Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 12 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено договір № 2530 про компенсацію плати за землю, згідно з пунктом 1.1 якого, відповідач зобов'язувався відшкодовувати (компенсувати) позивачу плату за землю, що сплачується позивачем, займану відповідачем і розташовану на території позивача, а саме - земельну ділянку площею 10000,00м?, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 2.1 Договору, відповідач зобов'язувався здійснювати компенсацію сплаченої позивачем плати за землю шляхом оплати виставлених позивачем рахунків. 23.10.2011р. позивачем на адресу відповідача було направлено рахунок-фактуру № 4000042295 від 22.10.2012р. на сплату компенсації плати за землю з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., на суму 130131,09 грн., з ПДВ. Згідно з пунктом 3.3 договору, оплата рахунків здійснюється відповідачем в 15-ти денний строк з моменту їх отримання. Однак, відповідач рахунок не оплатив. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, - 130131,09 грн., 3% річних - 3925,32 грн. та витрати на судовий збір - 1340,56 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 травня 2008 між позивачем Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 2530 про компенсацію плати за землю (а.с.23-24). Відповідно до пунктів 5.1 та 5.2, договір діє до 31.12.2008р., за відсутності заяви хоча б однієї зі сторін про припинення чи зміну договору протягом одного місяця до закінчення терміну, він вважається продовженим на термін до 31 грудня наступного року щорічно на тих же умовах, які були передбачені договором. Сторони доказів надання заяв про припинення договору не надали, отже договір є дійсним на час розгляду справи. Відповідно до п. 1.1 договору, відповідач відшкодовує (компенсує) позивачу плату за землю, що сплачується позивачем, займану відповідачем і розташовану на території позивача, а саме - земельну ділянку площею 10000,00м?, що розташована за адресою: [ADDRESS], на якій знаходяться будівлі та споруди колишньої автоколони № 19. Відповідач зобов'язується здійснювати компенсацію сплаченої позивачем плати за землю шляхом оплати виставлених позивачем рахунків (пункт 2.1.1). Згідно з пунктами 3.2 та 3.3 розрахунок сум плати за землю, що підлягає компенсації відповідачем, здійснюється позивачем відповідно до діючого законодавства. Оплата рахунків здійснюється відповідачем в 15-ти денний строк з моменту їх отримання. Дана земельна ділянка перебуває у позивача на праві постійного користування відповідно до державного акту І-ДП № 007687 № 565. Частиною 3 статті 201 Земельного кодексу України передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку. Згідно зі статтями 274 та 285 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, при цьому базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № 4000042295 від 22.10.2012р. - компенсація плати за землю площею 10000 кв.м. в [ADDRESS] з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., - на суму 105678,00 грн. (а.с.26). Рахунок був направлений відповідачу 23.10.2012р., що підтверджується реєстром № 151 поштових відправлень, та квитанцією пошти (а.с. 29). Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 та 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Позивач обгрунтовано нарахував відповідачеві суму заборгованості, з урахуванням індексу інфляції в сумі 130131,09 грн. та 3% річних - 3925,32 грн. Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат по справі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню в частині стягнення з відповідача на його користь суму заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, - 130131,09 грн., 3% річних - 3925,32 грн. та витрати на судовий збір - 1340,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved