Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності на будівлю магазину [ADDRESS]. Позов обґрунтовує наступним. В листопаді 2002 року позивач домовився з адміністрацією Таврійського споживчого товариства про купівлю будівлі магазину [ADDRESS], за 6500,00 грн. З листопада 2002 року по січень 2003 року він частинами сплатив Таврійському споживчому товариству погоджену між ними вартість будівлі зазначеного магазину в розмірі 6 500,00 грн., а саме: 26.11.2002 року - 3 000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 55), 27.11.2002 року - 2 000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 56), 21.01.2003 року - 500,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 2), 31.01.2003 року - 1 000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 3). Квитанції до прибуткового касового ордеру, підтверджують прийняття Таврійської споживчої спілки від [PERSON] оплату за приміщення магазину, що вказує на виконання ним всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повну сплату ціни товару та прийняття приміщення у свою власність. Адміністрація Таврійського споживчого товариства, передавши йому свідоцтво на право власності на спірну будівлю магазину та технічний паспорт, пообіцяла найближчим часом оформити купівлю магазину нотаріально, але на протязі тривалого часу ухилялася від нотаріального оформлення відповідного договору купівлі-продажу, мотивуючи це виробничими негараздами. Згодом позивачу стало відомо, що Таврійське споживче товариство в 2005 році було визнане банкрутом та ліквідоване, правонаступники у товариства відсутні. Представник позивача в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Вона є дружиною позивача. В жовтні-листопаді 2002 року її чоловік купив спірну будівлю у організації, керівником якої був [PERSON]. Гроші за будівлю сплачував до січня 2003 року. Будівлю використовують як склад. Сплачують оренду за земельну ділянку під будівлею площею близько 0,25га, прибирають територію. Коли чоловік вирішив зареєструвати будівлю магазину, виявилось, що на неї відсутні правовстановлюючі документи. Свідок [PERSON] пояснила наступне. Вона працювала в Жовтневій райспоживспілці, яка розташовувалась в одному приміщенні з Таврійською райспоживспілкою. Їй було відомо, що магазин в [ADDRESS] був проданий позивачу, він сплачував за нього гроші наприкінці 2002 року - на початку 2003 року. Таврійська райспоживспілка проіснувала до 2005 року. В теперішній час спірна будівля перебуває в доброму стані, господарі доглядають за нею. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю магазину [ADDRESS] від 20.12.2002 року, будівля магазину [ADDRESS], належала Таврійському споживчому товариству, що також підтверджується технічним паспортом від 19.12.2002 №1, листом ПП «Малі-44» від 29.12.2014 №210. З листопада 2002 року по січень 2003 року Таврійське споживче товариство прийняло від позивача оплату за спірний магазин в сумі 6500,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №55 від 26.11.2002 року, № 56 від 27.11.2002 року, № 2 від 21.01.2003 року, №3 від 31.01.2003 року. 03.10.2005 року відбулася державна реєстрація припинення юридичної особи Таврійське споживче товариство Токмацької споживчої спілки споживчих товариств за рішенням суду. Дані про правонаступників відсутні. Зазначені обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.12.2014 №19841710. Спірна будівля до комунальної власності відповідача не передавалась, що підтверджується листом відповідача від 23.12.2014 №426/02-01-23. В теперішній час спірну будівлю використовує позивач, що підтверджується показаннями свідків, листом відповідача від 23.12.2014 №427/02-01-23. Всупереч вимогам ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду доказів про дотримання ним вимог діючого на 2002-2003 роки закону, який регламентував порядок укладання договрів купівлі-продажу нерухомого майна між організацією та громадянином. Зокрема, позивач не надав суду належних та допустимих доказів про дотримання вимог ст.ст. 153, 224, 228 ЦК УРСР - про укладання договору купівлі-продажу спірної будівлі з колишнім її власником, додерження письмової форми договору, про досягнення згоди по такій істотній умові договору купівлі-продажу, як ціна. Обовязковість дотримання письмової форми договору купівлі-продажу між державними, кооперативними та іншими громадськими організаціями з громадянам, а також обов'язкове підписаня угод особами, які їх укладають, встановлювалась діючими на той час нормами п.1 ч.1, ч.2 ст. 44 ЦК УРСР. Надані позивачем прибуткові касові ордери підтверджуєть сплату ним 6500 гривень, але суду не надано доказів, що між позивачем та колишнім власником будівлі було досягнуто згоди про саме таку ціну будівлі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed