Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: визначити його частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] (Паркова) в місті [PERSON]. Мотивуючи свої вимоги тим, що розмір частки між сторонами не визначений, крім того, відповідачка в зазначеній квартирі не проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS],\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло\~від 29.09.1993\~року,\~видане Миколаївською\~міською службою\~приватизації державного\~житлового фонду.\~Право власності\~на квартиру\~зареєстровано Миколаївським\~міжміським бюро\~технічної інвентаризації 30.03.1994\~року за\~реєстровим №17202.\~ Відповідно до технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS] (Паркова) є однокімнатною, житловою площею - 16,40 кв. м., загальною площею 31,00 кв. м.. Судом встановлено,\~що [PERSON]\~померла 06\~червня 2013\~року. У відповідності з заповітом від 27.05.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1110, [PERSON] заповіла своєму сину [PERSON] все належне їй майно. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2018 року визначено частку [PERSON], яка померла 06 червня 2013 року, в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], у розмірі 1/3 та визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла 06 червня 2013 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Щодо позовної вимоги про збільшення частки у праві спільної часткової власності, суд приходить до наступного. Згідно із частиною другою\~статті 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду\~\~цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними\~\~у визначеному\~\~законом порядку\~\~та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Оскільки презумпцію рівності часток у праві спільній сумісній власності позивачем не спростовано та не надано доказів у підтвердження можливості її збільшення, з цього слідує що дана позовна вимога є безпідставною. Враховуючі викладене, відсутність у позивача можливості прийняття спадщини в позасудовому порядку, наявність достатніх та допустимих доказів у підтвердження фактів та доводів позивача, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати повязані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача, відповідно до їх фактичного понесення.

Outcome: partial