Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 04 червня 2008 року він позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 30\~000,0 доларів США, після отримання коштів відповідач особисто написав розписку про отримання грошової суми 30\~000,0 доларів США. Дату повернення грошових коштів було попередньо узгоджено та передбачено у розписці, згідно якої відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути до 04 липня 2008 року грошові кошти в доларах США в сумі 30\~000,0 доларів США. Оскільки відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовної заявою про стягнення суми боргу, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.12.2011 року по справі № 2-2488/11 було прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] борг згідно договору позики від 04.06.2008 року у сумі 239\~250 грн., що еквівалентно 30\~000,0 доларам США, всього стягнуто 263\~122 грн. Дане рішення суду набрало законної сили і відповідно до виконавчого листа, виданого Ірпінським міським судом Київської області № 2-2488/11 від 06.02.2012 року відділом державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Незважаючи на рішення Ірпінського міського суду та виконавчого провадження відповідачем не було сплачено жодних коштів, наступний постійно намагається уникнути виконання боргу та рішення суду, хоча займається підприємницькою діяльністю, що приносить наступному немалі прибутки. Позивач вказує, що він неодноразово звертався до ДВС з проханням повідомити про результат примусового виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2011 року, однак жодних коштів від боржника отримати не виявилося за можливе. В зв`язку із викладеними обставинами позивач просив прийняти рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь позивача [PERSON] , [INFO] заборгованість у загальній сумі 198\~466 гривень, з якої : 30\~991 грн. три відсотки річних; 167\~475 грн. сума інфляційних нарахувань; прийняти рішення яким стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь позивача [PERSON] , [INFO] понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2011 року у справі № 2-2488/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики позов задоволено, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] борг згідно договору позики від 04.06.20008 року у сумі 239\~250 грн., що еквівалентно 30\~000 доларів США та 3% річних, що складає 23\~872 грн., а всього стягнуто 263\~122 гривень. Дане рішення суду набрало законної сили. 06 лютого 2012 року Ірпінським міським судом Київської області був виданий виконавчий лист у справі № 2-2488/2011 року. Встановлено, що вищезазначене рішення суду відповідач [PERSON] не виконує. Також встановлено, що згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (по стройовій частині) від 18.12.2014 року № 129 зараховано в списки особового складу частини та на всі виді забезпечення відповідно до Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві в Національній гвардії України, укласти контракт про проходження служби у військовому резерві на три роки солдата [PERSON] та уважати такими, що приступили до виконання обов`язків. Також згідно довідок від 20.03.2015 року, 21.05.2015, 28.03.2016 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України [PERSON] дійсно в період з 16.01.2015 року по 18.03.2015 року, з 17.04.2015 року по 30.05.2015 року, з 09.06.2015 по 20.10.2015, з 04.11.2015 по 28.03.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористічній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України м. Слов`янськ, м. Маріуполь Донецької області, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15 квітня 2015 року. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, матеріалами справи. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У відповідності до ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. У відповідності до ч. 15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] з 18 грудня 2014 року приступив до виконання обов`язків резервіста служби у військовому резерві Національної гвардії України, тому, виходячи із положень ч. 15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з відповідача не підлягають стягненню три відсотки річних та суми інфляційних нарахувань та дані вимоги позивача задоволенню не підлягають. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки в судовому засіданні представниками відповідача не було зроблено заяви про застосування позовної давності, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що із відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за період із 27.12.2011 року по 18.12.2014 року у загальній сумі 82\~653,20 гривень, з якої: 21\~945,45 гривень три відсотки річних; 60\~707,75 гривень - сума інфляційних нарахувань, частково задовольнивши позовні вимоги. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог сторонами в судовому засіданні надано не було. Також із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 826, 53 гривень. На підставі викладеного ,

Outcome: partial