Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], яка була уточнена в ході розгляду справи, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KR84620894 від 30.12.2005 року відповідач отримав кредит у розмірі 1 491,95 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так, 02.04.2009 року Покровським районним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ, згідно до якого з відповідача на користь позивача було стягнуто 7741,60 грн. Однак, у зв'язку з тим, [PERSON] далі взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів належним чином не виконав, станом на 27.01.2014 року у нього виникла заборгованість у розмірі 19 883 гривень 17 копійок, яка складається з наступного: 5349,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14 533,72 грн. - пеня, а відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» вимушено було звернутись з даним позовом до суду. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності сторін, які надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі, представник відповідача позов не визнає, надавши до суду заперечення, в яких вказав, що дійсно 13.12.2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Банк» було укладено споживчий кредитний договір. Станом на 02.04.2009 року відповідач зобов'язання в повному обсязі не виконав та рішенням Покровського районного суду з нього було стягнуто грошові кошти на загальну суму 7 741, 60 грн. 03.03.2014 року позивач звернувся до суду про стягнення з [PERSON] на його користь грошових коштів в сумі 19883,17 грн. за період часу з 27.02.2009 року по 27.01.2014 року. Тому представник відповідача просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 30.12.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № DNH4KR84620894, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1491,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Так, згідно Судового Наказу судді Покровського районного суду від 02 квітня 2009 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто грошові кошти на загальну суму 7 741, 60 грн. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією письмової заяви відповідача на отримання кредиту в розмірі 1491,75 грн. та копією Умов та правил надання банківських послуг, де викладені всі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору. З розрахунку заборгованості вбачається факт невиконання відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості по комісії та пеня за період з 27.02.2009 року по 27.01.2014 року в загальному розмірі 19883,17 грн. Отже, факт невиконання відповідачем умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Сам відповідач факту його перебування у договірних правовідносинах з позивачем не оспорював, як не оспорював і факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим дані факти є встановленими згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Однак з матеріалів справи та заперечень представника відповідача вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Таким чином, права позивача в частині не повернення [PERSON] грошових коштів порушено з 27.02.2009 року тобто строк виконання договору сплив у зв'язку з закінченням строку його дії. Оскільки між сторонами в порядку ст.259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобов'язання, тобто з 27 лютого 2009 року. Отже, у даному випадку позовна давність для звернення позивача до суду починається з 27 лютого 2009 року і закінчується 27 лютого 2012 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 18 лютого 2014 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надав. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed