Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, вказавши, що 24.03.2011 р. державним виконавцем Жовтневого ВДВС був складений акт опису та арешту майна в рамках виконавчого провадження по примусовому стягненню зі [PERSON] на користь [PERSON] боргу. Пізніше 29.03.2011 р. він дізнався, що державний виконавець описав та наклав арешт на майно, яке належить йому, та яким користувався [PERSON] на підставі договору оренди. Як йому пояснив боржник, він поясняв державному виконавцю про те, що описане майно йому не належить та підтвердив це документально, але всі комп'ютерні комплектуючи вироби були описані. Тому просить, уточнивши свої вимоги, визнати дії відповідача при складанні акту опису та арешту майна від 24.03.2011 р. неправомірними, виключити приналежне йому майно з акту опису та визнати за ним право власності на описані комп'ютерні комплектуючи вироби. Представник відповідача позов визнала частково та пояснила, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження по примусовому стягненню боргу зі [PERSON] на користь [PERSON] При складанні спірного акту опису та арешту майна боржник не зауважував на те, що комп'ютерні комплектуючи вироби, які потрапили до акту, належать позивачу. Лише пізніше [PERSON] були надані документи, які свідчать про приналежність їх [PERSON] та наданий договір оренди цього майна. Тому при виконанні примусового стягнення боргу було продано лише нежитлове приміщення, яке зазначено у спірному акті. Право власності позивача на комп'ютерні комплектуючи вироби ніхто не оспорює. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що в рамках виконавчого провадження державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управляння юстиції за місцем знаходження боржника [PERSON] було описано нежитлове приміщення по [ADDRESS] та комп'ютерні комплектуючі вироби у кількості 84 штук (а.с.4-9). Описані вироби були придбані позивачем [PERSON] та передані у тимчасове користування [PERSON] на підставі договору оренди майна (а.с.10-30). Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Таким чином, суд вважає, що позивач правомірно вимагає виключити приналежне йому майно з акту опису та арешту майна, оскільки його право власності на описане майно не оспорюється представником ВДВС та встановлено судом. З цих підстав суд вважає вимогу позивача про визнання права власності надлишковою та не розглядає її. Відповідно до ст..383 ЦПК України право на оскарження дій державного виконавця належить тільки сторонам виконавчого провадження. Оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, процесуальний закон не наділив його правом оскаржувати дії державного виконавця, тому в цій частині вимог суд залишає позов без задоволення.

Outcome: partial