Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок №1 з надвірними будівлями по вулиці Лермонтова у місті Олександрія Кіровоградської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31 липня 200 року уклав догоівр купівлі-продажу нерухомого майна, за яким купив у відповідача [PERSON] житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Лермонтова, 1. Даний договір був укладений на Олександрійській філії Придніпровської товарної біржі, реєстраційний номер 462-НД/462/Ф12 та засвідчений підписами продавця, покупця та директора філії. Договір купівлі-продажу та право власності на будинок зареєстровано в Олександрійському КМ БТІ 07.08.2000 року за №2877/103. На теперішній час позивач має намір розпорядитися своїм будинком шляхом продажу або дарування, однак нотаріус відмовила йому, посилаючись на те, що необхідно звернутись до суду з позовом про визнання права власності у звязку з тим, що згідно інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не передбачено як правовстановлюючий документ - угода затверджена на товарній біржі. Позивач та його представник в судове засідання не зявились. 21 березня 2019 року представник позивача [PERSON] просила розгляд справи проводити без її участі та участі позивача, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила справу слухати за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується підписом відповідача у поштову зворотному повідомленні. Відзиву чи будь-яких інших заяв від відповідача також не надійшло. За відсутності заперечень позивача суд у засіданні 21 березня 2019 року, враховуючи зазначені вище обставини, ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 31 липня 2000 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Лермонтова, 1, м. Олександрія, Кіровоградської області. Це підтверджується копією вказаного вище договору, який доданий до матеріалів справи. У договорі зазначено, що він зареєстрований в Олександрійській філії Придніпровської товарної біржі за № 462-НД/462-Н/Ф12 та підписаний сторонами договору та директором філії біржі [PERSON]. Договір купівлі-продажу та право власності на будинок зареєстровано в Олександрійському КМ БТІ 07.08.2000 року за №2877/103. Відповідно до архівної довідки № 377, виданої КП Олександрійське МБТІ 08.05.2018 року, право власності на будинок № 1 за адресою вул. Лермонтова, м. Олександрія, Кіровоградської області належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого Олександрійською філією Придніпровської товарної біржі 31.07.2000 року № 462-НД/462-Н/Ф12. На виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.02.2019 року про витребування доказів КП Олександрійським МБТІ було надано матеріали інвентиризаційної справи. Відповідно до витребуваних матеріалів суд робить висновок про те, що договір купівлі-продажу, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] на Олександрійській філії Придніпровської товарної біржі від 31.07.2000 р. № 462-НД/462-Н/Ф12, ніким не був оспорений. Також у матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про наявність будь-яких інших, ніж сторони зазначеного договору, осіб, що мають будь-яке право або інтерес щодо будинку № 1 за адресою вул. Лермонтова, м. Олександрія, окрім [PERSON]. Суд, при вирішенні спору, застосовує такі норми права. Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ст. 47 ЦК УРСР України. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Стеттею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки сторони виконали умови договору купівлі-продажу будинку, будинок був фактично переданий продавцем покупцю, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований у КП Олександрійське МБТІ, у передбаченому законом порядку договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми або з інших підстав судом не визнавалася недійсним, цей договір ніким не спорюється, суд дійшов висновку про те, що право власності [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на будинок № 1 за адресою вул. Лермонтова, м. Олександрія. З огляду на вищезазначене, позов підлягає задоволенню. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 795,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved