Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що [INFO] року померла його матір [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, одна з яких площею 2,89 га належала їй відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], а друга площею 2,89 була прийнята нею в якості спадщини після смерті [INFO] року її чоловіка [PERSON] Він являється спадкоємцем за заповітом, однак у передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як проживає в іншому місті, тривалий час перебував у жалобі після смерті батька, матері та брата, який також помер [INFO] року. Просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві, доповнивши, що в 2012 році помер батько, наступного року - мати, в 2014 року також помер його рідний брат [PERSON]. Вказана втрата на протязі трьох років підряд його близьких родичів значно змінили його встановлений спосіб життя, він просто не зміг думати про оформлення спадщини. Крім цього його робота пов'язана з виконання робіт згідно планів Інституту прикладної фізики, що змушувало його працювати і у вихідні дні, у зв'язку з чим він не зміг своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], а [INFO] року померла і його мати - [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, що підтверджується свідоцтвами про смерть [PERSON], [PERSON], свідоцтвом про народження та паспортом позивача, довідками Верхньосагарівської сільської ради, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу (а.с.3-4). За життя, 14.07.2004 року [PERSON] посвідчила у Верхньосагарівській сільській раді заповіт, яким все своє майно заповіла своїм синам - [PERSON], позивачу по справі, та [PERSON], який помер [INFO] року не прийнявши спадщини, що вбачається із заповіту, витягів із спадкового реєстру, спадкової справи 381/2014. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері позивач також заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подав. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №45107815 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки він тривалий час перебував в жалобі після втрати на в період 2012-2014 років своїх близьких родичів - батька, матері та рідного брата. Крім того позивач, проживав не за місцем відкриття спадщини і в силу зайнятості на роботі з об'єктивних причин не міг звернутися до органів нотаріату з відповідною заявою. При цьому отримавши після смерті спадкодавця правовстановлюючі документи на спадкове майно, тривалий час доброчесно вважав, що таким чином він прийняв спадщину. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов'язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved