Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі його представник, і мотивує тим, що 01.02.2017 року наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №1086/ВК від 01.02.2017р. [PERSON] було звільнено за власним бажанням у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату, вихідну допомогу та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, направив суду письмові пояснення, де зазначив, що згідно наказу від 21.03.2014 року №75, у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлений триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Також надав довідку, згідно якої середньоденна заробітна плата позивача без вирахування податків складає 338 грн. 95 коп., розмір заборгованості по заробітній платі, за вирахуванням податків, складає 40093,15 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] працював у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-9). Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №1086/ВК від 01.02.2017р. [PERSON] було звільнено за власним бажанням у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.9). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 01.02.2017 р. становила 40093 грн. 15 коп., сума заборгованості не була виплачена до цього часу (а.с.11). Згідно довідки відповідача від 18.08.2017 р., середньоденна заробітна плата позивача складала 338 грн. 95 коп. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків) в розмірі 40093 грн. 15 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 21.03.2014 р. № 75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа. З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений 01.02.2017 р., а розрахунок з ним не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні в розмірі 28810 грн. 75 коп. за період з 06.02.2017 р. по 05.09.2017 р., що складає 85 робочих днів (враховуючи триденний робочий тиждень) при середньоденній заробітній платі 338,95 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 689 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved