Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В позові зазначив, що на імя відповідального власника [PERSON] відкрито особовий рахунок № 11331, який відповідає квартирі [ADDRESS]. Квартира знаходиться у житловому будинку та є невідємною частиною багатоквартального житлового будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання. 14.06.2011 р. відповідачем демонтовано прилади системи центрального опалення, що підтверджується заявою від 14.06.2011 р. та [PERSON] від голови ОСББ де зазначається, що прилади системи центрального опалення демонтовані самостійно. Дозволу на переобладнання системи опалення відповідач не має. Самовільне відключення приладів опалення не звільняє відповідача від оплати за опалення. Просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Димитроветепломережа» заборгованість за надану теплову енергію у розмірі 11045,43 грн. на рахунок «Єдиного розрахункового центру» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» 26006962494214, МФО 334851, ЄДРПОУ 26221744 в Філії ПАТ «ПУМБ» в м.Київ, з визначенням за опалення м.Селидове; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Димитроветепломережа» індексу інфляції у розмірі 5345,71 грн., 3 % річних у розмірі 606,22 грн. та судові витрати у розмірі 3220,00 грн. на рахунок ВО «Димитроветепломережа» 26007376025 в АТ «Райффайзен банк [PERSON]», МФО 380805, ОКПО підприємства 38311229 для м.Селидове. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідачі та їх представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Надали заяву, в якій заперечували проти задоволення позову, просили розглянути справу в їх відсутності. Надали письмові заперечення, в яких зазначили, що типовий договір «Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення» між сторонами не укладався. Відповідачі з 2011 р. по теперішній час послугами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВП «ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Димитроветепломережа» фактично не користувалися у звязку з демонтуванням радіаторів опалення, які прийшли в непридатність, про що було повідомлено директора «Димитроветепломережа» шляхом подання заяви про не нарахування оплати за центральне опалення як за фактично не надані послуги у звязку з відсутністю в квартирі приладів опалення. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. На підприємстві позивача на імя відповідального власника [PERSON] відкрито особовий рахунок № 11331, який відповідає квартирі [ADDRESS]. Квартира [PERSON] знаходиться у житловому будинку та є невідємною частиною багатоквартирного житлового будинку, який приєднано до системи цетралізованого теплопостачання, тому він є користувачем теплової енергії, яку надає позивач. 14.06.2011 р. відповідачем демонтовано прилади системи центрального опалення без відповідного дозволу. Згідно розрахунку, заборгованість за надану теплову енергію за адресою: м.Селидове, вул.Московська, 8/92 за період з грудня 2003 р. по квітень 2015 р. складає 12688,17 грн. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обовязок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13). Питання відключення від мереж центрального опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630 (із змінами та доповненнями згідно Постанови КМУ від 31.10.2007 р. № 1268) та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 22.11.2005 р. № 4 (зі змінами, внесеними наказом Мінжитловокомунгоспу від 06.11.2007 р. № 169). Згідно до п.1.4.6 зазначених Правил, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у житловому будинку приміщенні, що припустив самовільне переобладнання та перепланування, що приводить до порушення конструктивних елементів, зобовязаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Надання дозволу на переобладнання інженерних систем у житловому будинку, зокрема на переобладнання центральної системи опалення в багатоквартирних житлових будинках, є компетенцією органів місцевого самоврядування, оскільки, згідно із ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо управління обєктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню, організація реконструкції і ремонту жилих будинків, а також контроль за технічним станом використовування та утримання обєктів нерухомого майна усіх форм власності покладено на органи місцевого самоврядування. Даний Порядок визначає процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП. Внесені зміни унеможливлюють відключення від ЦО і ГВП окремих квартир у багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від ЦО та ГВП будинку в цілому за рішенням загальних зборів та згодою всіх власників приміщень у житловому будинку. Таким чином, відповідно до п. 28 «Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 р. № 630 та наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 р. «Про затвердження методики розрахунку кількості тепла, спожитого на опалення місць спільного користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2006 р. за № 1237/1311 у осіб, які у встановленому законом порядку відєднались від централізованої мережі опалення виникає обовязок по оплаті обігріву місць загального користування. Однак, слід взяти до уваги, що для осіб, які самовільно, без дотримання встановленого порядку відєднались від системи централізованого опалення, залишається обовязок по сплаті опалення в повному обсязі для усіх приміщень, оскільки неможливість централізованого опалення виникла через дії споживача без надання відповідного дозволу. Дозволу на переобладнання системи опалення не має. Ст. 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. (Правовий висновок ВСУ по справі 6-59цс13 від 30.10.2013 р.). Подібна позиція зазначена у правовому висновку ВСУ по справі 6-68цс12 від 20.06.2012 р. Так, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. В ухвалі ВССУ від 20.11.2013 р. по справі № 6-29503св13 зазначено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Згідно особового рахунку, відкритого на підприємстві позивача, власником квартири є [PERSON] Що стосується строків позовної давності, то у правовому висновку Верховного суду України від 21.01.2015 р., зробленому по справі № 6-214цс14 зазначено, що ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Окрім того, потрібно мати на увазі, що вчинення боржником будь-яких дій щодо визнання боргу або іншого обовязку поза межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки цей строк сплив у звязку з чим не міг перериватися (Ухвала ВССУ від 11.02.2015 р. по справі № 6-42505св14). Таким чином, якщо особа звернулась до суду за видачею судового наказу, то строк позовної давності переривається за 3 роки (якщо більший строк позовної давності не встановлений договором між сторонами) до часу звернення до суду за видачу судового наказу. В даному випадку, позивач має право звернутись до суду протягом трирічного строку після скасування судового наказу для того щоб стягнути заборгованість за період до переривання строку позовної давності. Якщо позивач звернувся до суду після скасування судового наказу знову з порушенням строку позовної давності (наприклад судовий наказ скасовано у 2010 році, а з позовом звернувся у 2015 році), то за заявою сторони застосовується строк позовної давності, оскільки перерваний строку сплив повторно, якщо суд не встановить поважність пропуску даного строку. 14.08.2015 р. було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» борг в сумі 947,07 грн. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області даний судовий наказ було скасовано. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за надану теплову енергію з відповідального власника [PERSON] в межах позовної давності за період з квітня 2012 р. по квітень 2015 р., що становить 9660,47 грн. Оскільки, згідно наказу Селидівського міського суду Донецької області від 14.08.2015 р. з відповідачів було стягнуто суму боргу у розмірі 1642,74 грн., а також частковою оплатою заборгованості у розмірі 1642,76 грн., то сума боргу, що підлягає стягненню становить 6374,97 грн. 3 % річних 574 грн., сума інфляції 4496,09 грн.

Outcome: partial