Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись, що 16.11.1996 року він уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитняської райдержадміністрації Київської області, актовий запис № 89 . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Зазначає, що протягом спільного проживання вони зрозуміли, що мають різні погляди на життя, різні духовні цінності, не підходять один одному по характеру, що вони взагалі різні люди і подальше спільне проживання не можливе. Протягом 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що всі можливі заходи по збереженню сім'ї ним використані і не призвели до бажаного результату, тому просить їх шлюб розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, натомість подали заяви, якими позивач позов підтримує, відповідач позов визнає та просять розглянути справу у їх відсутності. За викладеного суд ухвалює рішення у вісутності сторін спору, що узгоджується з положеннями ст.169 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 16.11.1996 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитняської райдержадміністрації Київської області, актовий запис № 89 . Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили, спільного господарства і бюджету не ведуть, проживають окремо. Миритися сторони не бажають. Син сторін спору на час розгляду спору судом проживає разом з позивачем який проживає з позивачем. Викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, якими є: - свідоцтво про укладення шлюбу; - свідоцтво про народження дитини. За викладеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін спору існує формально і його збереження суперечить інтересам сторін спору. На підставі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем вимоги про залишення проживати з позивачем їх неповнолітнього сина (що по суті являє вимогу про визначення місця проживання дитини) суд не приймає, оскільки останнє суперечить вимогам закону і що випливає зі змісту положень ч. 3 ст.160 СК України в тім, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. А тому така вимога задоволенню не підлягає. За викладеного позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст..235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу шлюбне прізвище. Понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243-60 грн. підлягають у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України стягненню на її користь з відповідача .

Outcome: partial