Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] боргу за договором позики та моральної шкоди. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві, уточненій позовній заяві посилалася на те, що 23 березня 2006 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким вона передала відповідачу у борг грошові кошти в сумі 31000 дол. США. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки. За умовами договору [PERSON] прийняла на себе зобов'язання повернути їй отримані в борг грошові кошти протягом двох років. У визначений договорами строк та пізніше відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала і повернула в період з 12.06.2011 року до 04.06.2013 року грошовими коштами 22072 грн.00 коп.; шляхом передачі товару ( пшениці, кукурудзи) на суму 400 грн. 00 коп.; шляхом передачі 24.08.2011 року товару на суму 3767 грн. 00 коп., а всього погашено боргу на суму 26239 грн. 00 коп. Просила суд: стягнути із відповідача на її користь суму боргу в розмірі 221761 грн.00 коп., що еквівалентно 27720,13 дол. США, 3% річних - 38385 грн. 92 коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп., та судові витрати в розмірі 4032 грн. 50 коп. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засіданні з'явилися. Позовні вимоги не визнали, вважають позов безпідставним. Вказали, що відповідачка дійсно брала в борг грошові кошти у [PERSON] в 2002 році в розмірі 2000 дол. США. Друга розписка була нею написана 23.04.2003 року на суму 29990 грн. 00 коп., що в еквіваленті складало 5600 дол. США. Вважають, що [PERSON] розрахувалася з [PERSON] у повному обсязі. Однак погрозами позивачка змусила її написати розписку складену 23.03.2006 року на суму 160000 грн., що в еквіваленті складає 31000 дол. США. Кошти по розписці відповідачкою не отримувалися. Просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволені позову позивачці. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За договором позики [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 160000 гривень, що в еквіваленті 31000 дол. США, строком на два роки, а [PERSON] зобов'язувалася погашати щомісячно по 6700 грн. 00 коп., що в еквіваленті становить 1300 дол. ( а.с.94). На підтвердження отримання коштів відповідачем позивач надала розписку від 23.03.2006 року. У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зазначений договір позики від 23.03.2006 року нотаріально посвідчено не було, а викладено у простій письмовій формі. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача та його представника, щодо безгрошовості розписки, не отримання коштів відповідачкою, та написання розписки відповідачкою під погрозою. Оскільки відповідачкою не надано жодного належного доказу, а наявність розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики. Відповідно до листа Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 05.12.2013 року ( а.с.44), проведеною перевіркою встановлено, що між гр. [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини, які слід вирішувати у приватному порядку у суді. При вивчені матеріалу про заяві гр. [PERSON] слідчим відділом Індустріального РВ ДМУ ознак складу злочину у кримінальному провадженні не виявлено. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідачкою подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. В заяві зазначено, що відповідно до наданої позивачем суду розписки, відповідач зобов'язувалася погасити борг протягом двох років, тобто до 23.03.2008 року. При відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Вказала, що строк позовної давності сплинув 24.03.2011 року, а з даним позовом позивач звернувся лише в 2013 році. Представник позивача вказала, що в листопаді 2010 року відповідачем було погашено частину заборгованості на суму 400 грн. шляхом передачі товару на вказану суму, а саме: 150 кг. пшениці та 378 кг. кукурудзи, і такі дії відповідача свідчать про визнання боргу відповідачкою, а також переривають перебіг позовної давності. Отже, щодо заявленої заяви відповідачки про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наданої розписки строки погашення боргу до 23.08.2008 року, а тому строк позовної давності збігає 23.03.2011 року. Однак в листопаді 2010 року відповідачем [PERSON] було погашено частину заборгованості на суму 400 грн. шляхом передачі товару на вказану суму, а саме: 150 кг. пшениці та 378 кг. кукурудзи, що також в судовому засіданні підтвердив свідки [PERSON], [PERSON], які були присутні і допомагали в транспортуванні зерна. Крім того 24.08.2011 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] отримано від [PERSON] ноутбук ASUS, принтер CANON на суму 3767 грн. ( а.с.74). Відповідно до наданих розписок за період з 12.06.2011 року по 04.06.2013 року [PERSON] погасила борг [PERSON] на загальну суму 22072 грн. 00 коп. ( а.с.70-76), суд приходить до висновку, що такі дії відповідача свідчать про визнання боргу відповідачкою, а також переривають перебіг позовної давності. Отже суд не може прийняти до уваги твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку для пред'явлення позовних вимоги щодо виконання зобов'язань. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача, що нею погашена вся сума боргу, оскільки суду не надано жодних належних доказів, які б підтвердили факт передачі грошових коштів, а наявність розписок у позивача свідчить про непогашення боргу відповідачем. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача неповернена сума боргу, яка обрахована позивачкою станом на 29.12.2013 року з урахуванням частково сплачених сум у розмірі 221761 грн. 00 коп. ( 31000 дол. США х 8 грн. - 400,00 грн. - 3767,00 грн. - 22072,00 грн. ). Щодо заявлених позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 38191 грн. 88 коп. Згідно ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Строк повернення грошових коштів за договором позики 23.03.2008 року, період нарахування з 24.03.2008 року по 29.12.2013 року включно, складає 5 років та 281 день. Звідси 221761,00 х 3% х5 років = 33264,15 грн.; 221761,00 х 3% х 281 день/365 = 5121,77 грн., а всього: 33264,15 грн. + 5121,77 грн. = 38385,92 грн. Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги позивача в цій частині законні та підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Згідно п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки ані умовами договору, ані законом не передбачено відшкодування моральної шкоди за правовідносинами, що виникли між сторонами, то у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Щодо стягнення із відповідачки на користь позивачки понесених нею витрат на надання правової допомоги в розмірі 1800 грн. Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 19.11.2013 року [PERSON] уповноважує [PERSON], або [PERSON] бути її уповноваженими представниками (а.с. 36-37), отже вони приймають участь у справі як її представники з наділенням їх всіма правами сторони (частина 4 ст. 42 ЦК України), а не як особа, яка надає правову допомогу (ст. 56 ЦПК України), а відповідно до пункту 2 частин 3 статті 79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати на правову допомогу, а не витрати по оплаті участі представника сторони в судовому засіданні, тому суд не може прийняти як оплату за надання правової допомоги квитанцію ТОВ « Надія» до прибуткового касового ордеру №57 від 17 вересня 2013 року в розмірі 1800 грн., тому не вбачає підстав для відшкодування цих витрат. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі від задоволених позовних вимог в розмірі 2601 грн.49 коп.

Outcome: partial