Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON], [INFO]. є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO] Родина [PERSON] перебуває на контролі в Курахівській міській раді як така, що перебуває в складних життєвий обставинах з лютого 2012 року, у зв'язку з тим, що [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, спілкується з асоціальними особистостями, зловживає алкоголем, за місцем проживання характеризується негативно, вихованням та доглядом за малолітньою дитиною не займається, часто залишає дитину під наглядом сторонніх осіб, не працює, отримувала пенсію по інвалідності, як інвалід 3-ої групи від загального захворювання до березня 2014 року. За час перебування на контролі родина [PERSON] неодноразово відвідувалась представниками органу опіки та піклування Курахівської міської ради, Курахівського міського відділення міліції, фахівців із соціального роботи центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді Мар'їнської райдержадміністрації. [PERSON] на проведенні з нею профілактичної бесіди не реагує, вона вважає, що веде нормальний спосіб життя, який нічім не загрожує її малолітній дочці. В зв'язку з цим, позивач просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача - Кобзар Г.А. підтримала позовні вимоги і просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в уточненій позовній заяві обставини. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування служби у справах дітей Мар'їнської райдержадміністрації Мироненко І.В. під час розгляду справи підтримала представника позивача щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дитини, проти задоволення позову не заперечувала. Прокурор прокуратури Мар'їнського району Донецької області Іванцова Я.С. позов підтримала в повному обсязі та просила позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON] [INFO] Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності [PERSON], яка вдруге не з'явилася в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, не бере участь у її вихованні, не цікавиться її здоров`ям, успіхами у навчанні, не піклується про її фізичний розвиток як складову виховання, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як складову духовного розвитку, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, як складову морального розвитку, не бере участі у здобутті дитиною освіти, не готує її до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Так, як слідує з матеріалів справи, [PERSON] являється матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З копії характеристики №16 від 26.01.2015 року на [PERSON], [INFO] видно, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але фактично проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зі слів сусідів [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, вихованням дитини не займається (а.с.12). Також, з копії характеристики №17 від 26.01.2015 року на [PERSON], [INFO] видно, що останній проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та за час його проживання зі сторони сусідів неодноразово надходили усні скарги на його поведінку. Зі своєю співмешканкою [PERSON] постійно порушують правила проживання в житловому приміщенні (а.с.13). Як вбачається з копії соціально-побутової характеристики на [PERSON], [INFO], що з січня 2014 року ситуація в родині значно погіршилась, [PERSON] спів мешкає з [PERSON], який неодноразово перебував у місяцях позбавлення волі, нині ведуть асоціальний спосіб життя, спілкуються з асоціальними особистостями. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, часто залишає дитину на сторонніх осіб, на проведенні з нею профілактичні бесіди, попередження про наслідки за ухилення від виконання батьківських обов'язків, рекомендації щодо лікування від алкогольної залежності не реагує (а.с.10). З копії акту відвідування родини [PERSON], в якій виховується малолітня дитина [PERSON], [INFO] вбачається, що було здійснено відвідування родини за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] перебувала разом із [PERSON] у нетверезому стані поводили себе спокійно, від спілкування з посадовими особами не відмовлялись. З [PERSON] та [PERSON] проведено профілактичну бесіду про недопустимість зловживання алкоголем, попереджено про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків та про наслідки недбалого ставлення до своїх обов'язків та рекомендовано пройти лікування від алкогольної залежності, на що [PERSON] категорично відмовляється, так як вважає, що не потребує такого лікування (а.с.20). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. З вказаних роз`яснень та норм закону вбачається, що тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved