Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання правочину недійсним та про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що після ознайомлення в мережі інтернет з оголошенням про продаж вказаного автомобіля Cherry Tiggo за ціною 145300,00 грн., він мав намір придбати його шляхом укладення договору купівлі продажу. Консультант товариства підтвердив, що ціна автомобіля складає 145300,00 грн. та пояснив, що після сплати 41000,00 грн. автомобіль буде доставлено в автосалон протягом трьох днів, де вони підпишуть договір купівлі-продажу, а сплачена сума є орендною платою на час доставки автомобіля. 25.04.2016 року він уклав із відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» договір фінансового лізингу №004198, предметом якого був транспортний засіб Cherry Tiggo, а також сторони підписали додаток №1 до договору №004198 від 25.04.2016 року (графік сплати авансового платежу) та додаток №2 до договору фінансового лізингу №004198 від 25.04.2016 року (спеціфікація). Достовірної, доступної інформації щодо предмету договору позивачем не було отримано. 25.04.2016 року позивач на виконання умов договору перерахував відповідачу авансовий платіж в сумі 41\~000,00 грн. Однак 26.04.2016 року після консультації з юристом позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору фінансового лізингу №004198 від 25.04.2016 року, яка була отримана відповідачем та 08.06.2016 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача кошти за розірвання договору в сумі 247,8 грн., решта коштів не повернута. Посилаючись на вказані обставини та статті\~203,\~215,\~216 ЦК України, та зазначивши, що відповідач ввів його в оману, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №004198 від 25.04. 2016 року, стягнути з відповідача на його користь 40752,20 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору 1130,72 грн. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про день слухання справи повідомлявся належним чином, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» був укладений договір фінансового лізингу №004198, предметом якого був транспортний засіб - Cherry Tiggo Comfort. Також сторони підписали додаток №1 до договору №004198 від 25.04.2016 року (графік сплати авансового платежу) та додаток №2 до договору фінансового лізингу №004198 від 25.04.2016 року (спеціфікація). Достовірної, доступної інформації щодо предмету договору позивачем не було отримано. Згідно зі\~ст. 806 Цивільного кодексу України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України\~передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Закон України «Про фінансовий лізинг»\~визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до\~ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього\~Закону. 25.04.2016 року позивач на виконання умов договору перерахував відповідачу авансовий платіж в сумі 41\~000,00 грн. Однак 26.04.2016 року після консультації з юристом позивач направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору фінансового лізингу №004198 від 25.04.2016 року, яка була отримана відповідачем та 08.06.2016 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача кошти за розірвання договору в сумі 247,8 грн. Решта суми в розмірі 40\~572,20 грн. на час розгляду справи позивачу не повернута. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Укладаючи 25.04.2016 року договір, сторони погодили порядок розірвання договору та порядок повернення коштів, разом з тим, відповідно до п. 12.3 в інших випадках, не передбачених даним договором, лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання. Відповідно до статті 215 ЦК розмежовуваються види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Враховуючи, що оспорюваний позивачем договір від 25.04.2016 р. є розірваним, тому суд вважає в позовних вимогах про визнання недійсним договору відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається з матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, однак договір є розірваним, тому суд вважає стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «ВАШ АВТО» на користь [PERSON] 40\~752, 20 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору 551,20 грн..

Outcome: partial