Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в лютому 2018 року, до відповідачів про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг посилаючись на те, що багатоквартирний будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста і перебуває на його утриманні та ним обслуговується. Квартира № 9 вищезазначеного будинку складається з двох кімнат житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 52,95 кв.м. В квартирі зареєстровані та фактично проживають відповідачі. Відповідачі не проводять оплату по відкритому особовому рахунку [NUMBER] за послуги по утриманні житлового будинку та прибудинковій території, в результаті чого станом на 01.12.2017 року в них виникла заборгованість в сумі 8947,06 грн. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» нарахування плати за надані житлово-комунальні послуги здійснюються згідно тарифів, мінімального обсягу послуг по будинку, визначеного рішенням Чернівецької міської ради №195/5 від 23.03.2010 року. А тому просив, з урахування уточнених позовних вимог, стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги станом на 01.12.2017 року суму 8947,06 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, у відповіді на заперечення та в заяві про уточнення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали і просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю з підстав, зазначених у запереченні на позов, а також застосувати строк позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що багатоквартирний будинок [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста і перебуває на утриманні позивача ПП «Регіон-Центр» та ним обслуговується. В квартирі № 9 вищезазначеного будинку зареєстровані та фактично проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 52,95 кв.м., що підтверджується довідкою №5792 від 14.12.2017 року (а.с.5). Відповідачам відкрито особовий рахунок [NUMBER] за послуги по утриманню житлового будинку та прибудинкової території. Відповідно до вимог ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг. Оскільки відповідачі отримували та споживали комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов'язки у сфері житлово-комунальних послуг у порядку ст.11 ЦК України. Суд вважає, що посилання відповідачів на те, що вони не є споживачами послуг, наданих позивачем, оскільки з ними не було укладено договору, є безпідставними та помилковими. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ч. 4 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Належним доказом наявності перерв в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі може бути акт-претензія споживача. Суд вважає, що посилання відповідачів на їх звернення до позивача та письмове свідчення мешканців будинку [ADDRESS] про не виконання та неналежне виконання ПП «Регіон-Центр» послуг не є належним доказом невиконання позивачем обов'язків по наданню послуг. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачі не проводять оплату по відкритому особовому рахунку [NUMBER] за послуги по утриманні житлового будинку та прибудинковій території, в результаті чого станом на 01.12.2017 року в них виникла заборгованість за період з січня 2005 року по 30 листопада 2017 року в сумі 8947,06 грн. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. На підставі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд вважає, що клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності до вимог позивача, підлягає задоволенню, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, тому вимоги позивача підлягають задоволенню за період з 01 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості відповідачів за період з грудня 2014 року по листопад 2017 року становить 2555,21 грн. Однак, як встановлено судом, по [ADDRESS] проводилась реконструкція з 2012 року, яка включала в себе реалізацію чотирьох проектів, а саме: мереж водопостачання та газопостачання, інженерних мереж та дороги. Відповідно до акту про контрольні виміри фактично виконаних робіт з реконструкції [ADDRESS] від 24.11.2016 року проведено перевірку фактично виконаних робіт, а тому, суд вважає, що відповідачам надавалися послуги щодо прибирання прибудинкової території лише з листопада 2016 року, а тому з відповідачів на користь позивача за прибирання прибудинкової території належить стягнути заборгованість за тринадцять місяців, а саме: за період з листопада 2016 року по листопад 2017 року, відповідно не підлягає стягненню заборгованість за період з грудня 2014 року по жовтень 2016 року, оскільки дані послуги позивачем відповідачам не надавалися. Доказів тому, що до листопада 2016р. відповідача надавались послуги з прибирання прибудинкової території суду не надано, крім цього є загальновідомим фактом тривалий ремонт [ADDRESS], під час якого було відсутнє покриття тротуарів. Крім того, представником позивача не надано суду жодних доказів укладення договорів на виконання робіт з проведення дератизації, дезінсекції та обслуговування димовентиляційних каналів, а також не надано доказів того, що вказані роботи виконувалися та за це перераховувались кошти. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачам в період з грудня 2014 року по листопад 2017 року нараховувалась заборгованість за дератизацію в сумі 26,70 грн., за дезінсекцію в сумі 17,80 грн. та за обслуговування димовентиляційних каналів в сумі 9,54 грн., хоча дані послуги позивачем не надавалися. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що належить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПП «Регіон-Центр» заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 2346,61 грн. (сума заборгованості за період з грудня 2014 року по листопад 2017 року становить 2555,21 грн. за мінусом не наданих послуг за прибирання прибудинкової території в сумі 154,56 грн., послуг по дератизації в сумі 26,70 грн., дезінсекції в сумі 17,80 грн., обслуговування димовентиляційних каналів в сумі 9,54 грн. = 2346,61 грн.), задовольнивши частково позовні вимоги. Також, враховуючи розмір задоволеного позову з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 139,73 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial