Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 17/ДІУ-2008/142, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 217020 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на термін до 15 квітня 2038 року. Даний кредит був наданий відповідачу для придбання квартири [ADDRESS]. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов'язаний був щомісячно до 15 числа здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитом відсотки у сплаченні автентичних платежів, розмір кожного з яких за вказаним договором становить 2066 грн. 73 коп. Також, для забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором 15 квітня 2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № ДІУ/1-142, за яким остання зобов'язувалася перед банком солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] всіх зобов'язань за кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] належно не виконував взятого на себе зобов'язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 31 серпня 2015 року він має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 307394 грн. 26 коп., які за уточненими вимогами позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку. В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав та суду пояснив, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року вже звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] та стягнуто 206537 грн. 60 коп. заборгованості за вищевказаним договором, а тому вважає, що спір щодо стягнення з його поручителя суми заборгованості є вирішеним. Відповідачка [PERSON] в суді позову не визнала та суду пояснила, що вона дійсно укладала з банком договір поруки, однак вважає, що оскільки кредит у банку брав [PERSON], то він і повинен відповідати по зобов'язанням за кредитним договором. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 17/ДІУ-2008/142, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 217020 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на термін до 15 квітня 2038 року. Даний кредит був наданий відповідачу для придбання квартири [ADDRESS]. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов'язаний був щомісячно до 15 числа здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитом відсотки у сплаченні автентичних платежів, розмір кожного з яких за вказаним договором становить 2066 грн. 73 коп. Також, для забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором 15 квітня 2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № ДІУ/1-142, за яким остання зобов'язувалася перед банком солідарно відповідати за виконання відповідачем [PERSON] всіх зобов'язань за кредитним договором. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках встановлених договором або законом. Також, у відповідності до ст. 543 ЦК України позивач має право вимагати виконання зобов'язання частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо. Однак, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: - протягом строку встановленого договором поруки; - протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; - протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладання договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. При цьому з матеріалів справи вбачається, що з вимогою про необхідність сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором банк звернувся до поручителя лише при подачі даного позову - у вересні 2015 року. Тобто, після того, як вищевказаний договір поруки уже був припинений. Тому, виходячи із вищевказаних положень Законів, позивач не має права вимоги повернення боргу від поручителя - відповідачки [PERSON] Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідач [PERSON] належно не виконував взятого на себе зобов'язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 31 серпня 2015 року він має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 307394 грн. 26 коп. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Щодо твердження представника відповідача [PERSON] про те, що спір щодо стягнення з його поручителя суми заборгованості є вирішеним, оскільки вже є відповідне рішення суду, то суд не приймає його до уваги з огляду на таке. Так, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. При цьому з матеріалів справи вбачається, що рішенням Глухівського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року було лише звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором. Але даним рішенням не були припинені правовідносини між позивачем та відповідачем [PERSON] щодо обов'язку останнього сплачувати кошти за кредитним договором. Таким чином, враховуючи положення вищевказаних Законів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором.

Outcome: partial