Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 14, що розташований в с. Іванівка Житомирського району Житомирської області по провулку Троковицький, як за спадкоємцем за законом після смерті дружини. У судове засідання сторони не зявились, проте надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача при вирішені спору поклався на розсуд суду. Представник третьої особи ставлення до заявлених вимог не виказала. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 17 грудня 2016 року померла дружина позивача [PERSON]. За життя останній на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року належав закінчений будівництвом житловий будинок № 14, який, як убачається з даного правочину, розташований по пров. Троковицькому в м. Житомирі (а.с.4). Рішенням відповідача від 7 квітня 2010 року [PERSON], серед іншого, передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га, що знаходиться по пров. Троковицькому, 14 в районі [PERSON] на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.5). З наданого представником третьої особи фрагменту картографічного плану (а.с.70) убачається, що пров. Троковицький в районі [PERSON] знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Зазначене даний представник підтвердила і у адресованій суду письмовій заяві (а.с.69). Крім цього, направленими до суду письмовими поясненнями представник відповідач підтвердив факт того, що вищевказаний провулок відноситься саме до території згадуваної сільської ради (а.с.47). Позивач є єдиним спадкоємцем до майна його померлої дружини. Постановою нотаріуса від 11 липня 2017 року (а.с.6-5) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на такий обєкт нерухомості. За таких обставин позивач вказує, що вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне йому спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як зясовано, дружина позивача за життя була фактичним власником спірного житлового будинку, однак належним чином оформити своє право власності на нього не встигла, у зв'язку з чим позивач, в даний час, унеможливлений у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не може бути позбавлений цього права, оскільки набуття ним права власності, як спадкоємцем за законом після смерті дружини, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію Апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 3 948,00 гривень, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved