Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що між ним та відповідачкою було укладено договір позики, у відповідності до якого він передав останній для особистих потреб грошові кошти в сумі 606000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою відповідачки про їх отриманя, проте, на вимогу позивача, до теперешнього часу [PERSON] грошей не повернула, в звязку з чим він просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 28.03.2012 року в сумі 606000 гривень та судові витрати. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, у адресованій суду заяві просили розглядати справу за їх відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачка в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надіслала. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Із заяви [PERSON] від 03.04.2012 року про тримання грошей, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №531 вбачається, що [PERSON] підтвердила факт отримання нею 28.03.2012 року від [PERSON] коштів в сумі 606000 грн. Проте, відповідно до вимоги про повернення суми боргу, направленої 05.08.2013 року позивачем на адресу відповідача, остання грошові кошти в сумі 606000 гривень у зазначений в ній строк та до теперішнього часу так і не повернула. Оскільки відповідачка протягом втановленого у вимозі строку зобов'язання за договором позики належним чином не виконала, суд вважає, що зазначена сума боргу підлягає стягненню з неї на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved