Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який просив задовольнити, з підстав визначних в позовній заяві, та вказав, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору у нього станом на 31.07.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 171 067, 35 грн., яка складається з: -суми заборгованості за кредитом - 70575,63 грн.; - суми заборгованості за відсотками - 100491,72 грн., які просив стягнути з відповідача. 02.10.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представником позивача до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 16.11.2015 року, 24.12.2015 року відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату, час і місце належним чином. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. 29.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) був укладений кредитний договір № 11085524000 (надалі - кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 5000,0 долларів США з розрахунку 24 % річних за користування кредитом на строк з 29.11.2006 року по 29.05.2008 рік. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2013 року у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» відступив, а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором № 11085524000 від 29.11.2006 року укладеним між між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора у відносинах з відповідачами. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у нього станом на 31.07.2015 року, виникла заборгованість у розмірі 171 067, 35 грн., яка складається з: -суми заборгованості за кредитом - 70575,63 грн.; - суми заборгованості за відсотками - 100491,72 грн. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит. Однак, в порушення умов Кредитного договору в частині обов'язку забезпечувати погашення грошових зобов'язань, згідно графіку погашення кредиту відповідач належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього виникло прострочене зобов'язання з погашення кредиту. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України). Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до п.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд відзначає, що зазначені вище договори підписані в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнані недійсними. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований тому позовні вимоги щодо стягнення боргу, що складає: суму заборгованості за кредитом - 70575,63 грн. та суму заборгованості за відсотками - 100491,72 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що на час подання позову у даній справі у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» була запроваджена тимчасова адміністрація на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51, а на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 строк запровадження тимчасової адміністрації продовжено з 03.03.2015 р. по 02.09.2015 р. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 12.08.2015 року) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору. Положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України визначають, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved