Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування № 5650914 від 26 лютого 2016 року в розмірі 2966,34 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 26 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 5650914, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2301,64 гривень, шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 5650914 від 26 лютого 2016 року відповідач зобовязався відшкодувати позивачу заподіяні збитки та сплатити пеню в розмірі подвійної процентної ставки, але не менше 1,00 гривні за кожен день прострочення. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту № 5650914 від 26 лютого 2016 року та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконує, в результаті чого, станом на 21 лютого 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 2966,34 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, також просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд, на підставі письмової згоди представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 26 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про встановлення ліміту кредитування № 5650914, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2301,64 гривень, шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних, терміном на 12 календарних днів, а відповідач зобовязався повернути кредит у повному обсязі, сплачуючи, проценти за користування ним. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором № 5650914 від 26 лютого 2016 року відповідач зобовязався відшкодувати позивачу заподіяні збитки та сплатити пеню в розмірі подвійної процентної ставки, але не менше 1,00 гривні за кожен день прострочення. Вказані обставини підтверджені договором про встановлення ліміту кредитування № 5650914 від 26 лютого 2016 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором № 5650914 від 26 лютого 2016 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором. Відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо повернення кредиту не виконує, в результаті чого, станом на 21 лютого 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 2966,34 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 2301,64 гривень; -заборгованість за відсотками в розмірі 328,40 гривень; -заборгованість за комісією за адміністрування кредиту в розмірі 54,48 гривень; -нараховані відсотки в розмірі 97,82 гривень; -сума пені у розмірі 84,00 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором про встановлення ліміту кредитування № 5650914 від 26 лютого 2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених договором про встановлення ліміту кредитування № 5650914 від 26 лютого 2016 року не виконує, а позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved