Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму загальної заборгованості за кредитним договором в розмірі 30785 грн. 77 коп., зазначивши, що 08.11.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір бн, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 16500,00 гривень зі ставкою 30% річних шляхом встановлення ліміту на платіжну картку, а відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту та відсотків у встановленому договором порядку. Однак [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором щодо порядку повернення суми кредиту та сплати відсотків належним чином не виконав, чим порушив умови укладеного договору, і внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором на вказану вище суму. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд у відповідності до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Також відповідача направив заперечення проти позову, в яких наголошував на спливі строку позовної давності щодо вимог позивача в частині стягнення процентної складової штрафу за період з 08.11.2011 року по 31.10.2013 року та зазначав про порушення при укладенні кредитного договору його прав як споживача фінансових послуг банку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.11.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір бн, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 16500 гривень зі ставкою 30% річних шляхом встановлення ліміту на платіжну картку, а відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту та відсотків у встановленому договором порядку. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати кредит та проценти за ним, а також інші платежі, передбачені Договором. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних ресурсів відповідачу. Однак, відповідачем внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань, було порушено умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед банком, яка станом на 31.10.2013 року відповідно до поданого позивачем розрахунку становить 30785 грн. 77 коп. і складається з заборгованості по кредиту в розмірі 16476,97 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 9536,90 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 2829,72 гривень, а також штрафів відповідно до п. 1.1.5.32 договору в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та 1442,18 гривень (процентна складова). Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредиту в розмірі 16476,97 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 9536,90 гривень та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 2829,72 гривень, а всього в сумі 28843 гривні 59 копійок. Щодо вимог позивача в частині стягнення штрафів відповідно до п. 1.1.5.32 договору в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та 1442,18 гривень (процентна складова) суд приходить до наступного. Згідно п. 1.1.5.32 укладеного між сторонами договору при порушенні клієнтом строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Як встановлено з поданого позивачем розрахунку заборгованості, порушення кредитного договору, описане вказаним вище пунктом, відповідач допустив 30.12.2011 року, тобто майже три роки потому від дня подання позову 16.12.2013 року. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення штрафів відповідно до п. 1.1.5.32 договору в сумі 500,00 гривень (фіксована частина) та 1442,18 гривень (процентна складова), оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності до такої вимоги і стороною у спорі заявлено про застосування позовної давності. Також суд критично ставиться до вказівок відповідача на порушення при укладенні кредитного договору його прав як споживача фінансових послуг банку, оскільки відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження такого, а крім того до моменту звернення банку до суду із позовом, договір виконувався сторонами та жодних зауважень чи претензій сторонами щодо змісту договору та його виконання не заявлялося. Також відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial