Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він, [PERSON], та [PERSON] були членами КП «Сучасник», яке в 1995 році переїхало з основними засобами та іншим майном на територію ШБУ-35, де орендувало бокси і територію. В 1996 році він разом іншими працівниками КП «Сучасник» був прийнятий на роботу ШБУ-35. В 2008 році [PERSON] помер. Майно залишилося в ШБУ-35, де до дня смерті 15.05.2013 року працював [PERSON] Після смерті [PERSON] та [PERSON] він залишився єдиним власником майна КП «Сучасник», якого на теперішній час не існує. До складу майна входить: електрозварювальний апарат вартістю 800,00 грн., кромкогіб вартістю 4000,00 грн., гільйотина вартістю 8000,00 грн., наждак вартістю 450,00 грн., компресор вартістю 650,00 грн., свердлильний апарат вартістю 600,00 грн., свердлильний напільний апарат вартістю 800,00 грн., зварювальний напівавтомат вартістю 950,00 грн., труборіз вартістю 700,00 грн., автомобіль марки «УАЗ-452Д» д/н 65-88 вартістю 14000,00 грн. На його звернення до ШБУ-35 з проханням повернути йому майно листом від 13.11.2014 року було відмовлено у звязку з відсутністю доказів передачі йому цього майна. Тому, змінивши позовній вимоги, просить на підставі ст. 387 ЦК України витребувати із незаконного володіння відповідача на свою користь зазначене майно. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи його викладеними в ньому обставинами. Позивач пояснив, що наведене у позовній заяві майно купував КП «Сучасник» за особисті кошти членів (засновників) кооперативу для виконання роботи, а оскільки двоє інших членів померли, тому він є його власником. Представник позивача зазначив, що між КП «Сучасник» та ШБУ-35 не укладалося договорів оренди приміщень підприємства чи території, а відносини між ними існували на підставі усних домовленостей. Майно належало членам кооперативу, яке в подальшому було передано КП «Сучасник». У 1998 році діяльність КП «Сучасник» фактично припинилася і з цього часу воно вибуло з володіння кооперативу. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що жодних відносин між ТОВ «ШБУ № 35» та позивачем не існувало, а спірні відносини мають розглядатися між юридичними особами. Позивачем не доведено, що він є або був членом чи засновником КП «Сучасник», який на теперішній час зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців і не перебуває у процесі припинення. Діяльність ЗАТ «ШБУ № 35» припинена в 2010 році і позивач не звертався до нього у визначений законодавством строк з кредиторськими вимогами. Припинення діяльності ЗАТ «ШБУ № 35» відбулося шляхом перетворення у ТДВ «ШБУ № 35». Позивач не є власником майна, а є лише претендентом на нього разом із дружинами померлих членів КП «Сучасник». Стороною позивача також не доведено незаконного заволодіння відповідачем належним позивачу майном. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.06.1993 року позивач прийнятий на роботу газоелектрозварювальником 4-го розряду в кооператив «Технолог», який 15.07.1994 року перейменований в колективне підприємство «Сучасник», а 08.02.1996 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що вбачається з копії його трудової книжки (а.с. 5). КП «Сучасник» створено в результаті реорганізації кооперативу «Технолог» шляхом добровільного обєднання коштів та майна членів кооперативу, про що зазначено в статуті КП «Сучасник» (а.с. 53-62). А також розпорядженням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 15.04.1994 року № 141 кооператив «Технолог» перереєстровано в КП «Сучасник» (а.с. 63, 64). Станом на 03.03.2015 року КП «Сучасник» значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і в ньому відсутні відомості щодо засновників (учасників) юридичної особи, про розмір статутного капіталу та дані про перебування юридичної особи в процесі припинення або у процесі провадження у справі про банкрутство, санації (а.с. 65, 66). Згідно наданих позивачем довідок КП «Сучасник» від 17.04.1995 року позивач, [PERSON] та [PERSON] є засновниками цього підприємства відповідно установчого договору від 05.03.1994 року (а.с. 30, 31, 32). При цьому самого установчого договору до суду надано не було, що унеможливлює встановлення повного кола осіб, які були засновниками підприємства. 19.04.1995 року КП «Сучасник» було придбано кромкогіб, гільйотину, наждак, свердлильні апарати в кількості 2 шт., зварювальний напівавтомат, труборіз, компресор, електрозварювальний апарат, підтвердженням чому є накладна № 76 від 19.04.1995 року (а.с. 29). Як убачається з облікової картки державного АМТ (а.с. 78), автомобіль марки «УАЗ-452Д», 1985 року випуску, д/н [NUMBER] зареєстровано за власником КП «Сучасник». 20.05.2008 року КП «Сучасник» складено акт переоцінки основних фондів, в якому зазначено спірне майно, яке позивач просить витребувати у відповідача (а.с. 9). За підписами позивача, [PERSON] та [PERSON] до директора АТЗТ «ШБУ-35» складено заяву з проханням отримати дозвіл на вивезення з території підприємства обладнання КП «Сучасник» із зазначенням переліку цього майна (а.с. 44). [PERSON] помер 04.04.2008 року, а [PERSON] помер 15.05.2013 року (а.с. 7,8). 11.07.2014 року позивачем було направлено до АТЗТ «ШБУ-35» заяву від 10.07.2014 року про надання дозволу забрати належне КП «Сучасник» майно, а саме гільйотину, кромкогиб, наждак, компресор, електрозварювальний апарат, свердлильний верстак напільний та свердлильний апарат (а.с. 10). На звернення позивача відповідачем була надана відповідь від 13.08.2014 року про те, що діяльність АТЗТ «ШБУ-35» припинена в 2010 році і строк для звернення кредиторів скінчився, доказів укладення договорів оренди та передавальних актів не надано, як і не надано доказів того, що він є членом або засновником КП «Сучасник», у звязку з чим його претензії та вимоги не були задоволені (а.с. 11). Згідно з положеннями\~\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 19 своєї постанови № 5 від 07.02.2014 року\~\~«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що застосовуючи положення\~ст. 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, предявлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Відповідно до\~ст. 387 ЦК\~та ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача (п. 23 постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). За правилами ч. 3 ст. 10, ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України\~кожна\~сторона повинна довести\~ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що він працював в ШБУ-35 по травень 2001 року та бачив, що бригадою було привезено на територію підприємства обладнання, зазначене в позовній заяві, та автомобіль марки «УАЗ», вказавши місце розташування майна. Після його звільнення бригада ще залишалася працювати на цьому обладнанні, а потім залишився працювати на ньому лише [PERSON] [PERSON] заходив на підприємство 2 роки тому. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що він також працював в ШБУ-35 по травень 2000 року, підтвердивши факт того, що вказане в позовній заяві майно було привезене на територію підприємства, знаходилося в його цехах. Достовірно не підтвердив знаходження автомобіля марки «УАЗ-452Д», 1985 року випуску, д/н [NUMBER] на території підприємства. Також вказав на те, що на час його звільнення не все майно знаходилося на підприємстві. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що до 1997 року він працював в ШБУ-35 та стверджував, що в 1995 році на територію підприємства бригадою працівників в кількості пяти чоловік, серед яких був позивач, було завезено належне їм спірне обладнання та автомобіль марки «УАЗ-452». Коли звільнявся, все майно знаходилося на підприємстві, а коли заходив у цеха в 2008 році, обладнання там бачив, за виключенням ручних свердлильних апаратів. Суд приймає до уваги показання свідків, так як вони узгоджуються між собою, не мають суттєвих відмінностей та не суперечать матеріалам справи. Встановлені судом обставини та досліджені докази свідчать про те, що власником спірного майна є КП «Сучасник», в не позивач, який не надав суду доказів того, що це майно було придбано за належні йому грошові кошти та внесено до статутного фонду підприємства. Судом не приймається до уваги посилання позивача на те, що після смерті [PERSON] та [PERSON] він є єдиним власником майна КП «Сучасник», оскільки право на нього можуть мати за відсутності інших засновників (учасників) спадкоємці померлих засновників (учасників) цього підприємства. Однак обладнання, яке просить витребувати у відповідача позивач, не є індивідуально визначеним, оскільки позивачем не конкретизовано його індивідуальних ознак - маркування, типу, дати випуску, що є обовязковим при предявленні такого позову. За виключенням автомобіля, відносно якого матеріали справи містять необхідні відомості щодо марки, року випуску, реєстраційний номер та інші дані. Хоча всі допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт ввезення та перебування на території АТЗТ «ШБУ-35» спірного обладнання, але належних, достатніх та допустимих доказів того, що воно збережене та на теперішній час знаходиться у незаконному володінні відповідача, до суду стороною позивача не надано. Окрім того, суд зауважує, що спірні відносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, зважаючи на те, що вони виникли між позивачем, який вважає себе власником спірного майна, та юридичною особою відповідачем, в якого він просив це майно витребувати і до складу учасників якого він не входить, тому ці відносини між сторонами є цивільно-правовими, а не корпоративними, що можуть виникати з приводу захисту права власності, зокрема між учасниками юридичних осіб та самою юридичною особою, до статутного капіталу якого було передано це майно. З огляду на викладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону.

Outcome: dismissed