Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 20 вересня 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит не повернув. У звязку із порушеннями зобовязань за кредитним договором заборгованість відповідача, станом на 30 листопада 2015 року, становить 19221,44 грн. Просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором від 20 вересня 2013 року в сумі 19221,44 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що жодного кредитного договору він не укладав, 20 вересня 2013 року він звернувся у ПАТ КБ «Приватбанк» з метою оформлення депозитного рахунку, однак кредит він не просив. При оформленні рахунку в банку він справді отримав 4000,00 грн., однак він був впевнений, що такі кошти він виграв. Жодних тарифів та умов повернення таких коштів він не бачив та про таке працівники банку не повідомляли. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до послуг та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». /а.с. 9/ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, суд вважає безпідставним покликання представника позивача на укладення кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» згідно анкети-заяви про приєднання до послуг та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» від 20 вересня 2013 року, оскільки у такій анкеті не зазначено, що відповідачу [PERSON] надано саме кредит чи кредитну карту та у випадку його надання розмір такого кредиту, не зазначено номер карти, наданої [PERSON] Окрім того, як вбачається із анкети-заяви про приєднання до послуг та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» від 20 вересня 2013 року [PERSON] не був ознайомлений із тарифами та умовами кредитування, а відтак не зобовязувався повернути отримані ним кошти, сплачувати проценти чи інші платежі та не знав про необхідність їх повернення, а також порядку та строків такого повернення. Також, згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо надання ПАТ КБ «Приватбанк» відповідачу [PERSON] саме кредиту, укладення з ним кредитного договору та ознайомлення відповідача з тарифами та умовами кредитування, а відтак суд вважає, що позов є безпідставним. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed