Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши який (т.2 а.с. 64-67), просить визнати заповіт, складений 26 червня 2014 року [PERSON], [INFO], померлою 04 вересня 2014 року та зареєстрований в Єдиному реєстрі заповітів Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області за № 85 нікчемним. Свої вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2014 року померла його мати [PERSON] Він як спадкоємець за законом першої черги звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду, оскільки згідно заповіту від 26 червня 2014 року, складеного [PERSON], вона заповіла все своє майно відповідачеві по справі [PERSON], який є його рідним братом. Вважає, що вказаний заповіт є нікчемним з наступних підстав. З тексту заповіту не вбачається, хто саме звернувся до секретаря Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, а з пояснень секретаря Маяківської сільської ради вбачається, що до неї за посвідченням заповіту звернувся відповідач по справі, а не сама заповідачка. Секретарем Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області не встановлено особу заповідача. З тексту заповіту та посвідчувального напису вбачається, що особа заповідача встановлена із реєстраційного номеру облікової картки платників податків, так як серія та номер паспорту заповідача не зазначена ані в самому тексті заповіту, ані в посвідчувальному написі. Крім того, посвідчуючи заповіт поза приміщенням органу місцевого самоврядування, секретар Маяківської сільської ради мала вказати адресу вчинення нотаріальної дії і причину, з якої вона вчиняється за цією адресою, а тому незазначення вказаних обставин у заповіті та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій тягне за собою нікчемність вказаного заповіту. Вважає, що оскільки у заповіті та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в порушення вимог ст. 1247 ЦК України не вказано фактичне місце його складання, тому заповіт не породжує будь-яких прав та обовязків, є нікчемним, оскільки вчинений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Крім того, вказує на ту обставину, що у реєстрі вчинення нотаріальних дій ідентифікаційний номер вказаний не [PERSON], а іншої особи, в реєстрі вказано паспорт, який належить іншій особі, а не заповідачу. Вважає, що заповіт [PERSON] взагалі не пройшов державної реєстрації, що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначає, що заповіт складений з порушенням вимог закону щодо його форми і посвідчення, у звязку з чим звернувся до суду з позовною заявою. Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, викладених в уточненому позові. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що заповіт складений без порушень вимог закону щодо його форми та посвідчення, а тому просили у його задоволенні відмовити. Також подали до суду заперечення на позов. Представник Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, але подав заперечення на позов і просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченні. Також просив справу розглянути у його відсутність. Допитана у судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона станом на 2014 рік працювала секретарем Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області. До неї з проханням посвідчити заповіт звернувся відповідач по справі [PERSON]. Вона як секретар сільради мала повноваження на посвідчення заповіту, прибула за домашньою адресою заповідача [PERSON], з її слів склала заповіт. Оскільки заповідач у звязку з хворобою не могла особисто підписати заповіт, вона запросила свідків, а замість заповідача заповіт підписала запрошена особа [PERSON] Вважає, що заповіт складений без порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі і порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. П. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у звязку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК. Відповідно до п.14 вказаної Постанови право на предявлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч.1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним. Як встановлено у судовому засіданні, 26 червня 2014 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 19). Позивач та відповідач є дітьми [PERSON], згідно свідоцтв про народження (т. 1 а.с. 13, 66). Позивач звернувся до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу [PERSON] для оформлення права на спадщину, але йому було повідомлено, що згідно заповіту, посвідченого 26 червня 2014 року секретарем Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] (т.1 а.с. 10). 26 червня 2014 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, зареєстрований у реєстрі за № 85, яким на випадок смерті все своє майно заповідає [PERSON] (т. 1 а.с. 24-27). У тексті заповіту зроблено відмітку про те, що у звязку з похилим віком та хворобою заповідача на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту, який прочитано уголос, підписано [PERSON], [INFO], у присутності свідків [PERSON] і [PERSON], ідентифікаційні дані та підписи яких містяться в тексті заповіту. При цьому зазначено, що заповіт прочитаний свідками, хоча повинен був бути прочитаним посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка посвідчувала заповіт, тобто секретарем Маяківської сільської ради [PERSON] З тексту заповіту не вбачається, хто саме звернувся до секретаря Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області з проханням посвідчити заповіт. У судовому засіданні допитана у якості свідка [PERSON], яка посвідчувала заповіт, пояснила, що до неї з проханням посвідчити заповіт звернувся відповідач по справі [PERSON], а не сама [PERSON] Згідно п.1.4 ч.1 розділу 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» передбачено, що при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності, проте ця вимога секретарем Маяківської сільської ради не виконана. Як вбачається з тексту заповіту та посвідчувального напису особа заповідача встановлена із реєстраційного номеру облікової картки платника податків, так як серія та номер паспорту заповідача не зазначені ані в самому заповіті, ані в посвідчувальному написі. У відповідності до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. П.2.3 «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування» при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат». У судовому засіданні було встановлено, що за вчиненням нотаріальної дії звернувся відповідач по справі [PERSON], але його особу у відповідності до наведеного не було встановлено. Згідно п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування нотаріальні дії вчиняються у приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може зявитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. В порушення вказаних вимог секретарем Маяківської сільської ради в тексті заповіту не вказано повної адреси вчинення нотаріальної дії, а також причини, з якої нотаріальна дія вчинена поза приміщенням органу місцевого самоврядування. З реєстру для реєстрації нотаріальної дії органу місцевого самоврядування вбачається, що в записі нотаріальної дії під № 85 колонка № 5 (Зміст нотаріальної дії і місце вчинення нотаріальної дії) не заповнена (т. 1 а.с. 124-127). Тобто, 26 червня 2014 року, посвідчуючи заповіт поза приміщенням органу місцевого самоврядування, секретар Маяківської сільської ради повинна була вказати адресу вчинення нотаріальної дії і причину, з якої вона вчиняється за цією адресою, а тому не зазначення вказаних обставин у заповіті та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є порушенням вимог «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року, тягне за собою нікчемність вказаного заповіту. Крім того, в Єдиному реєстрі заповітів Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області за № 85, дата реєстрації зазначена з виправленням, в результаті яких неможливо встановити точну дату вчинення нотаріальної дії. Вказане виправлення не застережене посадовою особою органу місцевого самоврядування, хоча згідно вищевказаного Порядку дата вчинення нотаріальної дії, вказана в графі 2 Реєстру, має збігатися з датою, зазначеною в посвідчувальному написі і нотаріального оформлення документа. З вказаного реєстру (графа 3) вбачається, що зазначено ідентифікаційний номер фізичної особи [NUMBER], а в тексті заповіту вказаний інший ідентифікаційний номер - [NUMBER]. До того ж, в графі 4 реєстру № 85 вказано «[NUMBER]», але в матеріалах цивільної справи знаходиться ксерокопія паспорту [PERSON], його серія та номер «КЕ 444752», тобто вказані паспортні дані іншої особи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Згідно зі ст. 56 вказаного Закону нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. П. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 491 «Про затвердження порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі» державній реєстрації підлягають заповіти і спадкові договори, посвідчені нотаріусами, консульськими установами України, посадовими та службовими особами, що зазначені у статтях 1251 та 1252 ЦК України, ст. 37 та ч.1 ст. 40 Закону України «Про нотаріат», а також зміни до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів. Відповідно до п.8 вказаного Порядку посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мінюсту, або його філіям заяв про реєстрацію. В п.14 названого Порядку зазначено, що реєстратор здійснює державну реєстрацію посвідчених заповітів і спадкових договорів, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів у спадковому реєстрі у день вчинення відповідної нотаріальної дії. Як вбачається із роз'яснень викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом\~не вимагається. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину (ч.2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~ від 06 листопада 2009 року № 9 «Про\~судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи ту обставину, що у оспорюваному заповіті та реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в порушення вимог ст. 1247 ЦК України не вказано фактичне місце його складення, вказаний заповіт не породжує будь-яких прав та обовязків, а тому є нікчемним, оскільки вчинений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Outcome: approved