Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за угодою позики з врахуванням Індексу Інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.09.2013 року між ним та [PERSON], яка діяла в інтересах сімї, в присутності її чоловіка [PERSON], який підтвердив позику в інтересах сімї, позивач передав позичково [PERSON] 33000 грн., які вона зобовязалась повернути до 30.11.2013 року, що підтверджується письмовою розпискою, написаною власноручно [PERSON] За станом на час повернення боргу повернуто 5000 грн. Борг 28000 грн не повернуто до цього часу. При зясуванні обставини порушення боргового зобов'язання виявлено, що [PERSON] та її чоловіком укладені і інші договори позики, за якими боргові зобов'язання не виконані. Боржники відповідачі переносять строки сплати боргу, однак наданих строкових зобовязань не виконують. Крім того, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення. За період з 01.12.2013 року по червень 2015 року індекс інфляції з суми 28000 грн становить 4952 гривні. З трьох процентів річних з суми 28000 грн за рік становить 840 гривень. За вісім місяців 480 грн/ 28000 грн х3: 365 х 240/. Отже сума до стягнення становить 34272 грн. Позивач в попереднє судове засідання не з'явився, проте від нього до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Відповідачі до суду на розгляд справи не зявилися, але в матеріалах справи містяться дані про те, що вони повідомлені в установленому законом порядку про час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачів вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно із ч. 10 цієї самої статті друкований орган, у якому розміщується оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Із матеріалів справи вбачається, що 30.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено угоду, за умовами якої остання отримала суму в розмірі 33 000 грн., яку зобов'язувалася повернути в обумовлений строк до 30.11.2013 року. Угоду оформлено у формі розписки, яку за її текстом складено [PERSON] власноручно в присутності [PERSON], та який підтвердив позику в інтересах сімї . Копію цієї розписки долучений до матеріалів справи. За станом на час звернення [PERSON] було повернуто суму в розмірі 5000 гривень Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] своїх зобовязань по поверненню грошових коштів у розмірі 28000 грн. не виконали. Належних та допустимих доказів щодо повернення позивачу\~\~повної суми позики матеріали справи не містять. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, а тому позов у частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню. \~\~\~\~Відповідно до ст.ст. 525,526,530, 614, 615, ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу ст.625 ЦК України вбачається, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Оскільки у договорі позики (розписці) від 30.09.2013 року сторони не зазначили розмір і порядок одержання процентів, тому, виходячи з вимог передбачених ч.1 ст.1048 ЦК України їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України і вони повинні виплачуватися щомісяця до дня повернення позики, тому і вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Позивачем документально не було підтверджено факт сплати ним грошових коштів за правову допомогу. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми є обґрунтованими, а право позивача є порушеним, атому підлягає задоволенню частково. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: partial