Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та остаточно просив суд: вселити [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) до належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, незважаючи на факт реєстрації за іншими адресами, колишні власники цієї квартири - відповідачі по справі продовжують проживати у квартирі, користуватись нею, використовувати її як місце зберігання їх майна та речей, чим пораюють права позивача як власника цього об'єкта нерухомого майна. Незважаючи на те, що спірна квартира цілком і повністю є приватною власністю позивача, а відповідачі не мають жодного законного права продовжувати там проживати, позивач не бажає себе вправі самостійно ламати вхідні замки на дверях до своєї власної нерухомості та самостійно займати своє житло. Позивач неодноразово приходив за адресою спірної квартири, намагався порозумітись з відповідачами, аби вони дали доступ до його квартири і не чинили перешкод у реалізації ним свого права на проживання в своїй квартирі, проте відповідачі жодного разу навіть не відкрили вхідних дверей, не пішли на контакт з позивачем та не припинили чинити перешкод у користуванні житлом. Такі дії відповідачів порушують права та законні інтереси позивача як власника майна, спричиняють йому прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати вигоди, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав. Відповідачі до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд, аналізуючи надані докази в їх сукупності приходить до висновку, що вимога позивача про вселення до квартири підлягають задоволенню, оскільки позивач є її власником і як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, тому суд задовольняє позов про вселення позивача у квартиру за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, і суд стягує з відповідачів на користь позивача суму судового збору у розмірі 551,20 гривень, в рівних частина з кожного.

Outcome: approved