Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який його представник підтримав в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 03.11.2015 року на 49 км. + 100 м автодороги Н-12, Суми-Полтава, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Peugeot, д.н.з. [NUMBER], під керування [PERSON], та транспортного засобу IFA 60, д.н.з. 07691ВВ, під керуванням [PERSON] Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», [PERSON] в ПрАТ «Європейський страховий союз». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та наданих [PERSON] до ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» документів було складено страховий акт №1945.20615.01.01 від 04.12.2015 року та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 8661,40 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2016 року із ПрАТ «Європейський страховий союз» на користь ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» було стягнуто страхове відшкодування у розмірі 7661,40 грн. та судовий збір 1218,84 грн. 10.02.2017 року ПрАТ «Європейський страховий союз» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 8880,24 грн. на користь ПрАТ «СК «Альфа-Страхування». Оскільки ні власник, ні водій ([PERSON]В.) транспортного засобу IFA 60, д.н.з. 07691ВВ, із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ «Європейський страховий союз» не зверталися, тому останнє має право вимоги до [PERSON], як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків. 13.10.2017 року між ПрАТ «Європейський страховий союз» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих страхувальником ПрАТ «Європейський страховий союз» по договору страхування №АЕ/6173230 від 01.11.2015 року в розмірі 8880,24 грн. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8880,24 грн. та сплачений судовий збір. Відповідач [PERSON], разом зі своїм представником [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову та в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.03.2016 року провадження відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито, у звязку із закінченням на момент розгляд справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, тобто [PERSON] В,В. не було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке стало наслідком здійснення страхової виплати. Крім того, [PERSON] здійснив всі необхідні дії, передбачені ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, та повідомив телефонним дзвінком на гарячу лінію страхової компанії про дорожньо-транспортну пригоду. До того, [PERSON] зазначив, що судовий збір у розмірі 1218,84 грн., який був стягнутий з позивача рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2016 року, не підлягає стягненню у порядку регресу, оскільки самим позивачем було допущено порушення виплат перед ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», що стало наслідком предявлення позову із боку ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» до ПрАТ «Європейський страховий союз». Суд, заслухавши думку представника позивача, пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.11.2015 року на 49 км. + 100 м автодороги Н-12, Суми-Полтава, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Peugeot, д.н.з. [NUMBER], під керування [PERSON], та транспортного засобу IFA60, д.н.з. 07691ВВ, під керуванням [PERSON] (а.с.16). Відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на 03.11.2015 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу IFA 60, д.н.з. 07691ВВ, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Європейський [PERSON] Союз» відповідно до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6173230 (а.с.15). Цивільно-правова відповідальність [PERSON], станом на 03.11.2015 року, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «[PERSON] компанія «Альфа-Страхування», що підтверджується Договором добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0810259.676 від 19.02.2015 року. Предметом страхування вказаного договору є транспортний засіб Peugeot 208, д.н.з. [NUMBER] (а.с.17). 03.11.2015 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.18), відповідно до якої, а також на підставі наданих [PERSON] документів, було складено [PERSON] №1945.206.15.01.01 від 04.12.2015 року (а.с.24) та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 8661,40 грн., що підтверджується Розрахунком страхового відшкодування та Платіжним дорученням №22771 від 09.12.2015 року (а.с.25-26). ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з ПрАТ «Європейський [PERSON] Союз» матеріальної шкоди в порядку регресу (а.с.27-28). Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.12.2016 року позовні вимоги ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» задоволено частково; стягнуто з ПрАТ «Європейський [PERSON] Союз» на користь ПрАТ «СК «Альфа-Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 7661,40 грн. та судовий збір в розмірі 1218,84 грн. (а.с.29-34). 10.02.2017 року ПрАТ «Європейський [PERSON] Союз» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 8880,24 грн. на користь ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», що підтверджується копією платіжного доручення №327 від 10.02.2017 року (а.с.35). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що виникають внаслідок відшкодування шкоди. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В мотивувальній частині постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.03.2016 року суддею було встановлено, що своїми діями, які мали місце 03.11.2015 року на 49 км + 100 м автодороги Н-12, Суми Полтава, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом ШАФ 60, д.н.з. 07691ВВ, вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с.16). Вказана обставина також підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 року по справі №910/21895/16, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає додатковому зясуванню. Згідно постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.01.2016 року, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 року №1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За загальним правило, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. 38.1.1.«ґ» п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно п. 33.1.4 ч. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Наведеними правовими нормами встановлено обовязок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами й запобігти необґрунтованим виплатам. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №753/16740/15-ц від 31.05.2017 року, відповідно до якої, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обовязку щодо повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. Таким чином, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] не надав суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження факту належного повідомлення страховика ПрАТ «Європейський страховий союз» про дорожньо-транспортну пригоду, в порядку передбаченому п. 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», внаслідок чого у страховика виникли необґрунтовані виплати, а тому до ПрАТ «Європейський страховий союз» перейшло право вимоги до [PERSON], як до водія забезпеченого транспортного засобу, відповідального за відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Договору відступлення права вимоги від 13.10.2017 року ПрАТ «Європейський [PERSON] Союз» відступає (передає), а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» приймає право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих страхувальником страховій компанії ПрАТ «Європейський страховий союз» по договору страхування №АЕ/6173230 від 01.11.2015 року в розмірі 8880,24 грн. (а.с.38-42). За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в частині стягнення з [PERSON] в порядку регресу завдані збитки, а саме страхове відшкодування, виплачене на користь ПрАТ «СК «Альфа-Страхування», в розмірі 7661,40 грн. Вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] в порядку регресу суми судового збору в розмірі 1218,84 грн., сплаченого ПрАТ «Європейський страховий союз» за результатом розгляду справи в Господарському суді м. Києва, суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки господарсько-виробничі спори виникають виключно між суб'єктами господарювання у процесі безпосереднього здійснення ними господарської діяльності. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору пропорційно від задоволених позовних вимог (86%) у розмірі 1515 грн. 32 коп.

Outcome: partial