overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04.10.2009 р. померла його мати [PERSON], проте він не звернувся у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, оскільки був необізнаний про такий обовязок. Від представника позивача надійшла заява, у якій той просив розглянути справу без участі сторони позивача. Відповідач подав заяву, у якій не заперечував проти позову та просив розглянути справу без участі представника. Перевіривши та дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що матір позивача [PERSON], померла 04.10.2009 р. у с. Студенок у віці 76 років (а.с.4-6). За інформацією нотаріальної контори, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с.16). За інформацією Студеноцької сільської ради, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, на день смерті [PERSON] була зареєстрована сама, а позивач здійснював за нею догляд протягом чотирьох місяців до дня смерті (а.с.7). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, а спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи зазначені обставини у сукупності з віком позивача, його заінтересованістю у спадщині, наявністю згоди відповідача на поновлення позивачу строку для подання заяви про прийняття спадщини і відсутністю інших спадкоємців та з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, суд вважає, що визначення позивачу (спадкоємцю за заповітом) додаткового строку для прийняття спадщини, не буде суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності, а тому задовольняє позов. На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 16, 1220, 1222, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 липня 2015 року померла його рідна сестра [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Позивач зазначив, він є єдиним спадкоємцем майна після смерті сестри, але за станом здоровя пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини, тому звернувся за судовим захистом. У судовому засіданні позивач підтримав предявлений позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач визнав позов у повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 7 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від зо травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що дійсно 04 липня 2015 року [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією договору міни (а.с. 6, 9). Позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом майна померлої [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 7, 8). Матеріалами справи підтверджується, що позивач не відмовлявся від прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтею 1273 ЦК України. 17 червня 2016 року нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 16). Позивачем пропущено строк для подання заяви за станом здоровя, що є поважною причиною, яку не оспорює відповідач. Тому, право позивача на оформлення спадщини підлягає судовому захисту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 листопада 2011 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок № 92 по вул. 40 років Перемоги в м. Мала Виска Кіровоградської області та дві земельні ділянки площею 2,84 га та 1,76 га, які розташовані на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області. Позивач зазначив, що спадкоємцями за законом першої черги є діти померлої [PERSON], [PERSON] і за правом представлення після смерті батька [PERSON]. Позивач вказав, що між спадкоємцями був укладений договір про поділ спадщини, відповідно якому позивачеві виділена земельна ділянка площею 2,84 га, яка розташована на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області. Позивач зазначив, що у звязку з тим, що державний акт на земельну ділянку не було видано та не зареєстровано, нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що 06 листопада 2011 року померла [PERSON] (а.с. 11). 01 серпня 2017 року між спадкоємцями [PERSON], [PERSON] і [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, відповідно якому позивач [PERSON] отримує у власність земельну ділянку площею 2,84 га, яка розташована на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області (а.с. 9). 03 серпня 2017 року нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,84 га, яка розташована на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, посилаючись на відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу на нерухоме майно та документу, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 14). Тому, право позивача на спадщину підлягає судовому захисту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 листопада 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, а [INFO] у них народився син [PERSON], батьком якого був записаний позивач. В травні 2014 року шлюб між сторонами розірвано. В кінці 2016 року відповідач повідомила йому, що він не є біологічним батьком їх сина, розповіла деталі вагітності та стосунків з іншим чоловіком. Аналіз спільного життя позивача з відповідачем постійно турбує його, він має глибокі сумніви щодо свого батьківства, а тому просить виключити відомості про його батьківство із актового запису про народження №416 від 06 листопада 2012 року [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився, в поданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в поданій суду заяві позовні вимоги визнала, з доводами позивача згодна. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON], про що 06 листопада 2012 року за №416 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області батьком був записаний [PERSON]. Ці обставини підтверджуються сукупністю зібраних по справі доказів, визнаються сторонами. Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст.122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, яка зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, визнані відповідачем, а саме відповідач визнала, що між [PERSON] та [PERSON] відсутнє кровне споріднення, позивач вимагає виключення відомостей про нього з актового запису про народження дитини, яке було внесено, відповідно до ст.122 СК України, батьківство оспорюється до досягнення повноліття дитиною, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08.08.2008 він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Городоцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №69. Від спільного подружнього проживання в них є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачкою, спору про місце проживання дитини між ними немає, кошти на його утримання він надає в добровільному порядку. Мотивує позов тим, що спільне сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного домашнього господарства. Зазначив, що з липня 2016 року вони припинили подружні відносини та більше їх не відновлювали, з цього часу проживають окремо. Він втратив до жінки почуття поваги та любові, проживати з нею подружнім життям не бажає, оскільки таке суперечить його інтересам. Просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстровано 08.08.2008 у Городоцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №69. Ухвалою суду від 17.07.2019 відкрито провадження за даним позовом. Позивач в підготовче засідання не з`явився, при подачі позовної заяви клопотав про розгляд справи у його відсутності у зв`язку з віддаленістю місця проживання. Позовні вимоги підтримує повністю та просить шлюб розірвати. Відповідачка в суді пояснила, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Підтвердила те, що разом з позивачем не проживають з 12 липня 2016 року, майнового спору між ними немає, дитина проживає з нею. Час для примирення результатів не дасть. За наслідками визнання позову відповідачем, суд ухвалив розглянути справу у підготовчому засіданні з ухваленням рішення відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.08.2008 у Городоцькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за актовим записом № 69 (а.с.4). У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, позивач втратив до відповідачки почуття любові і поваги. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не бажає подальшого збереження шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та їх дитини, а тому згідно зі ст.112 СК України є всі підстави для розірвання шлюбу. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 16.07.2019 [PERSON] з 16.07.2001 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13) Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 березня 2016 року з відповідачкою був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 46. Між сторонами подружні відносини не підтримуються, відновити стосунки не можливо. Вказуючи на дані обставини, просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, просила відновити дошлюбне прізвище. Перевіривши матеріали справи і доводи позовної заяви, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторонами зареєстрований шлюб 09 березня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 46 (а.с.17). Від шлюбу сторони дітей не мають. Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сімї відсутні. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя не має. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Так як відповідачка скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає за необхідним після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище Потолова. За заявою позивача суд вважає можливим не стягувати судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, з відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 лютого 2012 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області задовольнив спільний позов жителів с. Краснопілка Маловисківського району Кіровоградської області до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» про зобовязання вчинення певних дій та витребування майна з чужого незаконного володіння. Після набрання рішення суду законної сили були проведені збори співвласників майна, протокол № 1 від 25.06.2012 року. Збори співвласників вирішили передати позивачеві та його дружині у спільну часткову власність приміщення зерносховища камяного. Позивач зазначив, що 29 листопада 2016 року він звернувся до державного реєстратора [PERSON] для реєстрації права на нерухоме майно, але отримав відмову, тому вимушений звернутись до суду. Відповідач визнав позов у повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Судом встановлено, що дійсно 9 лютого 2012 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області по справі № 2-6/11 частково задоволено первісний позов громадян [PERSON] та інших до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Надія» та зобовязано відповідача передати позивачам приміщення зерносховища камяного вартістю 7330 гривень та інше майно. Рішення набрало чинності 03 квітня 2012 року (а.с. 7-12). Відповідно до протоколу № 1 від 25 червня 2012 року зборів співвласників майна, співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передано у власність приміщення зерносховища камяного, розкидач мінеральних добрив та сівалку СЗ-3,6 (а.с. 16-18). Як вбачається з рішення державного реєстратора від 29 листопада 2016 року, право власності позивача не визнається державним реєстратором та відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, посилаючись на те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с. 6). Тому, право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на 1/2 частку приміщення зерносховища камяного, яке розташоване в с. Краснопілка Маловисківського району Кіровоградської області по вулиці Першотравневій в порядку отримання частки в пайовому фонду СВК «Надія».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 10.02.2012 року з відповідачем уклав договір завдатку на купівлю житлового будинку [ADDRESS], який зі слів відповідача належить їй. 18.02.2013 року відповідачу було передано грошові кошти в розмірі 1040 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ від 18.02.2013 року складає 8309,6 грн. Гроші були передані повністю як завдаток в рахунок придбання вищезазначеного житлового будинку, що підтверджується розпискою. В березні 2013 року в присутності свідків, передав відповідачу ще 2 000 грн. Починаючи з березня 2013 року відповідач ухиляється від підписання договору купівлі-продажу домоволодіння та відмовляє у поверненні суми авансу переданих за будинок. Просить стягнути з відповідача на його користь авансову суму в загальній сумі 10309,60 грн., понесені судові витрати та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позові, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки невідомі, про час слухання справи повідомлялася належним чином. Виходячи з наведеного та зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. З розписки, складеної [PERSON] вбачається, що 18.02.2013 року останній передав аванс в рахунок купівлі будинку [PERSON] 1040 доларів США. Розписку посвідчено секретарем Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області. Позивачем зазначено, що в березні 2013 року відповідачу передано 2000 грн., однак доказів на підтвердження даного факту до матеріалів позову не надано. Згідно ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Зобов'язання відповідачем не виконано. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення авансу підлягають частковому задоволенню. З пояснень позивача вбачається, що він знаходився в постійному хвилюванні в зв'язку з протиправними діями відповідача, хвилювання потягли за собою часті головні болі, втрату спокійного сну. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з огляду на те, що при подачі позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 229,40 грн., то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача дана сума. Враховуючи вище наведені обставини суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial