Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. Вимоги мотивовані тим, що 30.03.2017р. між ТОВ «Фінансово- кредитний супермаркет» та відповідачем було укладено договір позики в електронній формі №1082393 на суму 3000 грн. строком на 29 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася сплатити проценти за користування позикою в розмірі 0,01% від суми позики, а також щомісячну комісію в розмірі 50% від суми позики в розмірі 1501,91грн. ТОВ «Фінансово- кредитний супермаркет» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти. В свою чергу, відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 15.07.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 145461,94грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 122910,31грн. - заборгованість за комісією; 13267,43грн. витрати по інфляції; 6284,19грн. заборгованість по 3% річних. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за місцем його реєстрації в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.03.2017р. між позивачем ТОВ «Фінансово- кредитний супермаркет» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в електронній формі №1082393, що не суперечить вимогам ЦК України, на суму 3000 грн. строком на 29 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язалася сплатити проценти за користування позикою в розмірі 0,01% від суми позики, а також щомісячну комісію в розмірі 50% від суми позики в розмірі 1501,91грн. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 15.07.2020р. у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 145461,94грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 122910,31грн. - заборгованість за комісією; 13267,43грн. витрати по інфляції; 6284,19грн. заборгованість по 3% річних. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в розмірі 3000,00 грн. є обгрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки такі кошти були фактично отримані, використані позичальником та неповернуті позивачу. Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути 122910,31грн. - заборгованість за комісією; 13267,43грн. витрати по інфляції; 6284,19грн. заборгованість по 3% річних. Відносно даних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вказаним вище договором позики, а саме п.п.4.2.2.1., 4.2.2.2. передбачено стягнення комісії в розмір 50% від суми позики та 100% від суми позики щомісячно. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). При цьому, встановивши в договорі позики сплату щомісячної комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються [PERSON] , що є незаконним.(правова позиція ВСУ в справі 6-1746цс16). Таким чином, суд вважає, що вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. Однак, розрахунок позивача по 3% відсотках річних та інфляційних витратах здійснено неправильно з математичними помилками, а тому дані вимоги також задоволенню не підлягають. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2102грн.

Outcome: partial