Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати договір фінансового лізингу №001627 від 17.11.2014 року недійсним, стягнути з відповідача на його користь сплачений реєстраційний платіж в сумі 25000,00 грн. Позов обґрунтовує наступним. 17 листопада 2014 року між сторонами укладений договір Фінансового лізингу №001627 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: трактор МТЗ 892. Відповідно до умов Договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 892, зазначений у п. 3.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором. В усній формі представник відповідача роз'яснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату в сумі 25000 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому в користування предмет лізингу. Позивачем був сплачений рахунок на суму 25000 грн. - платіж згідно договору №001627. Однак, представником відповідача не було роз'яснено призначення платежу в розмірі 25000 грн., який виявився комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, позивач же вважав, що це часткова оплата вартості трактора. В договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала йому достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона йому пояснила та спонукала його підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, позивачу протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Компанія відмовилась передавати позивачу предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50% від вартості предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 25000 грн. є комісією за організацію та оформлення договору. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав позивача як споживача. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається із змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. У відповідності до п. п. 8.2.1, 8.2 договору, перший лізинговий платіж складається в тому числі із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням цього договору (комісія за організацію) - розмір такої комісії за організацію становить 25000 гривень, цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Вказаний пункт договору порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» - виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. У пункті 5.4 договору передбачена можливість зміни вартості предмету лізингу і імперативний обов'язок лізингоодержувача єдиноразової доплати різниці такої вартості, а також сплати різниці комісії за організацію. Однак, у разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. Згідно п.п. 8.3, 8.8, 8.13 вказаного договору лізингові платежі можуть корегуватися. Так, п. 8.13 договору передбачено, що розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку. Як вбачається предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не визначався, а тому прив'язка до зміни курсу долара США чи євро по відношенню до української гривні не ґрунтується на вимогах закону. Курсова різниця між гривнею України та іноземною валютою може впливати на вартість предмета лізингу і, як наслідок, на винагороду. Однак, зарахування курсової різниці між національною та іноземними валютами до складу винагороди суперечить правовій природі договору фінансового лізингу. Окрім того, передбачено, що розмір лізингової плати може індексуватися і в залежності від зміни законодавства, збільшення розміру податків і прирівняних до них платежів, збільшення митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмету лізингу. Проте формули перерахунку не передбачено. Втім, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. В п. 8.3 зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 8.4 договору). Пункт 8.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмету лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоотримувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у п. 8.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача. В п.п. 8.14, 12.2, 12.3, 12.7, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено. Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Всупереч зазначеним положенням у пункті 8.10 договору передбачено, що лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. У даному випадку несправедливими є наступні умови укладеного Договору фінансового лізингу: · про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника) - п. 6.4. (порушення п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, - пп. 4.3.1. п. 4.3. п. 6.5., п. 6.6., п. 6.7., п. 6.15., п. 8.3., п. 8.6., п. 8.10., п. 12.3., п. 12.5 (порушення п. З ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - п. 8.8., п. 12.11. (порушення п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається - пп. 4.3.5. п. 4.3. (порушення п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі - п. 8.3. (порушення п. 11 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); · про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору - п. 5.4., п. 8.3, п. 8.13.(порушення п. 13 ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Несправедливі умови містяться також у пунктах п. 11.3., п. 11.5., п. 12.4. Договору фінансового лізингу. Відповідно п. 8.15 Договору, споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. Згідно п. 12.11 Договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Однак вказана стаття договору суперечить положенням п.4 частини 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку комісія за організацію є окремою оплачуваною послугою відповідача в розмірі 25000 грн. Тому неповернення і цих коштів суперечить п. 4 та п. 5 ч. З вищевказаної статті Закону. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. З огляду на вищенаведене та враховуючи, що зміна чи визнання недійсним згаданих вище положень Договору фінансового лізингу, які містять несправедливі умови, зумовлює зміну інших положень зазначеного договору, такий підлягає визнанню недійсним у цілому. Також слід зазначити, що укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору (лізингу). Так, відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», частиною першою статті 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Тобто, предметом договору лізингу можуть бути тільки неспоживні речі, визначені індивідуальними ознаками. За змістом частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Отже, індивідуально визначеними є такі речі, які відрізняються від інших індивідуальними ознаками: а) єдині у своєму роді; б) відрізняються від інших кількома ознаками; в) вирізненні із загальної маси речей цього роду. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, як у договорі так і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у зазначених договірних документах, предметом лізингу визначено: «МТЗ 892» не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки вона не визначена індивідуальними ознаками (не вказано який це саме транспортний засіб і чи це транспортний засіб взагалі, стан (новий або бувший у використанні), його виробника, модель, комплектацію, рік випуску, колір тощо). Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому Договорі вони відсутні. Таким чином, позивачу нав'язаний договір, який містить істотний дисбаланс стосовно прав та обов'язків сторін - відповідач має право придбати предмет лізингу будь-якої якості, будь-якого року випуску (новий чи бувший у вжитку), будь-якої комплектації (що може значним чином змінювати вартість предмету лізингу та його споживчі властивості), будь-якої вартості, з гарантією чи без гарантії, а позивач не має змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу (автомобіля) не сплативши значний штраф лізингодавцю та не відшкодувавши йому збитки, включно спричинені діловій репутації (п.12.10 Договору). У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. Так, у договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, іншими словами, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Як випливає із наведених договірних умов, - право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Крім того, за змістом договору лізингодавець має лише один обов'язок, передбачений в п. 4.1.1 Договору, - передати у користування лізингоодержувача предмет лізингу в порядку, передбаченому Договором. При цьому, як зазначено вище, договір не містить наслідків не виконання цього обов'язку. В свою чергу для лізингоодержувача встановлені жорсткі обов'язки. Що стосується процедури та часу передачі предмету лізингу, то вони в договорі визначені неоднозначне, пунктами 5.1, 5.2 Договору фінансового лізингу передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними в додатку № 1 до даного Договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Згідно з ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак пунктом 3.5 Договору відповідач не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання. Укладений сторонами Договір фінансового лізингу не відповідає зазначеним вимогам законодавства, оскільки: по-перше, відповідач включив у нього умови, які є несправедливими та які суперечать вимогам пунктів 1,3-6, 11, 13 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що є порушенням вимог частини першої названої статті вказаного Закону; по-друге, суперечить положенням Цивільного Кодексу України. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив наступне. Представник відповідача повідомила йому, що за договором лізингу він отримає трактор протягом 5-10 днів з дня сплати 10% вартості. В договорі зазначають строк поставки техніки 90 днів, але це лише для випадків, якщо техніки не буде на складі. Його запевнили, що обраний ним трактор мається в наявності. Він сплатив 10% вартості ще до укладання договору, але трактор не отримав більш ніж 10 днів, представники відповідача телефоном повідомили йому, що трактор він отримає лише після сплати 50% його вартості, як передбачено договором. На його пропозицію доставити трактор до м. Запоріжжя, показати йому, що він наявний, після чого він відразу сплачує 50% його вартості, представники відповідача відмовили. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов наступного змісту. 17 листопада 2014 року між сторонами був укладений Договір фінансового лізингу №001627. Відповідно до п. 1.1 Договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору. На виконання Договору фінансового лізингу №001627, позивач 17 листопада 2014 року, згідно з Додатком № 1 до зазначеного Договору, що є його невід'ємною частиною, сплатив 25000,00 грн. комісії за організацію, згідно п. 8.2.1а ст. 8 Договору. Договір фінансового лізингу №001627 вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний [PERSON] добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України. Крім того, 17 листопада 2014 року, в день підписання Договору, позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору і отримав свій примірник Договору разом з Додатками №№ 1, 2, 3, а також [PERSON] 17 листопада 2014 р. підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель, та вартість предмета лізингу, котрий він самостійно обрав. Комісія за організацію в сумі 25000,00 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов Договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Посилання Позивача на те, що ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» своїми діями ввела його як споживача в оману - не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] погодився з умовами та самостійно підписав Договір № 001627, обрав на власний розсуд Предмет Лізингу по Договору і ознайомився з умовами Договору, про що відповідно і зазначив у письмовій заяві від 17.11.2014 року. Відповідач вважає, що Позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт вчинення Відповідачем дій, під час укладення Договору №001627 від 17 листопада 2014 року та при подальшому його виконанні, щодо введення Позивача в оману, оскільки договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України умови договору є погодженими сторонами та обов'язковими для виконання. Вищевказані твердження також спростовуються й тим, що розуміючи зміст укладеного Договору Позивач здійснював сплату Комісії за організацію та частину Авансових платежів. Твердження Позивача про те, що п. 8.2.1 Договору порушує принцип добросовісності, оскільки сума комісії за організацію Договору є неспівмірною із виконаною послугою є помилковими та не відповідають дійсності, оскільки відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Комісія за організацію Договору відноситься саме до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням Договору лізингу. Зокрема, такими іншими витратами Відповідача є: надання консультації менеджером, прийняття заяви на отримання фінансового лізингу, оформлення договору, робота з клієнтом, організаційні заходи щодо підписання договору, організація та супровід договору на протязі всього часу його дії (шість років), та інші витрати пов'язані з виконанням Договору лізингу. Тлумачити поняття співмірність розміру платежу наданій послузі недоцільно, оскільки Лізингоодержувач погодився з усіма умовами Договору під час його підписання і здійснив оплату Комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення Договору при його укладанні, що визначено умовами Договору, а тому вищевказані твердження Позивача є безпідставними. Твердження Позивача про те, що індексація розміру лізингових платежів в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та зміні ситуації на грошовому ринку суперечить правовій природі Договору, вважає безпідставними, оскільки ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладає Договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст. 806 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» та відповідно купує Предмет Лізингу до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов, що підтверджується укладеним Додатком № 3 до Договору (Специфікація). За Договорами, що укладаються ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», предметом лізингу є транспортні засоби (ТЗ): автомобіль, сільськогосподарська техніка, навісне обладнання, механізми тощо, які купуються останнім у офіційних дилерів таких транспортних засобів в Україні. Враховуючи те, що більшість транспортних засобів завозяться офіційними дилерами на територію України з за кордону, то відповідно в разі зміни курсу валюти, за яку їх було придбано, змінюється й вартість ТЗ у гривнях на території України, що відповідно відображається й на ціні предмету лізингу. Враховуючи те, що згідно Додатку № 1 до Договору «Графік сплати Першого Лізингового Платежу» - сплата Авансового платежу (50% вартості Предмета Лізингу) розраховується на 12 місяців, а замовлення (п. 1.3) та передача (п. 5.1) Лізингодавцем Предмета Лізингу відбувається після сплати Лізингоодержувачем Авансового платежу, а тому положення про індексацію лізингових платежів було включено у Договір лише для того, щоб Лізингоодержувач мав на увазі, що вартість Предмету Лізингу до моменту придбання його Лізингодавцем може бути змінена з незалежних від ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» причин. Вищевказане також підтверджується й наявністю в положеннях Договору пункту 5.4, що передбачає зміну вартості Предмета Лізингу, а тому вищевказані твердження Позивача є безпідставними, так як ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ніяким чином не може впливати на збільшення чи зменшення валютного курсу на ринку України. Твердження Позивача про здійснення Відповідачем нечесної підприємницької практики, вважає безпідставними оскільки, відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», - нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. В даному випадку діяльність ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності та жодним чином не впливає на економічну поведінку споживача продукції (в даному випадку споживача послуги), в Договорі лізингу чітко визначені усі умови з якими Лізингоодержувач погодилася під час підписання зазначеного Договору. Отже, посилання Позивача на те, що Договір укладений в результаті нечесної підприємницької практики не відповідає фактичним обставинам справи. Наведені Позивачем у позовній заяві несправедливі умови договору, що визначені ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не містяться у Договорі укладеному між Сторонами, а тому посилання на такі умови є необґрунтованим. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», - продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо проаналізувати умови Договору то відразу стає зрозумілим, що у даному випадку не відбулося дисбалансу договірних прав між Сторонами, оскільки у Договорі немає обов'язків Лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови Договору є прозорими і відповідають чинному Законодавству України. Договір, укладений між Сторонами не містить несправедливих умов, тому не може бути визнаний судом недійсним. Позивач стверджує, що Договір не містить істотних умов щодо Предмета Договору лізингу, так як Предмет Договору Лізингу, а саме - транспортний засіб «МТЗ 892» - є річчю, яка не визначена індивідуальними ознаками. Таке твердження Позивача не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне: Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», - істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Вищевказані істотні умови Договору, що визначені спеціальним законом, містяться в самому Договорі та Додатках до нього. Так, Предмет Лізингу визначений - в п. 3.1 Договору, в Додатках № 1, № 2 та № 3 до Договору, а також Предмет Лізингу Позивачем був визначений у заяві на отримання фінансового лізингу від 17.11.2014р. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про фінансовий лізин» встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Додатком № 3 від 17 листопада 2014 р. до Договору (Специфікація) зазначена марка та модель Предмету Лізингу. Згідно Договору - замовлення Предмету Лізингу відбувається з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу. Після того як Лізингоодержувач виконав свої зобов'язання по Додатку № 1 до Договору, Лізингодавець зобов'язується придбати Предмет Лізингу та згідно з п. 5.1. Договору і повинен передати Предмет Лізингу Лізингоодержувачу. Відповідно до п. 5.5 Договору, - Лізингоодержувач зобов'язаний оглянути Предмет Лізингу в місці поставки протягом 3 (трьох) днів з моменту повідомлення його про адресу місця поставки. За результатами огляду в вищезазначений термін Лізингоодержувач та Лізингодавець підписують Акт приймання-передачі. Підписаний Акт приймання-передачі має засвідчувати повне прийняття Предмету Лізингу Лізингоодержувачем. У Акті приймання-передачі зазначаються усі індивідуальні ознаки Предмета Лізингу, а саме: найменування, тип, марка, модель, заводський номер, номер двигуна, колір і т.ін. Зазначене свідчить, що п. 3.1. Договору - «Предмет Лізингу» не порушує чинного законодавства України та не суперечить нормам Закону України «Про фінансовий лізинг». А транспортний засіб «МТЗ 892» - є річчю яка визначена індивідуальними ознаками тому може бути Предметом Договору Лізингу. У зв'язку з вищенаведеними фактами Договір № 001627 містить усі істотні умови передбачені чинним законодавством України. Крім вищевказаних істотних умов Договір містить й інші умови, що не суперечать вимогам чинного законодавства України, а тому відсутні правові підстави для визнання Договору №001627 недійсним, у зв'язку з відсутністю у ньому істотних умов, зокрема - Предмету Договору. Тверджень Позивача про недотримання в договірних умовах права Лізингоодержувача на вибір постачальника Предмета Лізингу є помилковими та не відповідають дійсності, враховуючи наступне. Підписаний між Позивачем і Відповідачем Договір - є договором фінансового лізингу. Доказом того, що укладений між сторонами Договір за видом є договором непрямого лізингу - є заява на отримання фінансового лізингу, в якій визначено Предмет Лізингу за попереднім якому також вказаний Предмет Лізингу визначений Позивачем. А пунктом 1.4 Договору прямо вказано про те, що Лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ (транспортний засіб) та продавця (постачальника) ТЗ і несе пов'язані з цим ризики. В такому випадку Лізингоодержувач подає Лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника). Враховуючи відсутність такої заяви у додатках до Договору вбачається, що Позивач не скористався наданим правом обрати продавця (постачальника) Предмету Лізингу, а тому твердження про недотримання в договірних умовах права Лізингоодержувача на вибір постачальника Предмета Лізингу є безпідставними. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та [PERSON] було досягнуто згоди щодо Предмета Договору, додержано усіх істотних умов визначених Законом. Посилання на те, що положення договору є несправедливими і завдають шкоди Позивачу не відповідає дійсності і не підтверджується викладеними у позові поясненнями, а тим більше доказами. Позов спрямований на наведення необ'єктивних тлумачень, що суперечать чинному законодавству України. Таким чином, Договір фінансового лізингу укладений з [PERSON] вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний судом недійсними у встановленому законом порядку. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається як на підставу своїх доводів і заперечень і які доводять обґрунтованість його позовних вимог та можуть бути враховані судом. Враховуючи вищевикладене, просить суд позовну заяву залишити без задоволення. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. Він, позивач та [PERSON] вирішили придбати сільгосптехніку, для чого приїхали до м. Вінниці. Менеджер відповідача розповіла їм про умови договору - протягом 2-х годин укладається договір, сплачують 10% вартості техніки, яку їм передають після цього на протязі 5-7 робочих днів. Техніку так і не надали. В центральному офісі повідомили, що техніку нададуть після оплати 50% її вартості. Вони просили привезти техніку до м. Запоріжжя, після чого вони одразу заплатять необхідні грошові кошти, однак їм відмовили та вимагали спочатку сплатити гроші. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. 16.11.2014 року він, позивач та [PERSON] приїхали до м. Вінниці. До цього їм повідомили, що вони можуть отримати техніку після оплати 10% її вартості. Їм надали для підписання договір, повідомивши, що його текст відповідає наданим раніше роз'ясненням. Перед цим їм надали квитанції для оплати та розповіли, де її зробити, а за цей час зобов'язались підготувати договір. Після передачі квитанцій про оплати 10% вартості техніки, їм надали договір та сказали чекати 5 днів для отримання цієї техніки. Через 5 днів техніку не отримали, зателефонували. Юрист відповідача повідомив їм, що необхідно сплатити 50% вартості трактора. На їх прохання привезти трактор до м. Запоріжжя, щоб вони впевнились в його наявності, відмовив. Після цього на телефонні дзвінки не відповідають. Наданою позивачем аудиозаписом телефонної розмови з представником відповідача встановлено, що представник відповідача повідомляв наступне. Техніку надають після сплати від 10 до 50 відсотків вартості, протягом 90 днів, але це передбачено в договорі для випадків, коли техніки нема в наявності, її необхідно доставляти з Європи. Якщо техніка, як за звичай, є в наявності, то її доставлять за 5-10 робочих днів. На теперішній час техніка є в наявності. Заслухавши пояснення учасників - позивача та свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.11.2014 року сторонами укладений договір фінансового лізингу №001627, що підтверджується договором та заявою позивача на отримання фінансового лізингу від 17.11.2014 року. Відповідно до п. 1.1 Договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього Договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Предметом лізингу є трактор МТЗ892 Білорусь (п.3.1 договору). Відповідно до п. 1.4 договору, лізиногоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та продавця (постачальника) транспортного засобу. Наданою позивачем квитанцією від 17.01.2014 р. ПАТ КБ «Приватбанк» встановлена сплата ним за договором № 001627 25000 гривень. Про сплату інших сум за договором позивач не зазначає, доказів на підтвердження цього суду не надав. Відповідно до пояснень позивача [PERSON] він вважає, що відповідач порушує його права тим, що не погоджується надати визначений договором лізингу трактор для огляду до сплати 50% його вартості. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що за таких умов від згоден відразу сплатити 50 % визначеної договором вартості трактору та погоджується на всі інші умови договору. Ці обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що спірні відносини між сторонами по справі виникли лише з приводу часу передачі майна за договором та розміру авансового платежу. Ці відносини врегульовані п. 5.1 договору № 001627 фінансового лізингу від 17.11.2014 року, яким визначено що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодався Авансового платежу та Комісії за передачу Предмета Лізінгу. Пунктом 5.2 та додатком № 1 до договору встановлено, що авансовий платіж становить 50% вартості предмету лізингу, тобто 125000 гривень, повинен бути сплачений протягом 12 місяців з моменту підписання договору. Ці пункти договору жодним чином не суперечить діючому законодавству, відсутні підстави для визнання їх недійсним. В судовому засіданні позивач інші умови договору лізингу не оспорював, тому вони судом не досліджуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed