Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником 31/50 частки будинку [ADDRESS] . Співвласником зазначеного домоволодіння є відповідач по справі - [PERSON] , якому належить 19/50 частки вказаного будинку. Зазначив, що його частка домоволодіння є відокремленим об`єктом нерухомого майна, є свій вхід до будинку та свою прибудинкова територія. Просив виділити у власність як окреме домоволодіння в натурі 31/50 частки жилого будинку із відповідними частками споруд за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяви з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позов визнав, просив слухати справу без його присутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 31/50 частини житлового будинку за номером [ADDRESS] з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 09.06.2008 року. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок саман обкл. Цеглою А-1, житловою площею 24, 8 кв.м., жилий будинок цегла обкл. шлакоблоком Б-1, житлова площа 23, 5 кв.м., сарай дерев`яний Ж-1, вбиральня дерев`яна В-1, літня кухня цегла Е-1, уборна дерев`яна Г, огорожа 1, замощення І, ІІ, вбиральня дерев`яна Г-1. Житлова площа 48, 3 кв.м., загальна площа 88, 2 кв.м. (а.с. 6, 7, 8-11, 12). Окрім позивача співвласником зазначеного домоволодіння є [PERSON] , який володіє 19/50 частки зазначеного домоволодіння (а.с. 23-24, 25, 26). З повідомлення Начальника ДКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що в домоволодінні [ADDRESS] , що належить [PERSON] самовільно збудовані прибудова літ б1-1 площею 10, 0 кв.м, сарай літ. 301 (а.с.13). Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Частиною 1 статті 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч. 3 ст.364ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved