Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 910.14848 в сумі 168 089 грн. 78 коп.; вилучити у [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль ВАЗ 217030, 2011 року випуску, актуальний номерний знак № [NUMBER] , та передати АТ «Ідея Банк»; в рахунок погашення заборгованості просить звернути стягнення на предмет застави, що належить відповідачу [PERSON] , а саме вказаний автомобіль, шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів, та стягнення з відповідачів судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.05.2012 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 910.14848, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 81 577 грн., у тому числі на купівлю (фінансування купівлі) транспортного засобу ВAЗ 217030, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 17,99% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору із строком користування кредитними коштами до 07.05.2017 року. Позивач зазначає, що банк надав кредитні кошти [PERSON] , однак відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, останній платіж було здійснено 25.10.2013 р. та станом на 17.10.2019 р. наявна заборгованість у розмірі 168 089 грн. 78 коп., що включає: прострочений борг - 65 308,04 грн., прострочені проценти - 70 933,38 грн., строкові проценти - 321,89 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань (за період з 17.03.2019 по 17.10.2019) - 26 861,80 грн., дебіторську заборгованість - 585,81 грн. та штрафні санкції - 4 078,86 грн.. У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком та [PERSON] було укладено договір застави вищевказаного транспортного засобу, який належав позичальнику на праві приватної власності. Обтяження на спірний автомобіль на підставі договору застави було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Позивач вказує, що без письмової згоди банку [PERSON] відчужив предмет застави [PERSON] із актуальним номерним знаком транспортного засобу [NUMBER] . На час реалізації заставленого автомобіля та проведення реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було. 14.11.2019 року суддею Сумського районного суду Сумської області Степаненком О.А. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та за клопотанням представника позивача від Головного сервісного центру МВС України витребувані письмові докази (а.с.49). Відповідачам був наданий строк для надання відзиву. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві [PERSON] посилається на те, що проти позовних вимог, пред`явлених АТ «Ідея Банк» заперечує в повному обсязі, вважає їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що за даними з Єдиного реєстру судових рішень існує наявність судових рішень по спорах між тими ж сторонами, щодо того ж предмету та з тих же підстав, а саме: рішення Галицького районного суду міста Львову від 10.11.2015 року по справі № 461/7133/15-ц, яким у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» про стягнення грошових коштів відмовлено повністю, та рішення Сумського районного суду Сумської області від 09.02.2016 року по справі № 461/11492/15-ц, яким позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено повністю. Він є добросовісним набувачем транспортного засобу. Відповідач звертає увагу, що вказаний транспортний засіб придбав не у боржника, який не мав права відчужувати ТЗ, а у іншого власника та у період з 05.05.2013 року по 29.09.2015 року власник зазначеного транспортного засобу змінювався тричі, при реєстрації, перереєстрації ТЗ перевірка наявності/відсутності нерухомого майна не проводилася, тому він не знав та не міг знати про обтяження зазначеного майна. Крім того, відповідач [PERSON] подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог по даній справ та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача АТ «Ідея Банк» подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що заперечує проти наведених у відзиві доводів та аргументів відповідача [PERSON] і строк позовної давності ними не пропущений, оскільки він встановлений терміном у 5 років. Відповідач [PERSON] подав письмові заперечення на відповідь на відзив позивача з аналогічних підстав, викладених у відзиві на позов. 09.07.2020 року Сумським районним судом Сумської області постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданому позові представник АТ «Ідея Банк» Олешек О.М. просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, вказала, що позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.10). Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кобець О.О. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, підтримав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та спливом строків позовної давності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку Судом встановлено, що 07.05.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.14848, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 81 577 грн. строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 17,99 % річних (а.с.14,15). Умовами кредитного договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі відповідачем [PERSON] транспортного засобу марки ВАЗ, моделі 217030, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , в сумі 79 200,00 грн., а також для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 2 377,00 грн.. Згідно умов параграфу 4 кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язався погашати заборгованість за договором у вигляді ануїтетних платежів на рахунок № [NUMBER] відповідно до графіку щомісячних платежів, який є Додатком № 1 до кредитного договору. Параграф 3 кредитного договору визначає те, що забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава транспортного засобу, вказаного в п.2 параграфу 1 договору. Меморіальними ордерами № 910.14848 від 07.05.2012 року на суму 79 200 грн. та № 910.14848 від 07.05.2012 року на суму 2 377 грн. підтверджено, що відповідачем [PERSON] були отримані кредитні кошти в повному обсязі, отже, позивачем було виконано взяті зобов`язання за кредитним договором (а.с.23,24). Для забезпечення виконання кредитного договору відповідач [PERSON] передав банку в заставу автомобіль ВАЗ, модель 217030, 2011 року випуску (а.с.25,26), про що були внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 27.09.2012 року реєстратором - Львівська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, з терміном дії до 27.09.2017, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 38013665 (а.с.31,32). 04.05.2017 термін дії вказаного обтяження щодо предмету застави було подовжено до 04.05.2022 (а.с.36,37). Як убачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 910.14848 від 07.05.2012 року, станом на 17.10.2019 року відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, що також підтверджується випискою по рахунку позичальника [PERSON] № [NUMBER] за період з 01.01.2012 р. по 17.10.2019 р., у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 168 089 грн. 78 коп., а саме: прострочений борг - 65308,04 грн., прострочені проценти - 70933,38 грн., строкові проценти - 321,89 грн., пеня за несвоєчасне погашення платежів (за період з 17.03.2019 по 17.10.2019) - 26861,80 грн., дебіторська заборгованість - 585,81 грн. та штрафні санкції - 4078,86 грн. (а.с.38-40). Разом з тим, 07.08.2013 предмет застави без згоди АТ «Ідея Банк» було перереєстровано на іншого власника, який в подальшому 29.09.2015 перереєстрований за [PERSON] , який залишається його власником по сьогоднішній день (а.с.87). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області № 31/18-2500 від 04.11.2019 року, згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 31.10.2019 автомобіль ВАЗ 217030, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за гр. [PERSON] , 07.08.2013 перереєстровано на іншого власника, номерний знак змінено (а.с.53). Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 10.11.2015 року у справі № 461/7133/15-ц за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення грошових коштів було відмовлено (а.с.88-91). Крім того, Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 10.11.2015 року по вказаній справі постановлено роз`єднати в самостійні провадження вимоги ПАТ «Ідея Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, виділивши в окреме провадження вимоги ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави (а.с.92-94). Заочним рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09.02.2016 року по справі № 461/11492/15-ц, що набрало законної сили за позовом АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави вирішено позов задовольнити повністю; в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) за кредитним договором № 910.14848, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ), звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ 217030, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/ їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб /особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо) (а.с.95-98). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно норми ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Положеннями частини 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ч.2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Частиною 1 стаття 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно. За наведених обставини, оцінивши докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, умови якого щодо погашення заборгованості за кредитом, процентами, платою за обслуговування кредитом та пенею [PERSON] належним чином не виконані, а тому, вимога позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору № 910.14848 від 07.05.2012 року в розмірі 168 089,78 грн. підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, що належить [PERSON] в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 07.05.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 910.14848, відповідно до умов параграфу 1 якого для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.14848 від 07.05.2012 року заставодавець [PERSON] передав у заставу заставодержателю ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки ВAЗ моделі 217030, 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Предмет застави зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заставна вартість предмету застави встановлена в розмірі 88 090 грн. (а.с.25). Договір застави транспортного засобу посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я., зареєстрований в реєстрі за № 6178 (а.с.26). 27.09.2012 року відомості про обтяження на вищевказаний автомобіль на підставі договору застави від 27.06.2012 р. були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з терміном дії до 27.09.2017 (а.с.31,32). 04.05.2017 термін дії вказаного обтяження щодо предмету застави було подовжено до 04.05.2022 (а.с.36,37). Відповідно до пункту 2 параграфу 2 договору застави, відчуження, зміна, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями, передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється Заставодавцем тільки за письмовою згодою Заставодержателя (а.с.25). Всупереч положень договору застави [PERSON] без письмової згоди ПАТ «Ідея Банк» відчужив предмет застави, а саме: транспортний засіб ВAЗ, 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 04.11.2019 року № 31/18-2500 (а.с.53), який в подальшому 29.09.2015 року перереєстрований за [PERSON] .. Відповідно до пункту 1 параграфу 5 договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. Пунктом 2 параграфу 5 договору застави обумовлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі. В силу ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно положень ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 591 ЦК України визначено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається у порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до вимог ч.7 ст. 20 цього Закону звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду, серед іншого, зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 роз`яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Таким чином застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, і на неї може бути звернено стягнення в рахунок задоволення вимог заставодержателя. Аналогічний правовий висновок викладений і у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 202/32128/13-ц. Судом встановлено, що на час перереєстрації автомобіля за покупцем [PERSON] спірний автомобіль ВAЗ, 2011 року випуску, колір білий, номер кузова [NUMBER] , перебував у заставі банку та був внесений в Державний реєстр обтяжень рухомого майна з 27.09.2012 року. Отже, зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобов`язань. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року по справі № 461/11912/15-ц. Згідно із частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Частиною першою статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до частин 1,2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13 та від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14. Тобто у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно із пунктом 4 частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно із пунктом 2 параграфу 5 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі. Зважаючи на вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір з [PERSON] був укладений 07.05.2012. Пунктом 9 параграфу 10 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності для стягнення боргу за договором встановлюється тривалістю в 5 років. Зважаючи на те, що Кредитний договір було укладено 07.05.2012, вбачається, що строк позовної давності для стягнення заборгованості за ним становив щонайменше до 07.05.2017, проте, зважаючи на те, що перебіг вище вказаного строку неодноразово переривався, а саме здійсненням 25.10.2013 відповідачем [PERSON] платежу за кредитним договором, а також зверненням позивача 23.06.2015 до Галицького районного суду м. Львова із позовом у справі №461/7133/15-ц, вбачається, що АТ «Ідея Банк» дотримано строки позовної давності при зверненні до суду, адже такий спливає лише у майбутньому - 23.06.2020, в той час коли позовна заява у даній справі здана на пошту для відправлення до суду ще 17.10.2019, тобто більше ніж за пів року до спливу строку позовної давності. Вказане в повній мірі узгоджується зі ст. 264 ЦК України, якою визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Отже, незалежно від того, чи АТ «Ідея Банк» звертається до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є основним зобов`язанням, чи з вимогою про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення вище вказаної заборгованості за кредитним договором, що є зобов`язанням, похідним від основного, а саме забезпечувальним, кінцева мета обох вище вказаних вимог єдина - погашення заборгованості за кредитним договором, де звернення стягнення на предмет застави виступає лише обраним позивачем способом стягнення вище вказаного боргу. Відтак, звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу за кредитним договором перериває строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за ним у порядку, визначеному ст. 264 ЦК України. Більше того, вимога АТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави, який на даний час перебуває у власності відповідача [PERSON] , та його вилучення, також заявлена межах строків позовної давності, адже позивачем дотримано строки позовної давності щодо звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, по відношенню до якої вимога про звернення стягнення на предмет застави, є похідною, адже є нічим іншим, аніж реалізованим позивачем заходом забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Вказане узгоджується з ч. 2 ст. 589 ЦК України, згідно якої за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, за змістом ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість у розмірі 168 089,78 грн., вилученню у відповідача [PERSON] транспортного засобу, який є предметом застави та зверненню стягнення на нього. Оскільки, на день розгляду справи, з боку відповідача [PERSON] не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за договором кредиту, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі по 1 260 грн. 68 коп. з кожного.

Outcome: approved