Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що відповідно до укладеного договору № ZPXRRХ00140590 від 09.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1918 грн. 79 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 30.04.2013 року має заборгованість у сумі 29131 грн. 04 коп., яка складається з наступного: 1918 грн. 79 коп. заборгованість за кредитом; 10694 грн. 12 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1260 грн. 72 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 13394 грн. 02 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 1363 грн. 38 коп. штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Суду пояснив, що згідно п. 5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», строк позовної давності встановлено сторонами тривалістю 5 років. Оскільки відповідач жодного разу не погашав суму отриманого кредиту з часу його отримання, банк 24.05.2013 року звернувся з позовом до [PERSON], тому вважає, що термін позовної давності не сплив. Первинно до матеріалів справи надано умови надання кредиту, але це загальні умови і вони до укладеного кредитного договору з [PERSON] не мають ніякого відношення, бо додані до матеріалів справи помилково. Умови надання кредиту «Розстрочка» просить долучити до матеріалів справи, оскільки саме в них вказано, що строк позовної давності сторонами встановлено тривалістю у 5 років. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позовних вимог заперечує. Суду пояснив, що [PERSON] дійсно 09.03.2007 року отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» споживчий кредит «Розстрочка» на придбання мобільного телефону та, відповідно до умов надання кредиту зобовязання повинні бути виконанні у строк до 09.09.2008 року. Так 09.09.2008 року позивач по справі достовірно знаючи про те, що зобовязання за кредитним договором виконано не було, позов про стягнення заборгованості з відповідача не подавав, а до суду звернувся лише 24.05.2013 року, тобто понад чотири роки після спливу строку виконання зобовязань. Ті правила надання споживчого кредиту, на які посилається представник позивача як на умови договору, якими встановлено 5-річний строк позовної давності, умовами договору не являються. Оскільки позивачем пропущено строки позовної давності для звернення до суду, просить у задоволені позовним вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають у звязку з наступним. Як вбачається з позовної заяви, 09.03.2007 року [PERSON] була підписана заява, яка за твердженням представника банку, разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком Договір № ZPXRRХ00140590, за яким банк надав [PERSON] споживчий кредит у розмірі 1918 грн. 79 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.09.2008 року (а.с. 4). Як вбачається з копії рахунку-фактури № [NUMBER] від 09.03.2007 року, [PERSON] придбав мобільний телефон «Nokia 3250» (а.с. 5). Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.09.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] були задоволені у повному обсязі (а.с. 39). Ухвалою Хортицького районного суду від 01.12.2015 року заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.09.2013 року скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с.68). Як встановлено судом, та не заперечується представником відповідача, взяті на себе обовязки [PERSON] не виконав у повному обсязі. Представник позивача вказує, що станом на 30.04.2013 року відповідач має заборгованість у сумі 29131 грн. 04 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 3) та яку представник позивача просив стягнути з відповідача. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Як встановлено судом, [PERSON] отримав кредит 09.03.2007 року, до суду позивач звернувся 24.05.2013 року. За нормами\~ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1\~ст. 258 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252 - 255 ЦК України. Згідно зі\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). Як вбачається з заяви позичальника ZPXRRХ00140590 від 09.03.2007 року, банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1918 грн. 80 коп. на строк з 09.03.2007 року по 09.09.2008 року (а.с. 4 зворотна сторона). Строк виконання зобовязання закінчився 09.09.2008 року, про що достовірно було відомо позивачу, тому саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності за зазначеним договором. Крім того, як пояс нила у судовому засіданні представник позивача, [PERSON] з часу отримання кредиту, не вніс жодного платежу у рахунок його погашення. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення суми заборгованості з [PERSON] 24.05.2013 року, тобто після закінчення загального строку позовної давності. Верховний Суд України у справі № 6-240 цс14, розяснив, що відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього ч.1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. На підставі ст.. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності. Ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися, а тому посилання позивача на те, що умовами п. 5.5 передбачений строк позовної давності за договором тривалістю 5 років, протиречать вимогам діючого законодавства. Враховуючи вищевказане, суд вважає що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, не підлягають задоволенню. Позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не вказав поважну причину пропуску такого строку. У звязку з вищевказаним, не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми \~сплаченого судового збору.

Outcome: dismissed