Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.08.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 4200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком кредитний договір. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала належним чином. У зв'язку з цим, станом на 31.07.2018 року виникла заборгованість в сумі 58412,13 гривень, з яких: 4760,00 гривень - заборгованість за кредитом; 47505,17 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2889,24 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2757,72 грн. - штраф (процентна складова). Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що вона вищевказаного кредитного договору не укладала, підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від її імені виконанні не нею, а іншою особою. На думку відповідача позивачем не доведено наявність договірних відносин між нею та позивачем. Позивачем мало місце надання відповіді на відзив згідно якої, позивач вказав, що між ним та відповідачем мало місце укладення даного кредитного договору шляхом підписання відповідачем 08.08.2014 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідач стала клієнтом банку з 03.08.2006 року підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 08.08.2014 року відповідачу було перевипущено кредитну картку на престижну картку «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відстоків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності їх представника. В судове засідання відповідач та її представник не з'явились, від представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задовленні позову з обставин, викладених у відзиві на позов. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості за договором станом на 31.07.2018 року; копію анкети-заяви від 08.08.2014 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг Умов і Правил надання банківських послуг; копію банківської ліцензії; копію витягу з статуту; виписку на імя [PERSON] за період з 01.01.2000 по 09.11.2018 року; фото; копію заяви позичальника від 03.08.2006 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору б/н від 08.08.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також зі сплатою комісії та пені за Умовами кредитування, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказаний договір складається із анкети-заяви позичальника, пам'ятки клієнта, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг. З наявної в матеріалах справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7) вбачається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткой клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що підтверджено її підписом у заяві. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Доводи відповідача стосовно відсутності договірних відносин між нею та позивачем за договором від 08.08.2014 року суд оцінює критично та не бере їх до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовим доказками (розрахунок заборгованості, анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписка по рахунку відповідача). Обставини з приводу того, що відповідач не підписувала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7), на думку суду, є також недоведеними належними та допустими доказами виходячи з положень ст.ст. 77,78 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами того, що дану анкету-заяву підписано не нею, а іншою особою (висновок експерта в відповідній галузі знань) вважається, що дану анкету-заяву підписала саме відповідач, зважаючи, що доведення даних обставини відповідно до ст. 81 ЦПК України покладено саме на відповідача. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 , ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.5-6) станом на 31.07.2018 року банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає 58412,13 гривень, з яких: 4760,00 гривень - заборгованість за кредитом; 47505,17 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2889,24 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2757,72 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому, підписавши 08.08.2014 року заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач була повідомлена про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у самій анкеті-заяві. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 4760,00 грн. За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на час укладання кредитного договору діяла базова процентна ставка по кредиту 27,60% на рік, в подальшому в односторонньому порядку позивач на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшив процентну ставку за договором з 01.09.2014 року до 32,40% та з 01.04.2015 року до 42,00 %. Проте суду не надано доказів того, що відповідач була повідомлена банком у спосіб, що визначений вищезазначеними Умовами та Правилами, про збільшення процентної ставки. За такого, з 01.09.2014 року позивач мав продовжувати нараховувати відповідачу проценти в розмірі 27,60 % річних і за 1430 днів (з 01.09.2014 року по 31.07.2018 року) проценти мають становити 5218,54 грн. (4760,00 грн. х 27,60 % : 360 днів х 1430 днів). При цьому з наданих позивачем розрахунків (колонка «Погашені проценти») за період, коли банк підвищив процентну ставку (з 01.09.2014 року по 31.07.2018 року), відповідач вніс на погашення процентів 1841,64 грн. Таким чином, заборгованість відповідача по процентам становить 3376,9 грн. (5218,54 грн. -1841,64 грн.). Щодо вирішення позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Позивач, посилаючись на умови договору, просить одночасно стягнути пеню та штраф. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою в Постанові Верховного Суду України №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. За такого суд вважає, що достатнім буде лише стягнення пені (нарахованої спільно з комісією), а в частині стягнення штрафу слід відмовити за наведених обставин. У звязку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 31.07.2018 року в сумі 11026 грн. 14 коп., з яких: 4760,00 грн. - заборгованість за кредитом, 3376,9 грн. заборгованість по сплаті процентів, 2889,24 грн.- заборгованість за пенею та комісією. На підставі ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу пропорційності покладення судових витрат при частковому задовленню позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 332 грн. 67 коп. (враховуючи, що судом задоволено 18.88 % заявлених позовних вимог). На підстав викладеного та

Outcome: partial