Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24.09.2013 року між ним та відповідачем було укладено Договір № D_020581047 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Стабільний»), згідно якого він як сторона за Договором передав, а банк прийняв для зберігання грошові кошти у гривні, що надійшли від нього на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в розмірі 120 000,00 грн. Згідно до п.1.4. договору банк зобов»язувався нараховувати владникові проценти на суму вкладу у розмірі 19% річних. 04.03.2014 року він звернувся до Дніпропетровського головного регіонального відділення «БРОКБІЗНЕСБАНК», де безпосередньо ним було розміщено депозит, з заявою про дострокове розірвання договору та повернення належних йому грошових коштів, проте депозит йому відповідачем не повернуто та не надано обґрунтованої відповіді на його звернення, згодом йому стало відомо про прийняття щодо відповідача рішення №9 від 28.02.2014 року щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», строком на три місяця - 03.03.2014 року по 02.06.2014 року. Позивач просить розірвати вищезазначений договір банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Стабільний») від 24.09.2013 року та стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу у розмірі 120 000,00 грн. В судове засідання позивач не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на впровадження у банку тимчасової адміністрації з 03.03.3014 по 02.06.2014 року та закінчення строку дії довіреності, що підтверджує повноваження представника банку, та не видачу нової. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, належним чином повідомленого про розгляд справи, зважаючи на те, що наведені ним причини неявки в судове засідання не є поважними та не є перешкодою для розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблені юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 р. № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст..1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено у судовому засіданні, 24.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» було укладено Договір № D_020581047 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Стабільний») строком дії з 24.09.2013 по 27.09.2014 року, згідно якого позивач передав, а банк прийняв для зберігання грошові кошти у гривні, що надійшли від нього на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в розмірі, що зазначений в п.1.2. договору, а саме - 120 000,00 грн. Передача вкладником банку грошових коштів у вказаній сумі підтверджується квитанцією №11 від 24.09.2013 року. Згідно до п.1.4. договору банк зобов»язувався нараховувати владникові проценти на суму вкладу у розмірі 19% річних. Відповідно до п.1.5. договору проценти на вклад виплачуються вкладнику щомісяця, протягом трьох робочих днів місяця, наступного за розрахунковим та в останній день строку вкладу або в день повернення вкладу з інших підстав, передбачених цим Договором, Правилами та законодавством України, шляхом безготівкового перерахуванням банком суми нарахованих процентів на рахунок, визначений в п.1.7. цього договору. Згідно до п.1.6. договору якщо вклад (або його частина) повертається банком вкладникові на його вимогу до закінчення строку вкладу, визначеного у п.1.1. цього договору, то банк здійснює перерахунок фактично нарахованих та сплачених процентів та виплачує вкладнику проценти у розмірі 0,01% річних від дня, наступного за днем надходження вкладу на рахунок, до дня, який передує дню фактичного списання вкладу (або його частини) з рахунку в строки та у порядку, визначені Правилами. При цьому, сторони домовились, що на вимогу вкладника повернути частину вкладу до закінчення строку вкладу, банк повертає вклад повністю та виплачує вкладнику такі проценти у розмірі та за умовами, передбаченими абзацем першим цього пункту договору. Відповідно до п.1.7. договору по закінченню строку дії вкладу банк повертає вклад вкладникові у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок [NUMBER], відкритий в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», код банку 300249, код ЄДРПОУ 19357489. Відповідно до п.2.5. договору цей договір є публічним. Встановлено, що в зв»язку з припиненням виконанням банку вказаних умов договору - виплатою щомісячних відсотків, 04.03.2014 року позивач звернувся до Дніпропетровського головного регіонального відділення «БРОКБІЗНЕСБАНК», де безпосередньо ним було розміщено депозит, з заявою про дострокове розірвання договору та дострокове повернення належних йому грошових коштів. Разом з цим, встановлено, що на час розгляду справи сума вкладу в розмірі 120 000,00 грн. позивачу відповідачем не повернуто. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем було допущено істотне порушення Договору банківського строкового вкладу (депозиту) від 24.09.2013 року, а саме його невиконання в частині виплати відсотків, на виплату яких розраховував позивач при його укладенні, вказаний договір підлягає розірванню. Задовольняючи вказані позовні вимоги, зважаючи на те, що внесок в розмірі 120 000,00 грн., який перебуває на вкладному рахунку у відповідача, належить [PERSON] на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає п.1.6. Договору та ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування вимог позивача відповідачем суду не надано. В запереченні проти позовних вимог, наданих суду, представник відповідача посилається на те, що на підставі постанови Правління Національного банку від 28.02.2014 року №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 року прийнято рішення №9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». Тимчасову адміністрацію в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014 року. Також посилався на те, що позивач звернувся до банку з заявою про повернення банківського кладу 04.03.2014 року, тобто вже під час дії тимчасової адміністрації, а тому правові підстави для задоволення цієї заяви відсутні. Разом з цим, суд вважає ці твердження не обґрунтованими та можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на встановлені судом вищенаведені обставини та на те, що, зокрема, на час розгляду справи дія тимчасової адміністрації в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» закінчилася, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1200,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved