Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], 1989 року народження, який є батьком неповнолітнього [PERSON], та стягнути з нього на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначила, що вона є рідною бабусею по матері - [PERSON]. До моменту смерті її доньки вона займалась вихованням її онука, а після смерті її зять - відповідач по справі неохоче займається вихованням сина - її онука. Він надає їй онука, коли нема коштів у нього та його родини, дитина більше знаходиться у неї, ніж у батька. Зима 2014 року була дуже холодною і мати віддала дитину їй на 1,5 місяця і вона повністю її утримувала. У грудні 2013 року на її прохання її син застрахував онука в страховій компанії «Інго Україна». Коли онук хворів, їх родина також віддавала на лікування їй, казавши, що у них не має ліків і коштів на них. Дитину вона лікувала неодноразово за свої кошти. Лікування здійснювалось по страховці і за її кошти. Ще при житті її доньки з відповідачем вона писала дільничному заяву про пияцтво, про їх поведінку, просила допомогти їх виселити з квартири, неодноразово казала батькам відповідача, щоб не пили з дітьми. Відповідач довго та часто буває у відпустці за свій рахунок, вихованням сина не займається, не шукає можливості заробити гроші на утримання сина, про дитину піклується мати відповідача. У кожного з їх родини є борги по кредитам, які ніхто не хоче сплачувати. Відповідач дуже часто буває на підпитку, дитина не має необхідного догляду, мати відповідача не має можливості утримувати онука, вона вже більше 1 року не працює. Свого житла відповідач також не має. У квартирі прописано 5 чоловік. Окремої кімнати з усім необхідним для розвитку і відпочинку її онука не має, дитина спить в другій кімнаті з сестрою відповідача. Після того, як відповідач перестав займатися вихованням дитини, цікавитися його станом здоров'я, розвитком, вона взяла на себе відповідальність за розвиток, утримання, виховання та оздоровлення онука так, як це не робив батько - відповідач по справі. Для повноцінного розвитку та виховання онука у неї є все, вона працює, має постійний заробіток, у власності є квартира, де є особиста кімната для онука, яка облаштована всім необхідним для його проживання і розвитку. Вона особисто зі своєї заробітної плати сплачує за харчування у дитячому садку, купує йому необхідний одяг. Онук зареєстрований разом з нею. На протязі п'яти років вона займається вихованням онука, утримує його та виховує. Невиконання своїх батьківських обов'язків відповідачами є наступні обставини: неповнолітній онук відвідує дошкільний дитячий заклад № 85, згідно характеристики з місця навчання вона, бабуся дитини, з великою відповідальністю ставиться до навчання та виховання свого онука, регулярно сплачує за харчування дитини в дитячому садку, купує йому одяг, іграшки, завжди з матір'ю приходила на батьківські збори, а батько та його родина не цікавилась вихованням дитини. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та доповнила обставини позову, вказавши, що її онук мешкає з відповідачем, до себе вона його забирає на вихідних. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив суду, що він виконує свої обов'язки батька відносно сина, вживанням наркотичних засобів він не займається, не зловживає спиртним, займається сином, цікавиться його навчанням - особисто ходив до школи де син навчається та спілкувався з класним керівником. До цього часу він працював в «Кріворіжаглоконструкція», де отримував заробітну плату в розмірі 2 800 грн., а на цей момент він вирішив змінити роботу та працевлаштовується на «Криворіжаглобуд», проходить нарколога та психолога. Син мешкає і буде мешкати разом з ним, і має все необхідне для життя, розвитку та навчання, він його повністю утримує і буде утримувати. Таким чином він не розуміє, чому позивач подала такий позов до суду. Не заперечує ту обставину, що позивач, як рідна бабуся його сина, приймала та приймає участь в його утриманні та вихованні, також не заперечує, що він віддає позивачу сина на вихідні. Представник органу опіки та піклування виконкому Інгулецької районної у місті ради до суду не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, до клопотання додано Рішення виконкому № 334 від 15.10.2014 року. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], позивач є рідною бабусею зазначеної дитини, мати дитини померла [INFO] (а.с.7-12). Згідно довідок в матеріалах справи позивач станом на 30.12.2013 року працювала в ТзОВ «ГОЛМЕТРЕСУРС» прибиральником службових приміщень, отримувала заробітну плату, в розмірі не вище 1220 грн., позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.13-16). На час розгляду справи позивач усно зазначила, що продовжує працювати на тій же посаді в ТзОВ «ГОЛМЕТРЕСУРС» та отримує заробітну плату в розмірі 1225,00 грн. Документальних підтверджень таких обставин позивач суду не надала, відповідач ці обставини не оспорював. Дитина мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS], у вихідні позивач забирає дитину до себе. Вказані обставини визнані сторонами та доказуванню не підлягають. Місце проживання дитини зареєстроване за місцем проживання позивача (а.с.5). Відповідно до рішення виконкому Інгулецької районної у місті ради №334 від 15.10.2014 року за підписом голови районної у місті ради вважається доцільним позбавити батьківських прав відповідача у відношенні його малолітнього сина. На думку позивача відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків стосовно свого малолітнього сина, у зв'язку з чим його необхідно позбавити батьківських прав та стягнути аліменти на утримання сина. На чию користь необхідно стягнути аліменти позивач в позові не вказала, в судовому засіданні позов не уточнювала. У свою чергу відповідач не визнає позов повністю, зазначивши, що дитина мешкає з ним, знаходиться на його утриманні та має все необхідне для свого життя, навчання та розвитку. При цьому відповідач не заперечує ту обставину, що позивач на вихідних бере дитину до себе, не заперечує, що позивач, як рідна бабуся його сина, також приймала та приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Отже, згідно обставин, викладених в позові про позбавлення батьківських прав, останній поданий до суду з підстав ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Статтею 164 Сімейного Кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Виходячи з аналізу норм діючого законодавства, умовами застосування такої міри відповідальності, як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір'ю) правопорушення, передбачене ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю (особа, визнана недієздатною, особа не може бути позбавлена батьківських прав); 4) дитина не досягла повноліття. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст. 170 СК). Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Законом встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Отже, суд повинен впевнитись, що має справу з ситуацією, коли дитина, її життя, здоров'я, виховання знаходиться в небезпеці. Причому така небезпека має суспільно значимий характер. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). Частіше за все байдуже ставлення до страждаючої від голоду, холоду, хвороб дитини сполучається з руйнуючою особистість дитини поведінкою батьків (пияцтво на очах дитини, перетворення дитини у свідка аморальних вчинків тощо). Жорстоке поводження з дитиною, як одна з підстав для позбавлення батьківських прав, означає будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного та соціального насилля над дитиною в сім'ї або поза нею. Фізичне насилля може проявлятись в побоях, спричиненні фізичних страждань у будь-який спосіб. Психічне насилля виражається в погрозах, вселення відчуття страху, придушення волі дитини. Якщо до дітей застосовують фізичне чи психічне насилля інші члени сім'ї, а мати (батько) не протидіють цьому, то позбавлення батьківських прав можливо на підставі ст. 164 СК. Наявність хронічного алкоголізму повинно підтверджуватись відповідним медичним висновком. Всякого роду припущення з цього приводу не допускаються. Для позбавлення батьківських прав за цією підставою немає необхідності у попередньому визнанні батька (матері) - хронічного алкоголіка обмежено дієздатним в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 36 ЦК. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, дослідивши надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позивач не довів ті обставини, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог. Так, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування - вищевказаним рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON]» з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вищевказане рішення виконкому було постановлено 15.10.2014 року за підписом голови районної у місті ради Рижкова Є. Обґрунтовуючи рішення голова виконкому посилається на характеристику комунального дошкільного навчального закладу № 85 та Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 92, згідно яких відповідач не цікавиться навчанням та успіхами дитини, також посилається на інформацію Інгулецького РВ КМУ, згідно якої відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 178 КУпАП. Крім того, зазначено, що відповідач не з'явився на засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Слід зазначити, що на момент постановлення зазначеного рішення малолітня дитина відповідача вже не відвідує дошкільний навчальний заклад, а навчається в загальноосвітній школі, характеристики з якої суду не надано. Отже, суд знаходить, що вказане вище рішення виконкому не ґрунтується на фактичних даних, які б вказували на те, що дитина, її життя, здоров'я, виховання знаходиться в небезпеці, яка має суспільно значимий характер. Зазначене рішення взагалі не доводить, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини - не годує, не забезпечує необхідним одягом, медичною допомогою, не робить нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини тощо. Крім того, зазначене рішення не доводить наявність інших підстав для позбавлення відповідача батьківських прав - жорстоке поводження з дитиною, те що відповідач є хронічним алкоголіком або наркоманом, те що відповідач вдається до експлуатації дитини, примушує її до жебракування та бродяжництва чи є засудженим за вчинення умисного злочину щодо дитини. У свою чергу залишається незрозумілим те, чому вказане рішення не відображає дій органу опіки та піклування щодо встановлення ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: рішенням не зазначено, чи обстежував орган опіки та піклування безпосередньо умови проживання дитини, відповідача та інших осіб, які проживають з дитиною та який висновок був зроблений за наслідками обстеження, чи опитувались сусіди відповідача та мешканці будинку, де мешкає відповідач та дитина. Такі дії у сукупності з іншими встановлені законом і є обов'язковими, проте виконані не були. Досліджуючи вказане рішення виконкому, суд приходить до висновку, що дії комісії з питань захисту прав дитини обмежились лише вивченням характеристик з дошкільного навчального закладу, загальноосвітньої школи та інформації Інгулецького РВ КМУ. Відсутні відомості щодо побутової характеристики відповідача за місцем його проживання з дитиною, не опитані мешканці будинку за місцем проживання відповідача, в матеріалах справи знаходяться пояснення лише тих осіб, які мешкають за місцем проживання позивача (36-42), більш того, з рішення не вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини спілкувалась з дитиною. Cлід також звернути увагу на ту обставину, що постановляючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача, виконком районної у місті ради не дав оцінку тій обставині, що у дитини з батьків залишився лише батько, оскільки мати померла. В даному випадку, у разі задоволення позову, дитина позбавляється батьківського піклування. При цьому, з огляду на зміст зазначеного рішення органом опіки та піклування не зроблено жодної дії щодо захисту прав дитини, які визначені законом і викладені в Постанові Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», а враховуючи звернення до виконкому позивача не проведені встановлені законом дії щодо можливості призначення саме позивача опікуном дитини тощо. Таким чином, дії виконавчого комітету районної у місті ради стосовно питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, які зазначені у вказаному рішенні виконкому виявились вкрай недостатніми для застосування такої крайньої міри. Щодо твердження позивача, яка вважає, що відповідач не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, суд знаходить, що позивачем такі обставини не доведені. При цьому, суд знаходить, що одна частина обставин, які викладені в позові, спростована самим позивачем в судовому засіданні, друга частина обставин залишається не доведеною, інші обставини судом до уваги не приймаються, оскільки стосуються часу, який передує розгляду справи судом. Так, позивач, вказуючи в позові, що дитина більше знаходиться у неї, ніж у батька, в своїх поясненнях в судовому засіданні спростувала ці обставини, вказавши, що дитина на цей час постійно мешкає з батьком, а вона лише на вихідних забирає онука до себе, що у свою чергу було підтверджено відповідачем. Вказуючи такі обставини, що відповідач не займається вихованням дитини та не шукає можливості заробити гроші на утримання свого сина, дитина не має необхідного догляду, не має окремої кімнати з усім необхідним для розвитку і відпочинку, відповідач перестав займатися вихованням дитини, перестав цікавитись його станом здоров'я, розвитком позивач на підтвердження зазначеного не надала доказів. Залишається також не підтвердженим те, що позивач взяла на себе відповідальність за розвиток, утримання, виховання та оздоровлення онука так, як це не робив батько. До уваги не приймаються ті обставини, за якими дитина відвідує дитячий садочок, батько на батьківські збори не приходив та не цікавився вихованням дитини, оскільки на час розгляду справи, дитина вже є учнем 1-го класу загальноосвітньої школи. При цьому, позивачем не надано жодного доказу, що на цей час відповідач не відвідує місце навчання свого сина і не цікавиться його вихованням. Обмежень щодо надання доказів у сторін не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів судові винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що свідчило б про ухилення відповідачів від виховання дитини і вважає, що такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав, є передчасним та може спричинити дитині важких негативних психічних наслідків, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. У свою чергу, з урахуванням вищевикладених обставин не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання його сина, оскільки позивачем не доведено, що дитина знаходиться на її утриманні, чи на утриманні іншої особи (позивачем не було зазначено, на чию користь вона бажає стягнути аліменти), а батько дитини - відповідач у справі ухиляється від виконання свого обов'язку по утриманню дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed