Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNG0G000005107 від 22.10.2004 року [PERSON] 22.10.2004 року отримав кредит у розмірі 6000,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.10.2014 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. В порушення умов договору та закону відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв»язку з чим станом на 13.02.2014 року відповідач має заборгованість у розмірі 15948,69 доларів США, яка складається з: 4614,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 5093,34 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6240,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивач посилається на те, що в забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором відповідач 22.10.2004 року уклав з банком договір іпотеки № DNG0G000005107, за яким відповідач надав в іпотеку 38/100 частини домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 540 кв.м., та складаються: в житл.бд.А-1 прим. 2-3, 2-4, житл.прибудова А»-1, сіни а-1, ганок а, вбиральня Д, душ Ж, хвіртка №5, житл.пл.17,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд. 15, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором в розмірі 15948,69 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 30,50 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, 15, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 22.10.2004 року між [PERSON], та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір № DNG0G000005107, за яким банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк по 22.10.2014 р. включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 6000,00 доларів США на придбання квартири, а також у розмірі 644,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, плюс суми, розрахованої відповідно до п.3.11 даного договору, періодом сплати вважати з 21 по 28 число кожного місяця. Встановлено, що відповідно до умов договору [PERSON] 22.10.2004 року отримав кредит у загальному розмірі 6644,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 22.10.2014 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов»язань за даним договором виступає іпотека: 38/100 частини будинку, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Привольна, буд.15. Відповідно до п.2.3.2. кредитного договору банк має право у випадку, зокрема, порушення позичальником зобов»язань, передбачених умовами цього договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов»язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення. При цьому згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов»язань, строк виконання яких не настав, вважається такими, що наступили в зазначену в повідомленні дату. На що дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію і відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором. Відповідно до п.2.3.6. кредитного договору банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.1.1. даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на закладене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.2. договору. Згідно до п.3.2. кредитного договору відповідно до ст.549 ЦК України при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.3.1., 2.3.2.,3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному від зазначеного в п.1.1 розмірі, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в п.1.1 суми щомісячного платежу по Кредиту разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором відповідач 22.10.2004 року уклав з банком договір іпотеки № DNG0G000005107, за яким відповідач надав в іпотеку 38/100 частини домоволодіння площею 540 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, 15. Згідно до п.11 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 37 149 грн. 70 коп. Відповідно до п. 16, 16.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право вищого пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до п. 16.8.1 банк має право звернути стягнення на майно у випадку, якщо в момент настання термінів якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно п. 20 договору іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого із зобовязань передбачених п.п. 18.1, 18.5, 18.6, 18.8, 18.9, 18.10 цього договору, він сплачує на користь іпотеко держателя штраф у розмірі 25% від вартості предмета іпотеки, зазначеної в п. 11 цього договору. Згідно до п.27 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов»язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні від імені іпотекодавця. Встановлено, що зобов»язання за кредитним договором виконувалися відповідачем неналежним чином, в зв»язку з чим банком на його адресу була направлена письмова вимога від 26.12.2013 року № 30.1.0.0/2-836, в якій повідомлялося про необхідність погашення в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги кредитної заборгованості, в тому числі процентів, комісій, штрафних санкцій. Цією вимогою відповідач попереджався про те, що у випадку непогашення заборгованості банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з цим, встановлено, що вказана вимога залишилася невиконаною та заборгованість відповідачем погашена не була. Судом встановлено, що станом на 13.02.2014 року відповідач має заборгованість по сплаті кредитних коштів у розмірі 15948,69 доларів США, яка складається з: 4614,59 доларів США - заборгованість за кредитом; 5093,34 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6240,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 цього Кодексу при порушенні зобов»язань за договором настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов»язань, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановленим іпотечним договором, іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобов»язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання. Згідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, право вибору способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями договорів та чинного законодавства надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення ним зобов»язання за Кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду і, підписуючи цей договір, він виявив своє волевиявлення на виконання обов»язків за цим договором та погодився з його умовами, що відповідало положенням ч.1 ст.590 ЦК України. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Вказані договори в судовому порядку недійсними не визнавалися і тому звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку не суперечить умовам договорів. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких належних доказів в спростування позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем суду не надано, як не надано ним доказів існування у нього заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. З огляду на наведене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки 38/100 частини домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 540 кв.м., та складаються: в житл.бд.А-1 прим. 2-3, 2-4, житл.прибудова А»-1, сіни а-1, ганок а, вбиральня Д, душ Ж, хвіртка №5, житл.пл.17,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд. 15, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNG0G000005107 від 22.10.2004 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про виселення відповідача з домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, 15, із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зважаючи на наступне. Як зазначено в роз»ясненнях, викладених в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.3012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з цим, суду не надано підтвердження направлення банком на адресу відповідача вимоги про звільнення вказаної квартири та не надано доказів відмови відповідача від добровільного звільнення квартири, тобто вказані позовні вимоги про виселення є передчасними. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі, пропорційно до задоволенних позовних вимог, а саме сплачений судовий збір в сумі 1485,41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial