Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0669 га, кадастровий номер 7122510100:10:016:0029, що знаходиться за адресою: вул. [PERSON] (колишня назва Леніна), 288, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.03.2016 року померла [PERSON], яка була тіткою позивача. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке крім іншого складається із земельної ділянки, а він є єдиним спадкоємцем зазначеного майна відповідно до заповіту, оскільки інший спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовилася від належної їй частини спадщини. Однак нотаріусом відмовлено\~позивачу у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~на вказану\~земельну ділянку,\~оскільки втрачено\~оригінал правовстановлюючого\~документу на\~неї.\~Водночас,\~факт належності\~померлій [PERSON] земельної ділянки за адресою: вул.\~[PERSON] (колишня назва Леніна), 288, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, підтверджується даними Державного земельного кадастру. Позивач та його представник [PERSON], повноваження якої підтверджуються довіреністю від 22.12.2016 року, у судове засідання не зявились.Згідно змісту заяви останньої позовні вимоги підтримує повністю, розгляд даної справи просить провести за відсутності сторони позивача. Судові витрати просила з відповідача на користь позивача не стягувати. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, не забезпечив явку та участь свого представника у засідання. Відповідно до змісту раніше надісланого листа позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, у засідання не зявилася, причини неявки не повідомила. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області [PERSON], повноваження якої підтверджуються довіреністю № 0-23-0.6-216/2-18 від 09.01.2018 року, до суду не зявилася, водночас надіслала пояснення по суті спору, де вказала, що Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч.ч. 3, 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову за результатами підготовчого провадження, в порядку, встановленому ст.\~207\~ЦПК України. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] померла 04.03.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СР № 277320, виданого 04.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області. Спадкоємцями [PERSON] є позивач [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 27.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2251. Відповідно до змісту якого [PERSON] заповідала все належне їй на день смерті майно в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої крім іншого входить земельна ділянка площею 0,0669 га, кадастровий номер 7122510100:10:016:0029, розташована за адресою: вул. Леніна, 288, м.\~Корсунь-Шевченківський Черкаської області, яка належала померлій відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 723495, виданого 10.02.2010 року на підставі рішення Корсунь-Шевченківської міської ради № 29 від 23.02.1999\~року та № 38/1 від 28.01.2010 року. Факт належності [PERSON] земельної ділянки площею 0,0669 га, кадастровий номер 7122510100:10:016:0029, розташованої за адресою: вул.\~Леніна, 288, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, підтверджується також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 18.12.2017 року за № НВ-0001111242017, та довідкою № 1415/166-17, виданою 05.12.2017 року відділом у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Відповідно до змісту заяви від 21.03.2016 року, засвідченої секретарем Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, зареєстрованої в реєстрі за № 105, [PERSON] відмовилася від спадщини, належної їй після [PERSON] Водночас позивач [PERSON] прийняв спадщину померлої [PERSON],\~що підтверджується\~довідкою №\~159/02-31,\~виданою 20.03.2018\~року\~приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON], відповідно до змісту якої заведено спадкову справу № 22/2016 (номер у спадковому реєстрі №\~58832792). Також вказано, що крім [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] у нотаріальну контору ніхто не звертався. Постановою від 20.03.2018 року вказаним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. [PERSON] (колишня назва Леніна), 288, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, оскільки втрачено оригінал документу, що засвідчує право власності на неї, про що позивачем розміщено оголошення у газеті «Надросся» від 05.04.2018\~року № 14. Згідно витягу із технічної документації № 898/0/196-17 від 12.12.2017\~року нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 669\~м2, кадастровий номер 7122510100:10:016:0029, розташованої за адресою: вул.\~[PERSON] (колишня назва Леніна), 288, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, становить 92\~328 грн. 69 коп . Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно змісту п.п. 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, якщо суть вимоги повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані позивачем, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги, у суду відсутні сумніви про те, що померлій 04.03.2016 року [PERSON] за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,0669 га, кадастровий номер 7122510100:10:016:0029, розташована за адресою: вул.\~[PERSON] (колишня назва Леніна), 288, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, яка увійшла до складу її спадщини, а позивач має право на спадкування вказаної земельної ділянки за заповітом, та своєчасно прийняв спадщину, що свідчить про наявність підстав для визнання за ним права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції представника позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за позивачем, суд не стягує їх з відповідача на користь позивача. Крім вказаного, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову відповідно до квитанції Корсунь-Шевченківського відділення «ПриватБанк» від 06.04.2018\~року №\~0.0.1005442689.1, що становить 461 (чотириста шістдесят один)\~грн. 64\~коп., підлягають поверненню йому з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved