Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.03.2019, отримавши заробітну плату за місцем роботи, він дізнався, що з неї утримуються кошти. З метою з`ясування причин він звернувся до бухгалтерії, де йому повідомили, що підставою для стягнення є постанова державного виконавця Інгулецького ВДВС. У виконавчій службі він дізнався, що у них на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 57382771 з примусового виконання виконавчого напису № 7800 від 11.08.2017, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 249321,69 грн. Проте зазначає, що кредитний договір з відповідачем він не укладав, що було доведено у судовому порядку під час розгляду справи за позовом відповідача до нього про стягнення заборгованості за цим самим кредитним договором. Тому вважає, що у нього відсутні боргові зобов`язання перед відповідачем. Крім того, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не враховано, що банком пропущено строк позовної давності. Тому у приватного нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, нотаріус не переконався у безспірності вимог, не звернув уваги, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача надав відзив на позов, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до укладеного договору позивач отримав кредит і цей факт сторонами не оскаржується. Отримання позивачем кредитних коштів є його правом, а не обов`язком, однак, користування кредитними коштами свідчить про згоду позивача з умовами кредитування та про необхідність виконання наявних зобов`язань за договором. Позивач зобов`язання за кредитним договором не виконував. Відповідачем здійснювалися додаткові заходи для вирішення питання в досудовому порядку, надсилалася вимога про усунення порушень за кредитним договором, на яку позивач не відреагував, що свідчить про визнання позивачем факту боргу. Позивачем не надано доказів відсутності заборгованості. Вважає, що виконавчий напис вчинений відповідно до норм чинного законодавства. Відповідач надав усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а тому відсутні підстави вважати дії нотаріуса незаконними. З урахуванням переривання строку давності шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено вимогу про стягнення суми заборгованості, а нотаріусом правомірно, в межах строків, встановлених законодавством, вчинено виконавчий напис. Просить справу розглянути без участі представника відповідача. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. надіслала листа про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - Інгулецького ВДВС у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки не повідомив. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без участі учасників справи. Ухвалою суду від 01 липня 2019 року забезпечено позов; за клопотанням позивача витребувано для огляду цивільну справу № 2-677/09. Дослідивши матеріали справи, цивільну справу № 2-677/09, суд вважає встановленими такі обставини. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2011 року скасовано рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № KRXRRX09570213 від 08 березня 2007 року; відмовлено у задоволенні позову. Рішенням встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 08 червня 2011 року [PERSON] заяву позичальника від 08 березня 2007 року не підписував, а тому не підтверджено факт укладання кредитного договору (а.с. 14, 24; а.с. справи № 2-677/09 - 156). 11 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 249321 грн 69 коп., які є його боргом за кредитним договором № KRXRRX09570213 від 08 березня 2007 року. Строк, за який провадиться стягнення - десять років два місяці дев`ять днів, а саме з 08.03.2007 по 17.05.2017. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 78000 (а.с. 13). Постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС від 08 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 78000, виданого 11 серпня 2017 року (а.с. 16-17, 21-22). Із заробітної плати позивача у лютому 2019 року утримано на підставі виконавчого провадження 4362,37 грн (а.с. 18, 23). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Посилання представника відповідача на те, що сторонами не оскаржується факт укладення сторонами кредитного договору та отримання позивачем грошових коштів, суд вважає безпідставними. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили встановлено, що позивач не підписував заяву позичальника, що є складовою кредитного договору, заборгованість за яким стягнуто оскаржуваним виконавчим написом нотаріусу. Таким чином, не підтверджено наявне в стягувача право на стягнення грошових сум, а тому вимоги стягувача, з якими він звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, є неправомірними. Крім того, виконавчим написом стягнуто заборгованість за період з 08.03.2007 по 17.05.2017, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більш ніж 3 роки. Доказів на спростування зазначеного представником відповідача не надано. Тому його посилання на стягнення заборгованості у межах встановлених строків є неспроможними. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено безспірність вимог, за якими вчинено виконавчий напис. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved