Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою як правонаступник [PERSON] , що звернулася до суду з позовом, проте до винесення рішення по суті [INFO] померла. Позивач просив визначити в праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] їх частки та визнати за ним право власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті його баби [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовував тим, що 18.01.1957 року між його дідом та бабою був укладений шлюб. В період шлюбу, а саме: 30.07.1960 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори був посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на праві приватної власності, який в подальшому був зареєстрований в КП «Криворізьке БТІ», про що 16.02.1981 року [PERSON] видане реєстраційне посвідчення. Таким чином, оскільки житловий будинок був набутий в період шлюбу, тому нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Оскільки за життя ні діда, ні баби, їх частки не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток на будинок, також принцип рівності їхніх часток, як співвласників не змінений законом чи рішенням суду, житловий будинок належав діду та бабі на праві спільної сумісної власності, де частки кожного із них були рівними і становили по 1/2 частині нерухомого майна. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яке прийняла його дружина, подавши відповідну заяву до нотаріуса. 10.09.2015 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок. [PERSON] 19.03.2018 року звернулася до суду за захистом своїх прав, однак рішення суду за її життя не було винесено. [PERSON] померла [INFO] , за життя склавши заповіт, згідно якого все своє майно заповіла онуку. При зверненні до нотаріуса, позивач 04.10.2019 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок. Оскільки спадщина не може бути оформлена в нотаріальній конторі, позивач звернувся з вказаним позовом до суду, де просить його вимоги задовольнити та винести відповідне рішення. В судове засідання сторони не з`явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 18 січня 1957 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був посвідчений Варварівською сільської радою Долинського району Кіровоградської області, актовий запис № 3. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.8). В період шлюбу, а саме: 30 липня 1960 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори був посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на праві приватної власності (а.с. 35-36). Договір підписаний [PERSON] , нотаріально посвідчений нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори і зареєстрований в КП «Криворізьке БТІ», про що 16.02.1981 року [PERSON] видане реєстраційне посвідчення, згідно якого за ним зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 3). На підставі розпорядження Голови Дніпропетровської ОДА від 19.05.2016 року за № Р-223/0/3-16 [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] був набутий в період шлюбу, тому суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки за життя подружжя [PERSON] , їх частки як власників на будинок [ADDRESS] не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток на будинок, також принцип рівності їх часток, як співвласників не змінений законом чи рішенням суду, тому суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] належав подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, де частки кожного із них були рівними і становили по 1/2 частині нерухомого майна. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Єдиним спадкоємцем за законом була [PERSON] , як дружина померлого, яка виявила бажання спадкувати після смерті свого чоловіка і подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що підтверджується відомостями, наданими Першою криворізькою державною нотаріальною конторою (а.с. 48-56). 10.09.2015 року при зверненні [PERSON] з заявою про видачу спадщини, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок (а.с.14,70). [PERSON] 19.03.2018 року звернулася до суду за захистом своїх прав, однак рішення суду за її життя не було винесено (а.с. 1-4). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 101). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що є подружньою часткою у праві спільної сумісної власності на майно та з 1/2 частини вказаного будинку, яку вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка, проте за життя юридично не встигла оформити. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. [PERSON] по день своєї смерті проживала на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян Ц-М районної у місті ради (а.с.107). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя, а саме: 26.03.2008 року [PERSON] склала на позивача заповіт, згідно якого заповіла останньому все своє майно, що буде належати їй на день смерті (а.с. 102). 04.10.2019 року при зверненні позивача за заявою про видачу йому спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок (а.с.104). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , при цьому надано завірені копії правовстановлюючих документів на вказаний будинок (а.с.32-36, 105). Суд вважає встановленим та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] за життя дійсно отримав правовстановлюючі документи на житловий будинок, які в подальшому були втрачені, а отримати дублікат документів не можливо. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правом на звернення до суду з вказаним позовом також мають і спадкоємці. Оскільки [PERSON] за його життя був втрачений документ, що посвідчує його право власності на будинок, відновити або отримати дублікат правовстановлюючих документів не має можливості, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, визначивши частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок подружжя [PERSON] та визнавши за позивачем право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного й відповідно до ст. ст. 112, 524, 525, 529 ЦК Української РСР, ст. ст. 392, 1217, 1218, 1220, 1221, 1265 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved