Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому виклав свої наступні вимоги. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на спадщину у виді земельної ділянки, площею 4,8445 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. В той же час, в нотаріальному порядку він оформити спадщину не має можливості, оскільки в заповіті спадкодавиця заповіла йому земельну ділянку розміром 5,6 умовних кадастрових гектарів, проте на час відкриття спадщини ділянка була виділена в натурі із площею 4,8445 га. Посилаючись на те, що спадкодавиця за свого життя виразила свою спадкову волю щодо цієї спадщини на його користь, тому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку. До судового засідання позивач не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, а позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, відзиву не подав, але надав заяву, в якій визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін в порядку ст. 200 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Тобто первісно здійснюється спадкування за заповітом, а потім за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 20 червня 2012 року секретарем виконавчого комітету Калинівської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належну їй земельну ділянку, площею 5,6 умовних кадастрових гектарів, розташовану в межах території цієї ж сільської ради, яку вона успадкувала після смерті [PERSON] . Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину шляхом подання заяви приватному нотаріусу Луцького міського нотаріального округу Веремчук С.В. в передбачений законом шестимісячний строк. Однак, звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини після смерті [PERSON] він отримав письмове роз`яснення про неможливість її нотаріального оформленням, оскільки не представив належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу на нерухомість. Зокрема, нотаріусом було вказано, що [PERSON] заповіла земельну ділянку площею 5,6 умовних кадастрових гектарів, тобто земельну частку (пай), яка є відмінною від земельної ділянки, виділеної в натурі, яка належала спадкодавиці на час смерті. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Як вбачається із матеріалів справи рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2012 року за [PERSON] було визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 5,60 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифікату серії МК № 019235, виданого 27 жовтня 1997 року на його ім`я, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів по КСП ім. Леніна під № 10540. Після того як рішення набрало законної сили, за розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області вона здійснила розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою і складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку (пай) розміром 5,60 умовних кадастрових гектарів, яка була розроблена 20 травня 2012 року. В подальшому, розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 535-р від 06 вересня 2012 року розроблена технічна документація із землеустрою була затверджена і за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа якої складає 4,8445 га, кадастровий номер ділянки 4823381300:06:000:0170, місце розташування ділянки - в межах території Воскресенської селищної ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області (раніше - територія Калинівської сільської ради цього ж району), яка належала їй на підставі державного акту серії ЯК № 958266, виданого 25 вересня 2012 року. При цьому, як зазначено вище, 20 червня 2012 року вона склала заповіт відносно своєї земельної частки, отриманої у спадщину від [PERSON] . Виходячи з того, що заповіт був складений [PERSON] після розробки технічної документації і передачі на затвердження, і за якою земельна частка (пай) вже була визначена на місцевості із точними розмірами, площею та із реєстрацією кадастрового номеру, а також з врахуванням того, що в заповіті вона, хоча й вказала предмет спадщини - 5.6 умовних кадастрових гектарів, але визначила, що це земельна ділянка, тому суд вважає, що на в своєму заповіті вона висловила свою волю щодо спадкування спадкоємцем [PERSON] конкретно земельної ділянки. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У ст. 131 ЗК України передбачено, громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки також і на підставі успадкування. Таким чином під час розгляду справи встановлено, що земельна ділянка за життя належала спадкодавиці [PERSON] , тому входить до складу спадщини після її смерті і в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачу в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право через зазначені обставини, тому відповідно до ст. 16 ЦК України, воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування.

Outcome: approved