Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Публічного анціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором ICKGMCUI.63483.003 від 19.11.2012 року та стягнення судових витрат з відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем [PERSON] 19.11.2012 року був укладений Кредитний договір ICKGMCUI.63483.003, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, та своєчасно не повернув позивачу кредитні кошти та не сплатив відсотки. Відповідно до уточнень до позовної заяви, станом на 12.10.2016 року прострочена заборгованість по кредиту та відсоткам становить 20893,90 грн., яка складається з: поточна заборгованість по тілу кредиту - 0,00 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 4 813,48 грн.; поточна заборгованість за процентами - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 5458,23 грн.; заборгованість РКО - 0,00 грн (нуль); сума пені - 10622,19 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та 22 вересня 2017 року подала зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про визнання недійсними пункт 5.2 та підпункт 5.5.5 пункту 5.5. Договору ІСКОМСІЛ.63483.003 від 19.11.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в порушення законодавства України про захист прав споживачів, п. 5.2 Договору а також пп. 5.5.5 п. 5.5 Договору встановлено, що за порушення строків сплати процентів за користування Кредитом, Банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Стверджує, що виходячи з даних пунктів Договору можливо обґрунтовано стверджувати про наявність факту невідповідності даних положень кредитного Договору вимогам діючого цивільного законодавства, дані пункти є такими, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства, визначеним законом принципам врегулювання договірних відносин, та містять вимоги, що суперечать інтересам Позичальника, як споживача послуг банку. Враховуючи визначення понять, що становлять загальні засади цивільного законодавства України, а саме понять справедливості, добросовісності та розумності, що практично виражається у встановленні нормами закону рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства та кожної особи в умовах виникнення договірних відносин, є всі підстави дійти висновку щодо несправедливості вказаних умов Договору, оскільки встановлена Сторонами пеня у договорі у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення по суті становить 182,5 % від суми заборгованості за рік (із розрахунку рік - 365 днів), що є несправедливим та суперечить принципам розумності та добровільності і є наслідком дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду Позичальника - гр. [PERSON], як споживача послуг банку, оскільки дані умови Договору встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання Позичальником зобов'язань за спірним Договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність, про що надав письмову заяву. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, підтримав зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, просив справу слухати у його відсутність та відсутність [PERSON], про що надав письмову заяву. Представник третьої особи до суду не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не відомі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги первісної позовної заяви такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем [PERSON] 19.11.2012 року був укладений Кредитний договір ICKGMCUI.63483.003, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, дотепер відповідач не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та відсотків за ним. У відповідності до частин першої, другої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами ст.638 ЦК України встановлено, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Так, з матеріалів справи вбачається, що при підписанні кредитного договору [PERSON] повністю розуміла умови оспорюваного п. 5.2 Кредитного договору, свої права та обов'язки за ним, отримала кредитні кошти та використовувала їх, частково здійснювала узгоджені Кредитним договором платежі. Враховуючи викладене, суд вважає зустрічні позовні вимоги [PERSON] безпідставними, в задоволенні яких необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті551ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, та своєчасно не повернув позивачу кредитні кошти та не сплатив відсотки. У зв'язку з чим, станом на 12.10.2016 року, відповідно до розрахунку позивача, прострочена заборгованість по кредиту та відсоткам становить 20893,90 грн., яка складається з: поточна заборгованість по тілу кредиту - 0,00 грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 4 813,48 грн.; поточна заборгованість за процентами - 0,00 грн. (нуль); прострочена заборгованість за процентами - 5458,23 грн.; заборгованість РКО - 0,00 грн.; сума пені - 10622,19 грн. 17.10.2016 року представником відповідача до суду подані письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач вважає позовні вимоги у пред'явленному розмірі незаконними, надмірно перебільшенними у порівняні із фактичним розміром та висунутими із порушенням діючого законодавства України, а отже такими, що підлягають зменшенню і не підлягають задоволенню. Так, представником відповідача фактично визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредита у розмірі 4813,48 грн. Заперечуючи проти стягнення заборгованості по процентам представник відповідача посилався на сплив строку, на який відповідно умов кредитного договору були надані позичальнику в користування грошові кошті, а саме 19.11.2015 року, а тому проценти після даної дати не мають нараховуватися. Заперечуючи проти стягнення нарахованої пені представник відповідача посилався на несправедливість умов Договору, сокільки встановлена Сторонами пеня у договорі у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення по суті становить 182,5 % від суми заборгованості за рік, що є несправедливим та суперечить принципам розумності та добровільності і є наслідком дисбалансу договірних прав і обов'язків на шкоду Позичальника - відповідача [PERSON], як споживача послуг банку, оскільки дана умова Договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання нею зобов'язань за спірним Договором. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором ICKGMCUI.63483.003 від 19.11.2012 року у розмірі простроченої заборгованісті по тілу кредиту 4813,48 грн. Також судом приймаються до уваги заперечення представника відповідача щодо стягнення заборгованості по процентам та пені. Враховуючи, що срок дії договору умов кредитного договору сплив 19.11.2015 року, нарахування позивачем процентів після вказаної дати є неправомірним, а тому з відповідча на користь позивача необхідно стягнути 2634,79 грн. заборгованості по процентам. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені, приймаючи до уваги заперечення представника відповідача, суд вважає нарахований позивачем розмір пені не співвмірним реальним збиткам, заподіяним фінансовій установі внаслідок невиконання зобов'язання відповідачем. Суд також приймає до уваги й обсяг виконання зобов'язання відповідачем, нерівність прав та обов'язків сторін за укладеним договором. За таких обставин, суд вважає за доцільне та справедливе присудити до стягнення з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 1000 грн., оскільки за внутрішнім переконанням суду такого розміру неустойки, яка слугує забезпеченню виконання зобов'язання боржником, буде достатнім для відновлення порушеного права позивача. Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач - [PERSON] має заборгованість перед позивачем за кредитним договором ICKGMCUI.63483.003 від 19.11.2012 року, яка до цього часу не погашена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 8448,27 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача - [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача - Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», сплачені та підтверджені документально судові витрати по справі, а саме: судовий збір за подачу позову в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial