Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки про розірвання шлюбу (а.с. 2). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2013 року вони з відповідачкою уклали шлюб. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння. Сторони з грудня 2018 року проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином, позивач прийшов до висновку, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу неможливе і наполягає на розірванні шлюбу. У судове засідання позивач не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити без надання строку для примирення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, надсилалася судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідачка за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачці судової повістки та, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Крім того, на 10.08.2020р. 13 год. 45 хв. відповідачка отримала судову повістку, однак до суду не з`явилася, клопотання про розгляд справи у її відсутність, відзив на позовну заяву не подавала, про причини неявки суд також не повідомляла. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 08 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON] (а.с. 3-4) та [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис за № 117 (а.с. 5). Сторони мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] ». Приймаючи до уваги той факт, що відповідачка не подала заяви до суду про зміну свого наявного прізвища на дошлюбне, суд не вбачає підстав для зміни прізвища. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved