Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 64344 грн 00 коп. за договором позики №208549 від 17 червня 2017 року, укладеним в електронній формі між ТОВ «ВЕЛЛФІН» і відповідачем, посилаючись на те, що товариство є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» №2-1 від 27.10.2015, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача. 17 червня 2017 року [PERSON] у встановленому п.4.1, 4.2 Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача, на підставі якої 17.06.2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики №208549, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 договору встановлено, що позика надається на 30 днів. Реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштiв, пiдтвердження заявки на отримання позики у передбачений Правилами спосіб, вчинення вiдповiдних дій щодо отримання позики свідчить про те, що [PERSON] був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а договір позики було укладено та пiдписано в електронній формi, що в силу приписів ст.6, 627 ЦК України, ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формi. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: перерахував на картковий рахунок суму позики в розмірі 1 500 грн, а відповідач не виконує свої обов`язки, внаслідок чого станом на 08.07.2020 утворилася вказана заборгованість. 31 серпня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому він частково визнає позов в сумі 2355 грн, з яких 1500 грн сума позики та 855 грн - проценти за користування позикою за період з 17.06.2017 по 17.07.2017. Позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування позикою та за простроченими відсотками за період з 18.07.2017 не визнає. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, у відзиві просить справу розглянути за його відсутності. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У судовому засіданні встановлено, що 17.06.2017 відповідач у встановленому п.4.1, 4.2 Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача. 17 червня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики №208549, згідно з умовами якого позикодавець перерахував на картковий рахунок позичальнику грошові кошти у сумі 1 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, що не заперечує і відповідач, а позичальник зобов`язався повернути позику через 30 днів та сплатити проценти, однак він не виконує свої обов`язки, внаслідок чого станом на 08.07.2020 утворилася заборгованість в сумі 64344 грн 00 коп., яка складається з: основного боргу - в сумі 1 500 грн, заборгованості по відсоткам - у сумі 31864 грн 50 коп. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 30979 грн 50 коп., на підтвердження чого позивачем надана довідка щодо заборгованості. Розрахунку заборгованості по зазначеному договору позики позивачем не надано. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають у загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, і є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов'язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики №208549, відповідно до якого позичальник отримав 1 500 грн на строк 30 днів. Доказом підтвердження отримання коштів є повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН», копія якого міститься в матеріалах справи, в якому зазначається сума коштів, власник картки, номер картки, код авторизації, номер транзакції в системі. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п.1.5 договору нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; - 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня у межах строку, зазначеного в п.1.2 цього договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, а після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9б4-9Н5, провадження № 14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, де суд також зазначив, що права та інтереси кредитодавця у вищевказаних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п.1.1., 1.2., 1.3. вказаного договору позикодавець зобов`язується надати позичальникові на умовах, що передбачені цим договором, грошові кошти в позику в сумі 1500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього договору. Строк дії договору - 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 30 днів. Судом встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору позики від 17.06.2017 ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] позику в сумі 1500,00 грн, яку останній зобов`язувався повернути у повному обсязі до 17.07.2017. Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування - 17.07.2017 позикодавець ТОВ «Веллфін» втратило право нараховувати передбачені договором проценти та відповідно до вимог статті 625 ЦК України має право стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, однак з такими вимогами до суду не зверталося. Згідно графіку розрахунків до Договору позики №208549 від 17.06.2017 сукупна вартість позики складає 2356,50 грн - проценти за користування позикою складають 856,50 грн (а.с.23). За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні вимоги ТОВ «Веллфін» про стягнення з [PERSON] нарахованих відсотків за користування позикою за період з 17.07.2017 по 08.07.2020 слід відмовити, так як цей період виходить за межі строку кредитування, та стягнути з відповідача на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» 2356,50 грн заборгованості за договором позики. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. З відповідача слід стягнути заборгованість за договором позики №208549 від 17 червня 2017 року в сумі 2355 грн, з них: 1500,00 грн - заборгованість за позикою, 855 грн - заборгованість по відсоткам за користування позикою (1500*30 днів * 1,9%). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 64344 грн 00 коп., судом стягнуто 2355 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 3,66% (2355 х 100 : 64344=3,66), що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача 80 грн 41 коп. судового збору (2197 х 3,66 : 100 =80,41).

Outcome: partial