Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить виділити йому в користування на належну йому на праві приватної власності 1/2 частину квартири № 144 у житловому будинку № 7/9 по вул. Червонопрапорній в м. Харкові житлову кімнату літ. 2 площею 20,3 кв.м. Виділити відповідачу в користування на належну йому 1/2 частину квартири № 144 у житловому будинку №7/9 по вул. Червонопрапорній в м. Харкові житлову кімнату літ. 3 площею 24,7 кв.м. Підсобні приміщення і служби квартири № 114 у житловому будинку № 7/9 по вул. Червонопрапорній в м. Харкові: коридор літ. 1 площею 4,9 кв.м., кухню літ. 4 площею 8.3 кв.м., ванну кімнату літ. 5 площею 2,4 кв.м., вбиральню літ. 6 площею 1,4 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін. Вселити позивача у виділену йому в користування житлову кімнату літ. 2 площею 20,3 кв.м. квартири № 114 у житловому будинку № 7/9 по вул. Червонопрапорній в м. Харкові. Заборонити відповідачу та іншим особам, що перебувають в спірній квартирі з його дозволу чинити йому будь-які перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження виділеною йому кімнатою літ. 2 площею 20,3 кв.м. та підсобними приміщеннями і службами, які залишились в сумісному користуванні сторін. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому та відповідачу належать по 1/2 частини квартири № 144 у житловому будинку № 7/9 по вул. Червонопрапорній в м. Харкові кожному. Між ними фактично склався порядок користування квартирою згідно якого кімната літ. 2 площею 20,3 кв.м. відійшла позивачу, а відповідачу залишилась кімната літ. 3 площею 24,7 кв.м. Підсобні приміщення та служби істотно залишились в їх спільному користуванні. Відповідач чинить перешкоди в користуванні позивачем належною йому частиною квартири шляхом блокування вхідної двері. У вязку з чим й просить суд вселити його та визначити порядок користування спірною квартирою. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача проти задоволення позову заперечували. Посилались на те, що порядок користування спірною квартирою вже визначено та повторного встановлення не потребує. Вселенню в житлове приміщення не підлягає у звязку з тим, що не зареєстрований за вказаною адресою та постійно там не проживає. В подальшому відповідач, представник відповідача в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись. Суд, вислухавши сторони, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з договору дарування частини квартири від 26 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 1-729, [PERSON] передала а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частину квартири № 114, що знаходиться в м. Харкові по вул. Червонопрапорній, б. 7/9. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 3597036 від 17.05.2004 р. [PERSON] на підставі приватної власності володіє 1/2 часткою квартири за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, б. 7/9, кв. 114, на підставі договору дарування, посвідченого 8-ю ХДНК за р№ 1-729 від 26.04.2004 р. Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру № 114 в житловому будинку № 7/9 по вул. Червонопрапорній в м. Харкові [PERSON] є власником 1/2 частини вказаної квартири. Приписами ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України встановлено майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з договору дарування частини квартири від 13 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 4233, [PERSON] передала а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частину квартири № 114, що знаходиться в м. Харкові по вул. Червонопрапорній, б. 7/9. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 14585849 від 13.12.2013 р. [PERSON] на підставі приватної власності володіє 1/2 часткою квартири за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, б. 7/9, кв. 114, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО за р№ 4233 від 13.12.2013 р. Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку Комунального підприємства «Жилкомсервіс дільниця № 13» за № 536 від 15.09.2015 р., [PERSON] прописаний в м. Харкові по вул. Червонопрапорній, б. 7/9[ADDRESS], яка складається з 1 кімнати жилою площею 20.30/31.00. Особовий рахунок відкрито на [PERSON] Відповідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку Комунального підприємства «Жилкомсервіс дільниця № 13» за №797 від 13.06.2015 [PERSON] прописаний в м. Харкові по вул. Червонопрапорній, б. 7/9[ADDRESS], яка складається з 1 кімнати жилою площею 24.70/31.00. Особовий рахунок відкрито на [PERSON] Частинами 1, 2 ст. 358 закріплено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. В судовому засіданні встановлено, матеріалами справи підтверджено, що фактично між сторонами по справі було визначено та узгоджено порядок користування спірною квартирою. Так, за позивачем було визначено право користування житловою кімнатою літ. 2 загальною площею 20,3 кв.м. За відповідачем визначено порядок користування житловою кімнатою літ. 3 площею 24,7 кв.м. На підтвердження вказаного свідчить наявність двох відокремлених особових рахунків та прописка кожного позивача та відповідача у вказаних приміщеннях. Всі інші приміщення та служби квартири залишились в загальному користуванні. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Приписами ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про порядок користування майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Спірне майно являє собою ізольовану двокімнатну квартиру, яка розташована на 4 поверсі 7 поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 45,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната 20,3 кв.м., 2-а кімната 24,7 кв.м., кухні площею 6,3 кв.м., вбиральні 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., коридору 4,9 кв.м. Між сторонам було визначено порядок користування квартирою. Відповідач здійснив заміну замку вхідних дверей у липні 2015 р., що перешкоджає позивачу здійснювати вільний доступ до належної йому частини квартири. Відповідач по справі в судовому засіданні не заперечував той факт, що здійснив заміну замка вхідних дверей, ключі від якої позивачу не надав, оскільки останній не відшкодував вартість заміни замків. Відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди в здійсненні ним свого права володіння, користування та розпорядження, належним йому на праві приватної власності майном. У звязку з чим, позивач підлягає вселенню в належне йому на праві приватної власності майно. В частині вимог щодо заборони відповідачу та іншим особам, що перебувають в спірній квартирі з його дозволу чинити йому будь-які перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження виділеною йому кімнатою літ. 2 площею 20,3 кв.м. та підсобними приміщеннями і службами, які залишились в сумісному користуванні сторін необхідно відмовити, з огляду на те, що позивачем обрано не належний спосіб захисту цивільного права. Позивачем при поданні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 відповідно до квитанції № 9 від 01.10.2015 року, та в розмірі 1948,80 відповідно до квитанції №0.0.497907276.1 від 29.01.2016 року Відповідно до угоди № 11 від 01.10.2015 року про ведення цивільної справи, ордеру ХВ-1247 від 01.10.2015 року, калькуляції та копії квитанції №00049 від 01.10.2015 року позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5\~500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Відповідач є інвалідом 2-ї групи з 01.08.2013 року на підтвердження чого надано копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 640601. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно розяснень, що містяться в абз. 2 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial