Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON], що підтверджується рішенням Амур - Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська №41/9 від 13.01.89 року та свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS], яке видано 17.02.89 року виконавчим комітетом районної ради, що зареєстроване в реєстровій книзі КП ДМБТІ за №511-83. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть за [NUMBER], виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] були: його дружина [PERSON] та його син [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. [PERSON], який до 1985 року проживав у спірному будинку разом зі своєю матір'ю [PERSON], не поспішав оформлювати своє право на спадкування за законом після смерті свого батька, та у 1995 році, коли померла і його матір, він виявив бажання продати цей будинок. Мати позивача [PERSON] вирішила купити у [PERSON] цей будинок, а оскільки у нього були відсутні належним чином оформлені документи на будинок, вони уклали між собою домашню угоду купівлі - продажу будинку в простій письмовій формі та в присутності свідків. Відповідно до цієї угоди купівлі - продажу будинку укладеної 20 листопада 1985 року [PERSON] «покупець» передала [PERSON] «продавцю» гроші в сумі 2 300 рублів, а [PERSON] передав їй ключі від будинку та всі існуючи документи на будинок і пообіцяв, що найближчим часом він оформить всі необхідні правовстановлюючі документи на підставі яких буде мати можливість оформити цю домашню угоду нотаріально. Саме з 1985 року батьки позивача почали проживати в цьому будинку, де у 1986 році народився позивач [PERSON], в цьому будинку позивач мешкає до цього часу. Як зазначається позивачем при зверненні до суду [INFO] померла моя мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Амур - Нижньодніпровської районної ради; [INFO] помер його батько - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого Амур - Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Увесь цей час з 1985 року та до цього часу сім'я позивача, в тому числі й позивач, вільно та відкрито користувалися спірним будинком, зробили в ньому необхідний ремонт, постійно сплачували комунальні платежі та земельний податок. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 20 листопада 1985 р., укладеного в простій письмовій форм, який підписаний [PERSON] та [PERSON], між ними були погоджені всі істотні умови: предмет та ціна будинку; продавцем у присутності свідків були повністю отримані кошти за будинок від покупця; покупцем отримані всі документи які мав на той час продавець та між ними була досягнута домовленість про подальше нотаріальне посвідчення угоди. Тобто, покупцем ([PERSON]) були виконані всі умови, в той же час, [PERSON] після отримання грошей зник у невідомому напрямку та ухилявся від подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу будинку. Батьки позивача ще за життя неодноразово намагалися знайти [PERSON], але це їм не вдалося, та лише після смерті батьків позивач довідався про те, що [PERSON] помер у [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Предмет позову становить вимога про визнання дійсною угоди купівлі - продажу будинку [ADDRESS], укладеної 20 листопада 1985 року між [PERSON] та [PERSON], про встановлення факту прийняття [PERSON] спадкового майна у виді будинку [ADDRESS], яке відкрилося після смерті [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності за [PERSON] на будинок [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв. метрів в тому числі житловою 15,7 кв. метрів. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 42, 44, 47 ЦК Української РСР, ст.ст. 1261, 1268, 1296 ЦК України тощо. У судовому представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення позивача, допитав свідків та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.11.1985 р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу за 2 300 рублів житлового будинку [ADDRESS]. Укладаючи договір, сторони за ним погодили, що з часу підписання цього договору [PERSON] вселяється у будинок разом зі родиною, користується та розпоряджується будинком на свій розсуд, здійснює ремонтні роботи у будинку, а [PERSON] зобов'язується протягом 1 року з часу підписання даного договору оформити своє право на будинок в порядку спадкування за законом, після чого сторони здійснюють нотаріальне оформлення договору купівлі продажу будинку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, застосування ч. 2 ст. 47 ЦК можливе лише в разі обов'язкового нотаріального оформлення угоди; сторони за укладеним вище договором не дотримали вимог закону у частині обов'язкового нотаріального оформлення угоди (ч. 1 ст. 227 ЦК Української РСР). За ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК Української РСР) Відповідно до ст. 225 зазначеного вище кодексу право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. Судом в цій справі встановлено, що за договором від 20.11.1985 р. продавець ([PERSON]) не був власником житлового будинку [ADDRESS]; даний будинок належав на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок [ADDRESS], яке видано 17.02.89 року виконавчим комітетом АНД районної ради народних депутатів, яке видано на підставі рішення виконкому Амур - Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №41/9 від 13.01.1989 року; право власності [PERSON] зареєстроване в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу по реєстру за №511-83. Даний факт, на переконання суду, має значення для вирішення справи, адже угода (договір купівлі-продажу від 20.11.1985 р.) укладена з боку продавця від імені особи, яка не є власником відчужуваного майна, тому договір не може бути визнаний дійсним; разом з тим, посилання позивача на виконання з боку його батьків повністю угоди, що потребує нотаріального посвідчення, та на те, що друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, не є такими, що впливатимуть на висновки суду, враховуючи ще встановлений судом факт припинення правоздатності продавця [PERSON] у зв'язку зі смертю [INFO] (свідоцтво про смерть від 16.08.2013 р. видано Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції /а.с. 23/). Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] (які надали майже аналогічні свідчення, свідчив суду, що були свідками укладення договору купівлі-продажу в листопаді 1985 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] розрахувалася одразу із продавцем та вселилася у будинок із чоловіком, дитини на той час подружжя не мало, та коли продавцю віддавали грошові кошти, він обіцяв зробити документи на будинок) не спростовують зазначені вище висновки суду. Що стосується інших вимог позову: про встановлення факту прийняття [PERSON] спадкового майна у виді будинку [ADDRESS], яке відкрилося після смерті [PERSON] та [PERSON], та про визнання права власності за [PERSON] на будинок [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв. метрів в тому числі житловою 15,7 кв. метрів, дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволення первісної вимоги позову. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed