Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними електронні (прилюдні) торги з продажу арештованого майна відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 473508 від 08 квітня 2020 року, а саме земельної ділянки площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташованої за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички, а також витребувати на його користь вказане майно у [PERSON] . Мотивував свої вимоги тим, що 17 липня 2008 року між ним та АТ «КБ «Приватбанк», який є правонаступником ЗАТ «КБ «Приватбанк» укладено кредитно-заставний договір № LVН9А800000118, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 21219,55 доларів США до 16 липня 2013 року зі сплатою 16,92 % річних. На забезпечення виконання зобов`язання він 17 липня 2008 року передав у заставу автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» номерний знак [NUMBER] заставною вартістю 128034 грн. 32 коп., що становило 40582,20 доларів США. Зазначає, що він був власником вищезгаданої земельної ділянки. Виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., вчиненим 26 жовтня 2017 року, з нього на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 115889,14 доларів США. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 08 квітня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. організував проведення електронних торгів, в результаті яких вищезгадана земельна ділянка була продана [PERSON] за 196800 грн. Реалізація майна відбулася в межах виконавчого провадження № 61389889. Вважає, що дії приватного виконавця Пиць А.А. щодо відчуження його земельної ділянки є незаконними з огляду на визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, на підставі якого вони проводилися. Зауважує, що оскільки майно вибуло з його володіння поза його волею, витребування такого у [PERSON] є належним способом захисту. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Разом з позовом позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на вищезгадану земельну ділянку. Ухвалою судді від 21 січня 2021 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 21 січня 2021 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. 17 лютого 2021 року позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу від 21 січня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. 17 лютого 2021 року від позивача до суду надійшла заява, у якій він просив розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 01 березня 2021 року у задоволенні заяви позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. 23 лютого 2021 року від представника відповідача ДП «Сетам» Кучевської З.Т. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що вимоги позивача є необґрунтованими та незаконними. Вважає, що електронні торги з продажу належної позивачу земельної ділянки відбулися з дотриманням норм законодавства, а дії приватного виконавця Пиць А.А. були правомірними та законними. Зазначає, що виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, 16 вересня 2020 року, тобто вже після проведення торгів. А тому наявність вказаного судового рішення не може бути підставою для визнання їх недійсними. Вважає, що більш ефективним способом захисту прав позивача є поворот виконання, а не визнання торгів недійсними. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 25 лютого 2021 року від представника відповідача приватного виконавця Пиць А.А. [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначив, що його дії щодо реалізації арештованого майна здійснювалися у відповідності до норм законодавства. Вважає, що позивач мав би оскаржувати його дії у разі непогодження з такими у встановленому законом порядку, а не звертатися з позовом про визнання торгів недійсними. Враховуючи наведене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Разом з відзивом відповідачем приватним виконавцем Пиць А.А. подано заяву, у якій він просив стягнути з позивача на його користь 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 01 березня 2021 року від позивача до суду надійшли заперечення на відзив представника приватного виконавця Пиць А.А. [PERSON] , у яких він зазначив, що розгляд справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, від нього не залежав. Однак він повідомляв виконавцю про наявність судового рішення з цього приводу. Відповідач [PERSON] повідомлявся про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. У вказаний строк відповідач [PERSON] не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 липня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «КБ «Приватбанк» укладено кредитно-заставний договір № LVН9А800000118, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 21219,55 доларів США до 16 липня 2013 року зі сплатою 16,92 % річних. На забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] 17 липня 2008 року передав у заставу автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport» номерний знак [NUMBER] заставною вартістю 128034 грн. 32 коп. 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10190, яким з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 115889,14 доларів США за кредитно-заставним договором № LVН9А800000118 від 17 липня 2008 року Постановою про відкриття виконавчого провадження від 25 лютого 2020 року стверджується, що приватним виконавцем Пиць А.А. відкрито виконавче провадження № 61389889 з примусового виконання виконавчого напису № 10190, виданого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. Постановою про опис та арешт майна боржника від 27 лютого 2020 року приватним виконавцем Пиць А.А. в межах виконавчого провадження № 61389889 накладено арешт на належні [PERSON] земельну ділянку площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташовану за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 128760 вбачається, що позивачу на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички. Протоколом проведення електронних торгів № 473508 стверджується, що переможець торгів [PERSON] придбав на проведених 08 квітня 2020 року прилюдних торгах земельну ділянку площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташовану за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів, і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги. Встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року у справі № 757/7373/19-ц, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року і набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано виконавчий напис № 10190 від 26 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., таким, що не підлягає виконанню. Отже, прилюдні торги проведені на підставі виконавчого документа, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення, тому процедуру реалізації належної позивачу земельної ділянки в примусовому порядку не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, оскільки зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 127/14089/18. Крім того, суд зазначає, що серед засад цивільного законодавства є засади справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. З огляду на те, що приватний виконавець Пиць А.А. у виконавчому провадженні № 61389889 здійснював примусове виконання виконавчого напису № 10190, виданого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. в інтересах ПАТ «КБ» Приватбанк», суд приходить до висновку, що він міг бути обізнаним про наявність в провадженні Печерського районного суду м. Києва провадження щодо визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому мав можливість відповідним чином коригувати свої дії, зокрема не передавати згадане майно на електронні торги для відчуження, що свідчить про недобросовісність поведінки приватного виконавця при здійсненні зазначеного виконавчого провадження. Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання електронних (прилюдних) торгів з продажу арештованого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташованої за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички, недійсними підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про витребування у відповідача [PERSON] земельної ділянки площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташованої за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Із матеріалів цієї справи вбачається та встановлено судом, що земельна ділянка площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташована за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички, вибула з володіння позивача та була реалізована на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 26 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10190, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому у розумінні положень ст. 388 ЦК України спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18. Відтак, позовна вимога про витребування у відповідача [PERSON] земельної ділянки площею 0,1536 га, кадастровий № 4623681200:01:002:0014, розташованої за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Виннички, в порядку, визначеному ч. 1 ст. 388 ЦК України, також підлягає задоволенню. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у позовній заяві зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом другої групи. За п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 344360 від 26 травня 2020 року стверджується, що [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи по зору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як попередньо встановлено, позивачем заявлено позовну вимогу немайнового характеру про визнання електронних (прилюдних торгів) недійсними та позовну вимогу майнового характеру про витребування на його користь спірної земельної ділянки. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення до суду з позовом 09 грудня 2020 року становило 840 грн. 80 коп. Згідно з пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Протоколом проведення електронних торгів № 473508 від 08 квітня 2020 року стверджується, що спірна земельна ділянка придбана за 196800 грн. Враховуючи наведене, судовий збір за вимогу майнового характеру, заявлену в даній справі, становить 1968 грн., що становить 1 відсоток від вартості зазначеної земельної ділянки. Таким чином, згідно ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь держави слід також стягнути судовий збір у розмірі 2808 грн. 80 коп., а саме по 936 грн. 27 коп. з кожного.

Outcome: approved