Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що має у приватній власності 44/100 частин будинку [ADDRESS], які належать йому на підставі рішення Путивльського районного народного суду Сумської області від 12 грудня 1985 року. У цій квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], проте не проживають з 2007 року, і ця обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем його власністю, у зв'язку з чим просить визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву в якій позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала (а.с.39). Відповідачі повторно в судове засідання не з'явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності та відзиву не подавали, силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені належним чином про час і місце судового засідання (а.с.32-34,36-38). Враховуючи зазначене зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню зважаючи на таке. Як вбачається з рішення Путивльського районного народного суду Сумської області від 12 грудня 1985 року Виділено [PERSON] 44/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до довідки Путивльського БТІ від 29 листопада 2018 року є власником 44/100 частини будинку [ADDRESS] (а.с.12). З довідки виданої Виконавчим комітетом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області №4383 від 27 червня 2018 року та копії будинкової книги, видно, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.8,9-11). Комісійним актом від 26 червня 2018 року, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що по [ADDRESS] з 2007 року по теперішній час [PERSON] та [PERSON] не проживають (а.с.7). Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі спільно з власником будинку не проживали та спільним побутом не були пов'язані. Наявність реєстрації відповідачів у вказаному будинку є презумпцією наявності у відповідачів права користування чужим майном, тобто сервітутом в розумінні ст.395 ЦК України і створюють перешкоди позивачу у праві володіння, користування та розпорядження його майном. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, законом визначено певний спосіб захисту цивільного права, пов'язаний з правом користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved