Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив, до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві (далі ВДВС Солом`янського РУЮ), ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» про визнання права власності на майно, звільнення його з-під арешту та виключення з акту опису й арешту майна. В обґрунтування вимог позивач зазначив наступне: 04.03.2014 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ складено акт опису й арешту майна, яким описано та передано на відповідальне зберігання боржнику ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» наступне майно: одна покрасочна камера Riello EE-7002RA/ЕЕ-7003R, один стенд рихтовочний Celette-sevenne (svn05.151), один компресор FIAC F-500, один обігрівач, один стіл верстат слюсарний металевий, одна скляна вітрина, три шафи металічні ШР, три гідравлічних підйомника Ewar 4t.220/380. Позивач стверджує, що насправді зазначене майно належить йому, воно згідно договору зберігання від 01.11.2012 між позивачем та ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» було передано останньому на зберігання до 31 грудня 2014 року. Як тільки позивач дізнався про перебування вищезазначеного майна під арештом в рамках виконавчого провадження, в якому ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» виступає боржником, він звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав (а.с. 2-3, 54) В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених судом вище. Представник відповідача ВДВС Солом`янського РУЮ покладалася на розсуд суду при вирішенні даної справи, при цьому пояснила, що на виконанні у ВДВС перебуває наказ Господарського суду м. Києва про стягнення з боржника ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» на користь ДГО «Консорціум «Військово-будівельна індустрія» боргу в сумі 76538,62 грн. За участю [PERSON] - позивача по даній справі, в провадженні ВДВС відсутні будь-які виконавчі провадження. Також подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 53) Представник відповідача ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» позовні вимоги визнав, надав письмові пояснення, крім того, зазначив, що вищезазначене майно не належить ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» на праві власності, а з 01.11.2012 перебуває за адресою підприємства м. Київ, вул. Волинська,64 на підставі договору зберігання. Більше того, просив звернути увагу суду на те, що це майно не з`явилося на балансі підприємства в 2012 році, а в 2013-2014 роках ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» взагалі не здійснювало господарську діяльність (а.с. 30) Представник третьої особи заперечував проти задоволення позову, звертав увагу суду на те, що рішення суду, яке набуло чинності, має бути виконане, а ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» вже тривалий час ухиляється від його виконання, стверджував, що майно належить боржнику за виконавчим провадженням, а вищезазначений договір зберігання є таким, що суперечить вимогам закону, і не може бути прийнятий судом до уваги. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, судовим розглядом встановлено, що з 25.11.2013 на виконанні у державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Козака Р.П. перебуває виконавчий лист Господарського суду м. Києва, за яким з ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» підлягає стягненню на користь ДГО «Консорціум «Військово-будівельна індустрія» сума боргу в розмірі 76538,62 грн. (а.с. 37) В межах вказаного виконавчого провадження 04.03.2014 державним виконавцем було проведено опис майна боржника за адресою м. Київ, вул. Волинська, 64 та накладено на нього арешт, відповідно до Акту опису й арешту майна, а саме: одна покрасочна камера, яка оцінена в 5000 грн., один стенд рихтовочний, який оцінений в 5000 грн., один компресор FIAC F-500, який оцінений в 1000 грн., один обігрівач, який оцінений в суму 500 грн., один стіл верстат слюсарний металевий, який оцінений в 500 грн., одна скляна вітрина, оцінена в 500 грн., три шафи металічні ШР, які оцінені в 3000 грн., та три гідравлічних підйомника, які оцінені в 3000 та 2000 грн. кожний (а.с. 10-11) Як вбачається з договору зберігання №01/11/12 від 01.11.2012 року, укладеного між позивачем по справі [PERSON] і відповідачем ТОВ «ПАВЕР МОТОРС», сторони згідно акту приймання передачі одна передала, а інша відповідно прийняла на зберігання майно, зазначене в додатку до цього договору, серед якого і одна покрасочна камера Riello EE-7002RA/ЕЕ-7003R б/в, один стенд рихтовочний Celette-sevenne (svn05.151) б/в, один компресор FIAC F-500 б/в, один обігрівач повітряний б/в, один стіл верстат слюсарний металевий б/в, одна скляна вітрина, три шафи металічні ШР, три гідравлічних підйомника Ewar 4t.220/380 б/в (а.с. 5) Разом з тим, суд не бере до уваги доводи представника третьої особи про те, що він вважає укладений між сторонами по справі договір зберігання незаконним, оскільки його оспорювання не є предметом розгляду даного спору. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» з відповідними змінами встановлено, що вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису. В свою чергу, частиною 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч.5 ст. 52 Закону) Згідно ч. 1 ст.55 Закону державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ст. 57 Закону) Отже, аналіз вищенаведених норм Закону дозволяє зробити висновок про те, що державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні. Відповідно до ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник. Так, статтями 10, 60 ЦПК України встановлено імперативне правило, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України) Позивач надав квитанції (товарні чеки №23, 24, 25, 26 від 25 квітня 2011 року кожний) на підтвердження того, що камера покрасочна (електрична), стенд рихтовочний, компресор воздушний та три підйомника гідравлічних належить йому на праві приватної власності (а.с.15) Зазначені обставини представником відповідача ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» також не заперечувалися та знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки надані останнім документи (фінансові звіти), також не дають підстави вважати про знаходження цього майна на балансі підприємства ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» (а.с. 32-36) Суд погоджується із доводами представника позивача про те, що розбіжності в точній назві вищезазначеного майна державним виконавцем при складанні акту від 04.03.2014 року обумовлені тим, що він не є фахівцем у відповідній галузі і не міг на час складання акту ідентифікувати точну назву і покрасочної камери, і стенда рихтовочного, і підйомників, і компресора. До того ж зазначив, що 2 підйомники були взагалі розукомплектовані. Дані обставини були підтверджені і представником відповідача ТОВ «ПАВЕР МОТОРС» в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Отже, приходжу до висновку, що позивач на законних підставах придбав у власність 25 квітня 2011 року покрасочну камеру Riello EE-7002RA/ЕЕ-7003R, стенд рихтовочний Celette-sevenne (svn05.151), компресор FIAC F-500 та гідравлічні підйомники Ewar 4t.220/380, про що суду надано відповідні докази, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на це майно, а також виключення його з акту опису й арешту майна від 04.03.2014 року та звільнення цього майна з-під арешту підлягають задоволенню. Проте доказів на підтвердження належності саме позивачу обігрівача, столу верстату слюсарного металевого, скляної вітрини та трьох шаф металічних ШР суду не надано. Так, оскільки згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, то в частині визнання права власності і виключення зазначеного майна та звільнення його з-під арешту належить відмовити. Апеляційний суд м. Києва в своєму узагальненні щодо практики розгляду районними судами міста Києва справ про виключення майна з-під арешту за 2011-2012 роки акцентує увагу на тому, що задоволення судом позову про виключення майна з-під арешту, заявленого до відділу державної виконавчої служби не відповідає вимогам закону, оскільки орган державної виконавчої служби не може бути належним відповідачем в справах даної категорії. На підставі викладеного та

Outcome: partial