Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом та заявленими у позові вимогами про визнання за ним права власності на гараж №1 площею 26,9 кв.м, розташований по вул. Лозовій, 70 у м. Дніпрі з підстав, передбачених ст. 22 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 8, 15, 16, 208, 317, 319, 328, 373, 375, 376, 392 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до наданої суду письмової заяви представник позивача відмовився від частини позовних вимог щодо стягнення судового збору з відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України, 24.12.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу гаража, за яким продавець ([PERSON]О.) зобовязався передати у власність покупця (позивач) недобудований гараж №1, загальною площею 26,9 кв.м з наступними технічними характеристиками: літ 1 підвал 10,8 кв.м, підвал 5,3 кв.м, усього площа гаража 43,- кВ.м, загальна 26,9 кв.м, додаткова 16,1 кв.м, гараж розташований за адресою: вул. Лозова, 70, м. Дніпро. Відповідно до укладеного договору зазначений гараж належить продавцю на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська №35/7 від 20.10.2000 р. Судом також на підставі договору про виконання роботи від 15.03.2014 р., який був укладений між [PERSON] (замовник) та Приватним підприємством «Фірма Сервер» (виконавець), встановлено, що сторони за даним договором досягли домовленості, що виконавець зобовязується виконати за завданням замовника наступну роботу: здійснити добудову гаражу №1 та реконструкцію підвалу, розташованого по вул. Лозовій, №70 у м. Дніпропетровську, та виготовити технічну документацію (технічний паспорт на гараж після добудови та реконструкції підвалу реконструкції, та оформити документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та здійснити державну реєстрацію) у строк з 15.03.2014 р. до 01.08.2014 р., а замовник зобовязується прийняти та оплатити дану роботу. Сторони за договором від 15.03.2014 р. досягли згоди також з питань розміру та порядку оплати роботи, відповідальності сторін та з інших питань. Звертаючись до суду, позивач наголошував на тому, що відповідач, виконав роботи із добудови гаража та реконструкції підвалу, втім, він не має змоги виконати свої зобовязання щодо оформлення документів для нотаріального посвідчення договору та проведення державної реєстрації гаражу у звязку з відсутністю частково виготовлених документів у відповідача, оскільки вони знаходяться за адресою: м. Донецьк, вул. Жарікова, 25/97, яка окупована, та підприємство (відповідач) не має доступу до них та не впевнено що вони там взагалі є. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд керується ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 334 ЦК України (ч. 1) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК). Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. На обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей обєкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація. Втім, зазначені вимоги закону з боку позивача виконані не були, оскільки суду не було надано доказів укладення договору купівлі-продажу гаража від 24.12.2013 р. у відповідності до вимог ст.ст. 208, 209 ЦК України, через що не є слушними посилання позивача на порушення його прав, як власника, у звязку з чим його права підлягали ба захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладений між сторонами в даній справі договір купівлі-продажу гаража від 24.12.2013 р. є нікчемним, тобто його недійсність встановлена законом (ч. 2 ст. 215 ЦК), тому в силу ст. 202 ЦК позивач не набув на його підставі цивільних прав та обовязків, а зазначені ним у позові підстави для визнання за ним права власності на обєкт нерухомого майна не передбачені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed