Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь проценти за користування грошовими коштами у розмірі 4 400 доларів США та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь судові витрати за сплачений судовий збір у сумі 351 гривень 69 копійок. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 12 березня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримала у борг 2000 доларів США, зі сплатою відсотків, із розрахунку 10 відсотків від суми заборгованості на місяць. Так рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму основного боргу 14 288 гривень 40 копійок. Станом на момент звернення з позовом до суду, вказане рішення суду не виконується та станом на 01.09.2013 року [PERSON] має перед позивачем [PERSON] заборгованість по процентам за користування грошовими коштами у сумі 4 400 доларів США, що підтверджується відповідними розрахунками, доданими позивачем. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні, позовні вимоги уточнив, просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] проценти за користування позикою у сумі 7200 доларів США, що за курсом НБУ становить 72 000 гривень та судовий збір у сумі 720 гривень. Представник відповідач - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила у позові відмовити у повному обсязі посилаючись на їх безпідставність, оскільки як на її думку договір займу укладався між фізичними особами, а надання ними грошових коштів на умовах позики зі сплатою відсотків фізичною особою - чинним законодавством не передбачено. Суд, вислухавши доводи представника відповідача, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно положень ч.3 ст.60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач на теперішній час, як встановлено ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.04.2011 року у справі № 2-1115/2010 встановлено часткове виконання боргового зобов'язання [PERSON] у сумі 200 доларів США. Згідно боргової розписки від 12.03.2010 року, відповідач [PERSON] зобов'язалася у строк до 12 липня 2010 року, повернути позивачу суму боргу, зі сплатою 10% від суми боргу щомісячно. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відсутність розписки про повернення повної суми боргу в строк, та наявність у позивача оригіналу розписки про отримання грошей без помітки на ній про повернення боргу - є безспірним підтвердженням того, що відповідач до сьогоднішнього дня не повністю виконав взяті на себе обов'язки по поверненню суми боргу. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відносини які встановилися між позивачем та відповідачем урегульовані ст.ст.1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України де сторонами у договірному зобов'язанні є кредитор та боржник, а тому інших осіб права, яких могли би порушитися у результаті ухвалення рішення на користь позивача не має. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів по справі, а також врахувавши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що реальну заборгованість по процентам необхідно обраховувати з суми 1800 доларів США, а не 2000 доларів США, виходячи з того, що [PERSON] частково виконала боргове зобов'язання у сумі 200 доларів США, тому сума заборгованості за процентами становить 180 х 36 місяців = 6480 доларів США. Таким чином суд вважає за потрібне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості по процентам за договором позики від 12.03.2010 року у сумі 6 480 доларів США. Згідно офіційного курсу валют Національного банку України, станом на 15.04.2014 року офіційним курс долара США на 15.05.2014 року встановлено за 100 доларів США - 1166 гривень 30 копійок. Так сума заборгованості по процентам у перерахунку на національну валюту складає 6 480 х 11,66 = 75 556 гривень 80 копійок. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачем сплачено судового збору у сумі 352 гривні та 368 гривень, а всього 720 гривень. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial