Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що з [PERSON] він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2005 року. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , і дочку [PERSON] , [INFO] . З самого початку спільне життя з відповідачкою складалося, проте, поступово між ними почали виникати непорозуміння в сімейних відносинах через несумісність характерів, почалися сварки і скандали. На даний час сторони проживають разом, але між ними припинені всі відносини як чоловіка та дружини, вони не ведуть спільне господарство, у них відсутній спільний бюджет. За таких обставин, що склалися між ними, у позивача зникла повага та довіра до дружини, почуття любові також відсутнє. Спору щодо проживання дітей між ними немає. Діти проживають разом із відповідачкою і за спільною домовленістю діти в подальшому будуть проживати з відповідачкою. Спору щодо поділу майна між ними також немає. Тому [PERSON] просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, однак, у дане судове засідання вони не з`явилися. У той же час, позивач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі без застосування засобів технічної фіксації судового процесу, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі без застосування засобів технічної фіксації судового процесу, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу бажає мати прізвище « [PERSON] ». На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачкою не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони із 04 листопада 2005 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області, що підтверджується копією повторно виданого 06 серпня 2009 року свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Сторони є батьками трьох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , і дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження дітей. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачкою, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідачка не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом з`ясовано, що волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову, і відповідачки, яка позов визнала, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка [PERSON] яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, виявила бажання після розірвання шлюбу залишити собі прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved