Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з цим позовом, і його представник суду пояснила, що 01 вересня 2009 року між Дніпропетровською державною медичною академією МОЗ України укладено угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, за умовами якої передбачено обовязок відповідача після закінчення навчання відпрацювати три роки, а у разі відмови працювати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. 27 червня 2015 року відповідачеві присвоєно кваліфікацію лікаря та видано диплом. 03 липня 2015 року наказом департаменту охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації [PERSON] зараховано для проходження інтернатури на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Загальна практика сімейна медицина» у КЗОЗ «Криничанський центр первинної медико-санітарної допомоги». На підставі наказу КЗОЗ «Криничанський центр первинної медико-санітарної допомоги» №56-к від 31 липня 2017 року відповідача звільнено з посади лікаря-інтерна з 31 липня 2017 року, у звязку з закінченням терміну інтернатури. Згідно листів департаменту охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 16 серпня 2017 року та КЗОЗ «Криничанський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 07 серпня 2014 року після закінчення навчання в інтернатурі відповідач до роботи за місцем направлення не приступив, порушивши взяті на себе зобовязання за угодою про підготовку фахівця з вищою освітою, внаслідок чого відповідач зобовязаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Відповідно до розрахунку фактичні витрати на навчання за державним замовленням становить 66815, 88 грн., які просить стягнути позивач з відповідача та 1600 грн. судового збору. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що [PERSON] отримував заробітну плату як працівник КЗОЗ «Криничанський центр первинної медико-санітарної допомоги» згідно з укладеним між ними трудовим договором, оскільки перебував у трудових відносинах з комунальним закладом охорони здоровя, тобто був зарахований на посаду лікаря, працював під керівництвом лікаря, призначеного його безпосереднім керівництвом, виконував свої обовязки добросовісно, згідно посадової інструкції; просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Частиною 2\~статті 52 Закону України «Про освіту»\~(в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996\~(чинною на момент виникнення правовідносин) затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якої передбачено, що Порядок, затверджений пунктом 1 цієї\~постанови, поширюється на осіб, що навчаються за спеціальностями медичного профілю. Відповідно до п.4 вказаного Порядку керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1. Згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодоти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця вищою освітою (п. 6). Відповідно до п.18 Порядку керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. Пунктом 19 Порядку передбачено, що /оформлене замовником або вищим навчальним закладом (за домовленістю із замовником) направлення на роботу є підставою для укладання трудового договору між молодим фахівцем і замовником. Відповідно до п.20 Порядку молодий фахівець повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Згідно п.4 цього Порядку у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Пунктом 1\~Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» №77/96 від 23.01.1996, із змінами, внесеними згідно з\~Указом Президента №342/96 від 16.05.1996, вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Пунктом 2 цьогоУказу\~передбачено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Судом встановлено, що 01 вересня 2009 року сторони уклали угоду №28 про підготовку фахівців з вищою освітою (а.с. 96 на звороті). Відповідно до умов укладеної угоди відповідач зобов'язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку, про що було вказано в угоді, яку підписав особисто [PERSON] На виконання умов укладеної угоди, постановлено направити [PERSON] на роботу в КЗОЗ «Криничанський центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаду лікаря-інтерна. На підставі наказу департаменту охорони\~здоровя Дніпропетровської\~обласної державної\~адміністрації №853-0 від 03 липня 2015 року [PERSON] зараховано для проходження інтернатури на посаду лікаря-інтерна із спеціальності «Загальна практика - сімейна медицина» у КЗОЗ «Криничанський\~ центр\~первинної медико-санітарної\~допомоги».\~При цьому,\~згідно листів\~департаменту охорони\~здоровя Дніпропетровської\~обласної державної\~адміністрації від\~16\~серпня 2017\~року та\~КЗОЗ «Криничанський\~ центр\~первинної медико-санітарної\~допомоги» від\~07\~серпня 2014\~року після\~закінчення навчання\~в інтернатурі\~відповідач до\~роботи за\~місцем направлення\~не приступив\~(а.с.32,\~33). В угоді №28 від 1 вересня 2009 року [PERSON] погодився на працевлаштування його навчальним закладом, отримав направлення на роботу (а.с. 96 на звороті) та, навчаючись за кошти державного бюджету, погодився, що у разі відмови прибути на роботу і відпрацювати не менше трьох років або відшкодувати вартість навчання. У відповідності до трудового договору №5 від 31 липня 2015 року з лікарем-інтерном ЗП-СМ, а саме згідно п.4.1, лікар-інтерн зобовязаний відпрацювати у підрозділах (лікарської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини) КЗОЗ «Криничанський центр ПМСД» не менше 3 років після отримання фаху лікаря загальної практики-сімейний лікар. У відповідності до Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-VI рівнів акредитації медичних факультетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя від 19.09.1996 року № 291 лікар-інтерн зараховується на посаду лікаря, працює під керівництвом лікаря, призначеного його безпосереднім керівником. \~ \~ \~ \~Згідно п.7.3. Положення заробітна плата лікарям (провізорам)-інтернам протягом всього періоду навчання сплачується за рахунок закладів (установ), в які вони зараховані лікарями(провізорами)-інтернами, або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищому навчальному закладі мають право на безоплатне проходження практики на підприємствах, в установах, закладах та організаціях, а також на оплату праці під час виконання виробничих функцій згідно із законодавством. Як убачається з матеріалів справи, заробітну плату під час проходження інтернатури, витрати по відрядженню для проходження очної частини інтернатури [PERSON] проводилися за рахунок КЗОЗ «Криничанський центр первинної медико санітарної допомоги». Згідно п.5.3 трудового договору з лікарем-інтерном ЗП-СМ №5 від 31 липня 2015 року строк дії вказаного договору з 01.08.2015 року по 31.07.2018 рік. Проте в Наказі № 853-0 від 03 липня 2015 року «Про зарахування в інтернатуру [PERSON]О.» вказано, що останнього зарахувати на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Загальна практика сімейна медицина» з 01.08.2015р. по 31.07.2017 р., дані розбіжності позивачем не усунуто. Крім того, матеріали справи на аркушах 111-132 містять табелі відпрацьованого часу [PERSON] на посаді лікаря-інтерна, який виконував свої посадові обовязки у відповідності до посадової інструкції лікаря-інтерна загальної практики сімейного лікаря Криничанської лікарської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини КЗОЗ «Криничанський центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.94-95) та отримував заробітну плату згідно ст.94 КЗпП. Таким чином, [PERSON] перебував у трудових відносинах з комунальним закладом охорони здоровя «Криничанський центр первинної медико-санітарної допомоги», що підтверджується трудовим договором. У\~статті 3 ЦК України\~закріплені загальні засади цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору. Відповідно до\~ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1\~ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК України). Згідно положень\~ст.94 КЗпП України\~заробітна плата є винагородою, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до\~ст.127 КЗпП України\~відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Згідно\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу. Стаття 43 Конституції України\~проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Ураховуючи, що [PERSON] отримував заробітну плату за виконання своїх посадових обовязків, заяву про звільнення надав 01.08.2017 року, у звязку з закінченням терміну проходження інтернатури, строки якої зазначено у наказі №84-к від 31.07.2015 року; те, що за встановленими судом обставинами справи та відповідно до норм матеріального права заробітна плата не може бути віднесена до вартості навчання, а чинним трудовим законодавством не передбачена можливість стягнення із працівника нарахованої і виплаченої йому заробітної плати за час виконання трудових обов'язків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed