Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що на законних підставах володіє 12 частиною житлового будинку в [ADDRESS]. Пояснює свої вимоги тим, що вона разом з чоловіком мешкає в житловому будинку в [ADDRESS], 12 частина якого належить її чоловіку на підставі договору дарування від 27.06.2000 року, в іншій частині будинку вони з родиною мешкають з дозволу власника [PERSON] з 1998 року , такою частиною будинку відкрито користувалась, володіла, на даний час ніхто не претендує на таку частину будинку, просить визнати за нею право власності на цю частину будинку за набувальною давністю. В суді позивач та її представник позовні вимоги підтримали, наполягають на задоволенні позову. Представник відповідача - голова Привільненської сільської ради Генічеського району позов визнала. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Відповідно до договору дарування від 27.06.2000 року [PERSON] отримав у дар 12 частину житлового будинку [ADDRESS] , договір зареєстровано в Генічеському БТІ 04.07.2000 року. Згідно інвентарної справи, яка надана Генічеським БТІ відповідно до договору купівлі-продажу від 20.01.1993 року власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]. Представником позивача надано рішення Привільненської сільської ради про зміну адрес житлових будинків від 09.09.2009 року згідно якого [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], а попередня адреса була - [ADDRESS]. Будь яких відомостей про зміну адреси будинку , який належить [PERSON] відповідно до інвентарної справи суду не надано. Як вбачається з паспорта позивача вона зареєстрована в будинку по [ADDRESS] з 06.02.1997 року, власником якого є [PERSON] В позові позивач посилається на те, що власником 12 частини будинку [ADDRESS] є [PERSON], будь-яких допустимих доказів, про те, що він є(був) власником такої частки не надано. Довідка сільської ради про те, що власником є [PERSON] без належних документів(договору купівлі-продажу, дарування, або інше) не є належним доказом так як відповідно ст..182 ЦК України нерухоме майно підлягає реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. В даному випадку позивач та її представник пояснють , що власником спірної частини будинку був [PERSON], але це не доведено в суді. Крім того згідно інвентарної справи, яка надана Генічеським БТІ відповідно до договору купівлі-продажу від 20.01.1993 року власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON]. Позов до цієї особи не пред*являвся, право вибору відповідача належить позивачу. Також позивачем та її представником не доведені обставини, при яких позивач заволоділа таким майном. Вказує в позові з дозволу власника, але в судовому засіданні це будь-яким чином не доведено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді не довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки вона вказує власника частини будинку одну особу, право власності якої не встановлено судом, а фактично власником такого будинку згідно матеріалів справи є інша особа., а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю суперечить закону, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed