Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язався продати, а [PERSON] відповідно купити квартиру [ADDRESS], проте, як зазначає позивач, 07.07.2010 року відповідач продав квартиру не позивачу, а його доньці - [PERSON] При цьому, позивач стверджує, що його ввели в оману, оскільки він хоча і був присутнім у нотаріуса 07.07.2010 року під час одночасного посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], але набувачем останньої за договором купівлі-продажу не став. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с. 33, 35, 41), подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 39) Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що йому невідомо про жодне рішення суду, що стосуються предмету даного спору, а також про жодне незавершене судове провадження, що стосуються предмету даного спору. Крім того, пояснив, що між сторонами дійсно був укладений попередній договір, про який мова йде в позовній заяві, проте обумовлений в ньому основний договір купівлі-продажу квартири в строк, передбачений в попередньому договорі, а саме - до 05.07.2010 року, не уклав саме позивач. При цьому продовження терміну дії для укладання такого договору не було додатково погоджено оформленням відповідної нотаріально посвідченої угоди. При цьому, наполягав на тому, що свої зобов`язання за попереднім договором купівлі продажу не порушував, від укладання основного договору купівлі-продажу не ухилявся. Щодо необхідності повернення авансу в сумі 8000 грн., отриманих від позивача за попереднім договором, пояснив, що підстав для його повернення немає, оскільки зазначена сума була врахована під час укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідач наполягав на тому, що під час такого укладання у нотаріальній конторі приватного нотаріуса Комсомольського міського нотаріального округу [PERSON] був присутнім і сам позивач, оскільки фактично оформленню цієї угоди передував продаж в цей же день за нотаріальним посвідченням цього ж нотаріуса іншої квартири під [ADDRESS] в м. Комсомольську Полтавської області, яка належала позивачу і двом його донькам. Із всіма зазначеними договорами позивач був ознайомлений. Відтак, вважав, що підстав для задоволення позову [PERSON] немає. Заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Згідно ст. 658 ЦК України договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. В свою чергу, відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається в формі, встановленій для основного договору. Так, 14.06.2010 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено попередній договір, який був нотаріально посвідчений, і за яким позивач зобов`язався в строк до 05.07.2010 року купити квартиру [ADDRESS]. На підтвердження цих намірів [PERSON] передав, а [PERSON] отримав аванс в сумі 8000 грн.(а.с.8) Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому, умовами попереднього договору між сторонами було передбачено, що продовження терміну для укладання договору купівлі-продажу допускається за додатковим погодженням між сторонами, яке також має бути оформлено відповідно нотаріально посвідченою угодою (а.с.8) Згідно ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Так, судовим розглядом встановлено і не заперечується сторонами, що 05.07.2010 року договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між сторонами підписаний і оформлений не був, оскільки позивач в період з 29.06.2010 року по 09.07.2010 року знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комсомольської міської лікарні із травмою правою руки (гострим бурситом правого ліктьового суглобу), що підтверджується виписним епікризом №5031/440 (а.с.9) Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами додатково була погоджена і нотаріально посвідчена угода про продовження терміну для укладання основного договору купівлі-продажу. Відтак, стверджувати про те, що саме відповідач необґрунтовано відмовився або іншим чином ухилився від укладання такого договору в строк та на умовах, визначених в попередньому договорі від 14.06.2010 року, як на тому наполягає позивач, підстав немає, отже немає і правових підстав для стягнення з нього пені в розмірі 100 відсотків від суми авансу, переданого за попереднім договором. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач в своїй заяві про усунення недоліків позовної заяви стверджував про те, що відповідно до вимог ч.1 ст.131 ЦПК України подасть докази на підтвердження своїх позовних вимог до початку розгляду справи по суті, також звертав увагу суду на те, що він відповідно до ст. 133 ЦПК України має право звернутися до суду із заявою про забезпечення доказів або заявою про їх витребування в порядку ст. 137 ЦПК України, при цьому не акцентуючи увагу на тому, про які саме докази йде мова (а.с.25) Натомість, такими правами позивач не скористався, подав заяву про те, що в судові засідання по справі з`являтися не може через погіршення стану свого здоров`я, також про те, що через відсутність постійного джерела доходів не має можливості направити в судове засідання і свого представника (а.с.39) В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.02.2014 року було встановлено, що 07.07.2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали належні їм частки, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] купили в рівних частках по 1/4 частині квартиру [ADDRESS]. У цей же день [PERSON] та [PERSON] оформили договори купівлі-продажу однокімнатних квартир кожна, а саме [PERSON] - квартири [ADDRESS], а [PERSON] - квартири [ADDRESS] (а.с.27 на звороті) Як вбачається з договору купівлі-продажу від 07.07.2010 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] м. Комсомольська Полтавської області із [PERSON], який діяв на підставі довіреності, від імені [PERSON].(а.с.11) При цьому, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області вищезазначеним рішенням від 18.02.2014 року визнала квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тому що, як встановлено рішенням суду, незважаючи на те що власником зазначена [PERSON], дана квартира була придбана за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON], що були отримані від продажу квартири [ADDRESS]. Також апеляційний суд окремо наголосив на тому, що вищезазначені договори купівлі-продажу даних квартир були оформлені в один і той же день та в одного і того ж нотаріуса Комсомольського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.28) Про те, що позивач був присутнім під час підписання вищезазначених договорів, зазначає і сам позивач в своїй позовній заяві (а.с. 2), це не заперечує і відповідач по справі, що згідно ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, колегія суддів в своєму рішенні від 18.02.2014 року звернула увагу і на те, що отриманий [PERSON] від [PERSON] аванс в сумі 8000 грн. був врахований під час укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.28) Відповідачем в судовому засіданні також були підтверджені вищезазначені обставини, отже підстав стверджувати про те, що відповідач незаконно володіє чужим майном, а саме зазначеною сумою авансу, у суду немає. У зв`язку з цим суд не вбачає підстав і для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь і пені за несвоєчасне повернення авансу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позовних вимог, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і судові витрати, в даному випадку сума сплаченого судового збору і витрати на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed