Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що між відповідачем та ПАТ «Універсал Банк» 01.08.2008 року було укладено договір №CL71049, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді грошових коштів в сумі 35 000 грн. з кінцевим строком погашення не пізніше 20.07.2011 року, процентна ставка 38.6% річних. Банк свої зобов»язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте остання не виконує умови договору. Станом на 14.11.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком складає 56 427.31 грн., з яких 34066.26 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 15413.68 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом по договору; заборгованість по штрафних санкціях (пені) штрафні санкції 6947.37 грн. 14.11.2016 року ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ ФК «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №UB-ОР/16-132, відповідно до якого позивача набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором по відношенню до боржника [PERSON] В зв»язку із викладеним вище, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості за кредитним договором від 01.08.2008 року в розмірі 56 427.31 грн. станом на 14.11.2016 року та судових витрат. Ухвалою суду від 29.12.2017 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.02.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. В судове засідання представник позивача не з»явився, надіславши письмову заяву в якій підтримав вимоги позову та просив суд про їх задоволення, проти прийняття судом заочного рішення не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про повернення викликів суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», відзиви або пояснення на позов не надавала. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів, про що не заперечував у письмовій заяві і представник позивача. На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з відсутністю учасників справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що між відповідачем та ПАТ «Універсал Банк» 01.08.2008 року було укладено договір №CL71049, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді грошових коштів в сумі 35 000 грн. з кінцевим строком погашення не пізніше 20.07.2011 року, процентна ставка 38.6% річних. Банк свої зобов»язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте остання не виконує умови договору. Станом на 14.11.2016 року загальна сума заборгованості відповідача перед Банком складає 56 427.31 грн., з яких 34066.26 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 15413.68 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом по договору; заборгованість по штрафних санкціях (пені) штрафні санкції 6947.37 грн. 14.11.2016 року ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ ФК «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №UB-ОР/16-132, відповідно до якого позивача набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитним договором по відношенню до боржника [PERSON] В зв»язку із викладеним вище, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь кредитної заборгованості за кредитним договором від 01.08.2008 року в розмірі 56 427.31 грн. станом на 14.11.2016 року та судових витрат. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов»язковим для виконання сторонами, що передбачено ч. 1 ст. 629 ЦК України. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання не допускається, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Згідно чинного законодавства, зокрема ст. ст. 549-550 ЦК України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідачем не виконуються належним чином зобов»язання за кредитним договором, порушуються його умови, заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 1 600.00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved