Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним уточненим позовом, посилаючись на те, що згідно заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №К500А!00000110 від 17.03.2016 року, [PERSON] отримав від ТОВ «АВТОКРЕДИТ\~ПЛЮС» у платне користування автомобіль марки Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008, тип ТЗ: універсал-в, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС». Того ж дня був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON] поручився перед ТОВ «АВТОКРЕДИТ\~ПЛЮС» за виконання [PERSON] зобов`язань за договором №К500А100000110 від 17.03.2016 року. Однак, взятих на себе зобов`язань [PERSON] не виконує, у зв`язку з чим, станом на 26.08.2016 року має заборгованість за договором у розмірі 330047,91 грн. В подальшому позивач дізнався, що 26.03.2016р. [PERSON] (далі-Відповідач-4), який діяв від імені Позивача та [PERSON] (далі Відповідач - 5) на підставі договору купівлі-продажу №144/01/8043-2016 транспортного засобу, перереєстрували на Відповідача-5 транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008, тип ТЗ: універсал-в,, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , яким Відповідач-4 від імені Позивача продав (відчужив) транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008, тип ТЗ: універсал-в,, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . Вказаний договір купівлі-продажу було завірено Територіальним сервісним центром 8043 Регіонального сервісного центру МВС України в\~м.\~Києві. Спірний автомобіль було передано [PERSON] на підставі Акту приймання-передачі транспортного засобу від 26.03.2016р. Позивач, як власник транспортного засобу відчуженого [PERSON] від імені Позивача на користь [PERSON] , не мав жодного відношення до самого правочину, не мав волі до укладання договору купівлі-продажу та жодним чином не бажав настання наслідків у вигляді переходу права власності на транспортний засіб до третіх осіб. Одночасно, Позивач не отримав вартості майна та й не погоджується із його вартістю згідно з договором купівлі-продажу. Отже, при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля порушені вимоги ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України, а дотримання вимог наведеної статті є необхідними для чинності правочину. Оскільки довіреність №К5002157636558 від 25.03.2016 року не видавалась [PERSON] й не була підписана Позивачем, тому не є такою, що відповідає його волевиявленню та не є такою, що вчинена у формі встановленій законом. Одже, договір купівлі-продажу Автомобілю вчинено за довіреністю, яка не відповідає нормам\~Цивільного кодексу України, та яка підлягає скасуванню то не дотримана встановлена законом форма договору та відсутнє волевиявлення власника (повноважного представника) на відчуження майна, тож цей договір також є недійсним. З огляду на встановлений факт вибуття спірного автомобіля з володіння власника позивача ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» не з його волі, фактичного користування автомобілем [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] \~від 11.05.2016\~року виданого на ім`я [PERSON] , вважає наявними правові підстави для задоволення позову в частині витребування з чужого незаконного володіння спірного майна у відповідача на користь позивача та реєстрацію цих прав за позивачем, відповідно до норм діючого законодавства. Просить суд, стягнути заборгованість, визнати недійсним довіреність та договір купівлі-продажу, скасувати державну реєстрацію та витребувати транспортний засіб. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю. Представник відповідача Фартушняка В.Г. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надавши відзив на позовну заяву в якій вказує, що [PERSON] є добросовісним набувачем автомобіля Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008 після ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», оскільки вказане авто двічі змінювало власників, а він добросовісно придбав його, сплатив за нього кошти згідно умов договору купівлі-продажу у особи, яка мала повноваження його продати. [PERSON] мав нотаріально посвідчене доручення на авто на підставі якого продав йому 11.05.2016 року, він передав [PERSON] гроші, ним була проведена експертиза авто та поставлено його на облік на себе на номера [NUMBER] , що підтверджується документами. [PERSON] не знав і не знає жодної сторони даної справи і при купівлі авто не знав про жодні лізинги чи зобов`язання і не міг знати, йому не була відома історія про авто, він пройшов необхідну експертизу, уклав договір купівлі-продажу у державній установі і у нього на момент придбання не було і не могло бути жодних сумнівів з приводу того, що він робить все згідно закону. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.\~223,\~280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника відповідача Мар`яна І.С., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що за Заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № K500A!00000110 від 17.03.2016р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу . Калюжний Д.В. згідно умов Договору отримав від ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» у платне користування автомобіль марки Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008, тип ТЗ: універсал-в, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС». Того ж дня був укладений договір поруки №К500А!00000110 від 17.03.2016, згідно якого [PERSON] поручився перед ТОВ «АВТОКРЕДИТ\~ПЛЮС» за виконання [PERSON] зобов`язань за договором №К500А!00000110 від 17.03.2016 року. Однак, взятих на себе зобов`язань [PERSON] не виконує, у зв`язку з чим, станом на 26.08.2016 року має заборгованість за договором у розмірі 330047,91 грн., а саме: 291872,85 грн. - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 29524,58 грн. - заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 4858,88 грн. - заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу; 3791,60 грн. - заборгованість з пені. Крім того,\~зобов`язання\~за вказаним\~договором №\~K500A!00000110 від 17.03.2016р. забезпечено двома договорами поруки у розмірі 1000 грн.: Договір поруки № K500A!00000110 від 17.03.2016р. укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] Договір поруки № K500A!00000110 від 17.03.2016р., укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] . Таким чином, у зв`язку порушенням та невиконанням зобов`язань за договором фінансового лізингу № K500A!00000110 від\~17.03.2016 й договорами поруки, просить стягнули солідарно з [PERSON] та [PERSON] у сумі 1000 грн. Відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Так, згідно з частиною другою\~статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). У частині першій\~статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору\~недійсним судом не вимагається. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідач [PERSON] збитків за нікчемним договором фінансового лізингу у зв`язку із недотриманням сторонами вимог чинного законодавства України щодо його нотаріального посвідчення. Цей висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16 та від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на те, що згідно із ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України\~головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору. Так,\~26.03.2016\~року позивач дізнався, що [PERSON] , який діяв від імені Позивача та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №144/01/8043-2016 транспортного засобу, перереєстрували на [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008, тип ТЗ: універсал-в,, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: AA7886MK , яким [PERSON] від імені Позивача продав (відчужив) транспортний засіб - автомобіль марки Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008, тип ТЗ: універсал-в,, код кольору-колір: 1-чорний, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] . Вказаний договір купівлі-продажу було завірено Територіальним сервісним центром 8043 Регіонального сервісного центру МВС України в\~м.\~Києві. Спірний автомобіль було передано [PERSON] на підставі Акту приймання-передачі транспортного засобу від 26.03.2016 р. На даний час власником спірного транспортного засобу є [PERSON] , що підтверджується довідкою Сервісного центру МВС в Івано-Франківської області №31/9/1627 від 29.06.2017 року, де вказано що згідно Єдиного державного реєстру ВМС України автомобіль марки Mitsubishi, модель: Pajero Wagon, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: [NUMBER] зареєстровано 11.05.2016 року в територіальному центрі 2641 МВС в Івано-Франківській області на підставі договору купівлі-продажу від 11.05.2016 року №2544/01/2641(Т-2, а.с.30-34). Як вбачається з повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 18.01.2017 року та про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру від 10.11.2016 року, слідчим Шевченківського управління юстиції ГУНП у м.Києві Сорока Д.Є., внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016100100007125 від 07.06.2016 року, проводиться досудове розслідування за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289 КК України відносно [PERSON] по факту незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими за попередньою змовою групою осіб та передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України відносно [PERSON] по факту підроблення документів за попередньою змовою групою осіб, у використанні завідомо підробленого документу та у підробленні документів повторно(Т-1, а.с.127-153). Відповідно висновку експертного дослідження НДЕКЦ №1136/тдд від 17.10.2016 року, п.1.1 підпис від імені [PERSON] в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №1818/8041 від 23.01.2016 року, в графі «Продавець ПІП» виконаний [PERSON] , п.20 підпис та рукописний запис « [PERSON] .» в акті приймання-передачі транспортного засобу від 29.04.2016 року, в графі «Здав» виконано [PERSON] .(Т-1, а.с.185-206) Відповідно висновку експертного дослідження НДЕКЦ №1459/тдд від 21.12.2016 року, 1. Відбитки печатки ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» для реєстрації автотранспорту (ідентифікаційний код 34410930) в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №1818/8041 від 23.01.2016 року, Протоколі наради №22012016/1 від 22.01.2016 року, Наказі ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» №22012016/1 від 22.01.2016 року, Довіреності №22012016/1 від 22.01.2016 року нанесено за допомогою рельєфного кліше, шляхом перенесення барвної речовини від його робочої поверхні на поверхню паперу документу. 2.Печатки ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» для реєстрації автотранспорту (ідентифікаційний код 34410930) вилучено під час обшуку у [PERSON] (Т-1, а.с.154-184). Згідно висновку експерта ДНДЕКЦ №28/1.1/565 від 22.11.2018 року, встановлено, що Підпис від імені [PERSON] у «Довіреності №К5002157636558» від 25.03.2016 року, в останньому рядку «Довіреності», яка була видана від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - виконані не [PERSON] , а іншою особою; Підпис від імені [PERSON] у «Наказі №К5002157636558» від 25.03.2016 року, в останньому рядку «Наказі №К5002157636558», який був виданий від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - виконані не [PERSON] , а іншою особою; Підпис від імені директора ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» [PERSON] у «Протокол совещания №К5002157636558» від 25.03.2016 року, в останньому рядку «Протокол совещания №К5002157636558» , який виданий від імені ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» виконані не [PERSON] . Оцінивши вищенаведені письмові докази суд встановив, що ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» не відчужував спірний транспортний засіб, який вибув із його власності поза його волею, а тому він підлягає витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] . Права позивача порушені, а тому підлягають захисту в порядку, передбаченому\~ст. 388 ЦК України. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК. За\~ст. 330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 88 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Згідно\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим, відповідно до вимог\~ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в п. 26 зазначено, що відповідно до положень частини 1\~ст. 388 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1\~ст. 388 ЦК України. Посилання представника [PERSON] на те, що він є добросовісним набувачем і був впевнений у наявності у [PERSON] права на відчуження автомобіля, суд вважає безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях і неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки доказів. Відповідно до\~ст. 34 ЗУ «Про дорожній рух»\~на теперішній час реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку транспортних засобів здійснюється згідно з\~Постановою КМУ № 1388 від 07 вересня 1998 р. з наступними змінами «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також інших самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». За змістом п.8 наведеного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться \~на підставі \~заяв власників, поданих\~особисто,\~і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів,\~ їх\~ складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є \~засвідчені \~підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів \~та \~їх \~складових\~частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до\~статті 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав провадиться, серед іншого, на підставі рішення суду. У\~статті 6 Європейської конвенції з правлюдини\~і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з частинами 1, 5-7\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені по справі позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, а обраний позивачем спосіб захисту ґрунтується на встановлених в судовому засіданні фактичних обставинах справи. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29). Крім того, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, сплачені ним судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 4\~378,09 грн.

Outcome: partial