Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати компенсації за невикористану відпустку та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, в позовній заяві вказав, що він працював у відповідача на посаді слюсаря збірника 2 розряду (наказ №509 від 27.12.1974р.) Згідно протоколу №1 від 07.01.1976р. йому був встановлений 3 розряд слюсаря механосбірних робіт 01.06.1978р. переведений на цьому же підприємстві на посаду токаря 2 розряду. (наказ №266 від 27.05.1978р.). Згідно протоколу №125 від 03.11.1982р. йому був встановлений 3 розряд токаря. 01.01.1983р., в звязку з реорганізацією цеха переключаючих пристроїв, переведений в механічний цех токарем 3 розряду. (наказ № 48-к від 29.12.1982р.). Наказом №39 від 24.02.1988р. йому встановлений 4 розряд токаря. 12.09.1994р., згідно розпорядження Запорізької міської Ради №182-Р Запорізький завод високовольтної апаратурі перетворений у Відкрите акціонерне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури». Протоколом №54 від 30.08.2005р. йому встановлений розряд токаря. Відкрите Акціонерне товариство Запорізькій завод Високовольтної апаратури перетворене у Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія» на підставі рішень загальних зборів акціонерів ВАТ «Запорізький Завод Високовольтної Апаратури» (протокол № 24 від 10.04.2011р.). Зборів повного учасника Командитного Товариства «Запорізький Завод Високовольтної Апаратури Вакатов і Компанія» (протокол №1 від 10. 04 2011р.). Наказом № 190 від 19.12.2013р. переведений в Заготівельно - зварювальний цех токарем 5 розряду. Наказом Відповідача №17 від 10.03.2015р. позивач був звільнений за власним бажанням (ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці та наказом про звільнення. Остання використана позивачем щорічна відпустка була з 25.04.2014р. по 21.05.2014р. - 24 календарних дні за період з 24.12.2013р. по 23.12.2014р. Період для компенсації за невикористану відпустку з 24.12.2014р. по дату звільнення 10.03.2015р. складає 5 календарних днів, згідно довідки компенсації невикористаної відпустки №2/44-59 від 29.05.2015р. При звільнені позивачу не була виплачена заробітна плата, яка станом на 10.03.2015р. складала 14380,82грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку (5 днів) у розмірі 485,35грн. В квітні 2014р. у касі КТ ««Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія» позивачу було виплачено 1423,33грн., в травні 2014р. відповідно - 1443,33грн. Таким чином, заборгованість відповідача по заробітній платі на день звернення до суду складає 11514,49грн. в тому числі компенсація за невикористану відпустку (5 днів) у розмірі 485,35грн. На теперішній час відповідачем належні позивачу кошти не виплачено, незважаючи на його неодноразові звернення. У відповідності до ст.ст.116,117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 11514,49грн. невиплаченої заробітної плати за період з жовтня 2014р. по 10 березня 2015р. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку (5 днів) у розмірі 485,35грн.; середній заробіток за весь час затримки з 10.03.2015р. по день фактичного розрахунку; компенсацію втрат у звязку з інфляцією, частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, заявивши клопотання про заочний розгляд справи. Представник відповідача заперечень проти позову не надав, в судове засідання не зявився, поважних причин своєї неявки суду не повідомив, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно у встановлений законом спосіб. У відповідності до ст.168 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі матеріалів, з ухваленням заочного рішення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі не виплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, за відсутності спору про їхній розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. (Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995р. N100) Крім того, ст.34 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України, встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до ст.ст.1-7 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р., за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997р. №1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23.04.1999р. № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998р., якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою відділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Тому на користь позивача підлягають стягненню: 11514,49грн - сума в звязку з невиплатою заробітної плати під час звільнення, за період з жовтня 2014р. по 10 березня 2015р. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку (5 днів) у розмірі 485,35грн.; середній заробіток за весь час затримки, з 10 березня 2015р., по день фактичного розрахунку, (згідно отриманої від відповідача довідки станом на 16.06.2015р.; 11089,65грн. - сума заборгованості середнього заробітку за час вимушеного прогулу; компенсація втрат, в звязку з інфляцією, частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, (згідно з повідомленням Державної служби статистики України (газета «Урядовий курєр» від 09.04.2015р., 14.05.2015р., 12.06.2015р.) компенсація станом на 16.06.2015р. складає 2753,61грн.

Outcome: approved