скасування вказаного наказу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров»я, які перешкоджають продовженню даної роботи, тощо. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків чи їх виконання протипоказано за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі. Наказом ЖОКСАРС Про звільнення з посади водолазного фахівця [PERSON]М. від 18.04.2016 року №16, [PERSON] звільнено із займаної посади водолазного фахівця за п.2 ст. 40 КЗпП України (виявлення невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації згідно Єдиних правил безпечності праці на водолазних роботах ч.1 Правила водолазної служби РД 31.84.01-90) та запропоновано позивачу посаду 3-го класу згідно його кваліфікації. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено з роботи за п.2 ч.1ст.40 КЗпП України з порушенням вимог ст.ст. 43, 44, 47 КЗпП України. Позивач не був попереджений за два місяці про наступне вивільнення та йому не було запропоновано переведення на іншу роботу відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України. Зазначена в наказі підстава для звільнення позивача з роботи - виявлена невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, не підтверджена фактичними даними, висновок атестаційної комісії щодо недостатньої кваліфікації позивача не складався, а тому звільнення позивача є безпідставним, а наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідачем було порушено законні трудові права позивача, що виразилося у неналежному поновленні позивача на роботі, безпідставному та незаконному неодноразовому звільненні з роботи, невиконання протягом тривалого часу рішення суду про поновлення позивача на роботі, внаслідок чого позивач втратив заробіток, який є джерелом засобів забезпечення нормальних життєвих умов, зазнав стійких моральних переживань, втрату нормальних життєвих звязків, спокою, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи ступінь порушення відповідачем законних прав позивача, їх наслідків, що підтверджуються матеріалами справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 10000 грн., суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial