Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що у липні 2016 року він почав отримувати на мобільний телефон повідомлення від ПАТ «Акцент-Банк» про наявність заборгованості перед відповідачем. Звернувшись до відповідача, йому було повідомлено, що відповідно до заяви позичальника №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року між ним та ПАТ «Акцент-Банк»\~ було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитування Банк надав Позичальнику кредит у сумі 21198 грн. на строк 12 місяців з 05.07.2016 року по 05.07.2017 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно у розмірі 3037,42 грн., що складається із заборгованість за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат. Позивач зазначив, що ніякої заяви позичальника він не подавав, кредитний договір з відповідачем не укладав та грошових коштів не отримував. З цих підстав просив визнати недійсним кредитний договір № АВН0СТ1551018622, укладений 05.07.2016 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк». В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 24). Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимог підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі заяви позичальника №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року, яка була надіслана в електронному вигляді від імені [PERSON] до ПАТ «Акцент-Банк», між сторонами виникли кредитні правовідносини. Відповідно до умов вказаної заяви, нібито-то поданої [PERSON], Банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 21198 грн. на строк 12 місяців з 05 липня 2016 року по 05 липня 2017 року включно на придбання споживчих товарів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 5,99 %, що сплачуються щомісяця. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2017 року по справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання відсутніми договірних відносин, встановлено, що позивач заяву №АВН0СТ1551018622 на отримання кредиту не подавав, і як наслідок не надавав своєї згоди на укладення кредитного договору між ним та ПАТ «Акцент-банк». Крім того, встановлено, що кредитні гроші у загальній сумі 20000 грн. не знімалися [PERSON] (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частинами 1, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.\~ Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками ( усиновителями), не може суперечити правам ат інтересам малолітніх чи неповнолітніх дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що [PERSON] не мав волевиявлення на укладання кредитного договору №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року, кредитними коштами за цим договором не користвався, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає можливим визнати недійсним кредитний договір № АВН0СТ1551018622, укладений 05.07.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк». Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved