Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14.03.2012 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою, від спільного життя з якою народився син [PERSON], [INFO]. Судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.01.2018 року з нього стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання сина [PERSON], до досягнення ним повноліття. З врахуванням розміру середньої заробітної плати по регіону він має сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1750 грн. 50 коп. Оскільки, позивач на даний час ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному у судовому наказі. Тому звернувся в суд з даним позовом, яким просить змінити розмір аліментів та стягувати з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 970 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягувати з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Про місце та час розгляду справи повідомлена, про причини неявки в суд не повідомила, письмового відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів до суду не подала. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі матеріалів. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2018 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків позивачем, ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.02.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та справа призначена до розгляду на 19.03.2018 року, однак, відкладено на 02.04.2018 року через неявку сторін. 02.04.2018 року протокольною ухвалою суду справу було відкладено на 16.04.2018 року через повторну неявку сторін. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області сторони зареєстрували шлюб (а.с.10). Від спільного життя вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого позивач записаний батьком, а відповідачка - матірю (а.с.11). З позивача за судовим наказом Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.01.2018 року на користь відповідачки [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення від дня звернення з заявою 26.12.2017 року (а.с.13). Згідно довідки від 08.02.2018 року №190, виданої директором ПП «СІБ» [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], де зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.16). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обовязки щодо дитини. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 17 травня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2\~ст. 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами України окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відповідно до ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~вбачається, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~\~ установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 930 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних субєктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] 23.08.2011 року припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.15). Згідно довідки Охтирської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості від 08.02.2018 року №783 він також не зареєстрований в Охтирській міськрайонній філії Сумського обласного центру зайнятості (а.с.16). Однак, на думку суду, такі відомості свідчать про невжиття [PERSON] відповідних заходів по працевлаштуванню. Згідно ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. При вирішенні даного позову\~суд враховує стан здоровя і матеріальне становище сторін: відповідач має задовільний стан здоровя, є працездатною особою, інших утриманців немає, зі слів представника позивача працює по найму неофіційно, має мінливий доход. В даному випадку суд вважає, що в розумінні ст.12,ст.81 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів в обґрунтування свого позову, що саме такий розмір аліментів, які стягуються з позивача за судовим наказом у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) ставлять його в тяжке матеріальне становище, в той же час аліменти в розмірі 930 грн. щомісячно, які прохає стягувати позивач, є в порівнянні до мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку заниженим, що не відповідає інтересам дитини. З урахуванням всіх обставин справи, принципів розумності, справедливості та виваженості, вартості цін на товари і послуги, що батьки зобовязані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, що батько дитини повинен організувати своє життя так, щоб забезпечити нормальні умови для утримання та виховання дитини, також суд вважає, що позивачем не доведено, що визначений судом розмір аліментів, ставить його в тяжке матеріальне становище, а відсутність постійного заробітку не звільняє позивача від обовязку утримувати неповнолітню дитину, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed