Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати діїГлухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови йому у виплаті інфляційних збитків та 3% річних неправомірними та зобовязати відповідача виплатити інфляційні збитки в сумі 21\~655 гривень 82 копійки та 3% річних в сумі 2\~705 гривень 44 копійки, а всього на загальну суму 24\~361 гривні 26 копійок. На обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2016 року було зобовязано відповідача здійснити йому перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням фактично нарахованих та сплачених усіх виплат, з яких сплачені страхові внески. Відповідачем 09 листопада 2016 було проведено перерахунок пенсії та виплачено нараховану суму за вказаним рішенням в грудні 2016 року. Зазначає, що невчасна виплата пенсії в розмірі 545 грн. 45 коп., яку мав виплачувати відповідач, починаючи з серпня 2011 року, призвело до інфляційних збитків внаслідок знецінення грошових коштів та заборгованості внаслідок несвоєчасної виплати в розмірі 3% річних. Листом від 14 лютого 2017 № 19/П-1 відповідач відмовив у виплати інфляційних збитків та 3 % річних посилаючись на повне виконання рішення суду. Вважає таку відмову необґрунтованою, оскільки на підставі статті 625 Цивільного кодексу України відповідач має виплатити 3 % річних від простроченої суми з урахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача в суді позову не визнала та суду пояснила, що Глухівським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області 09 листопада 2016 року позивачу [PERSON] було проведено перерахунок пенсії у відповідності до постанови Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2016 року. Донарахована сума 33114,87 грн. була виплачена позивачу у грудні 2016 року. Отже, вказана вище постанова суду виконана в повному обсязі і в добровільному порядку. Вважає, що норми ст. 625 ЦК України, на які посилається позивач, щодо стягнення у разі прострочення виконання грошового зобовязання за вимогою кредитора інфляційних збитків та 3% річних не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони виникли у звязку з виконанням рішення суду, а не у звязку із невиконанням грошового договірного зобовязання, якого між сторонами взагалі не існувало. За таких обставин просить суд відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Глухівському обєднаному управління Пенсійного фонду України Сумської області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 серпня 2016 року було зобовязано Глухівське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити йому перерахунок пенсії державного службовця з урахування всіх виплат, з яких були сплачені страхові внески, починаючи з 16 серпня 2011 року. 09 листопада 2016 року відповідачем на виконання даної постанови було здійснено перерахунок пенсії позивачу, який у грудні 2016 року отримав донараховану пенсію в сумі 33114,87 грн. 03 лютого 2017 року позивач звернувся до Глухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою, в якій просив здійснити йому виплату інфляційних збитків та 3% річних за період 2012-2016 років, однак отримав відмову у звязку з відсутністю підстав проведення таких виплат, про що відповідач його повідомив листом від 14 лютого 2017 року. Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Положення ст. 625 ЦК України визначають загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширюють свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Відповідно до ч. 2 ст.\~625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. \~ Передбачена ст.\~625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Судом встановлено, що у даному випадку спір між сторонами виник у звязку з виконанням рішення суду, а не у звязку з невиконанням відповідачем грошових зобовязань. У свою чергу, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі № 6-2759цс15. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed