Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив визнати недійсним договір поруки, укладений 22.03.1011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії «Харківське головне регіональне управління» та ТОВ «УФА «Верус» в особі філії у Комінтернівському районі м.Харкова. Позов обґрунтовано тим, що 16.07.2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - банк) та позивачем [PERSON] було укладено укладений договір №НАН2АК08970005, предметом якого було надання банком кредиту позивачу у сумі 30478,50 доларів США терміном до 15.07.2014р., з цільовим призначенням кредиту - на придбання автомобілю Toyota Avensis, який був об'єктом застави у забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань. В подальшому вказаний автомобіль, переданий позивачем у заклад банку, був останнім реалізований, в результаті чого грошова сума від його продажу мала бути зарахована в погашення кредитних зобов'язань позичальника перед банком. У квітні 2013 року позивач випадково дізнався, що 22.03.2011р. між банком та ТОВ «УФА «Верус» (надалі - поручитель) було укладено договір поруки б/н, за умовами якого поручитель поручився перед банком за виконання позивачем всіх зобов'язань перед банком. При цьому спірним договором було встановлено розмір відповідальності поручителя на суму 10000 грн. Позивач вважає, що спірний договір є недійсним, оскільки укладений без його попередньої згоди. На переконання позивача, спірний договір суперечить нормам чинного законодавства України, зокрема, ст.511 ЦК України щодо неприпустимості створення зобов'язанням обов'язку для третьої особи. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та підтвердив фактичні обставини, які в ньому викладені. Представник співвідповідача ПАТ КБ «ПриватБанку» заперечувала проти позову, посилаючись на відсутність підстав, які передбачені законом, для визнання спірного договору недійсним. Представник відповідача вважає, що спірний договір укладено між банком та поручителем з дотриманням вимог законодавства, і його умови не порушують прав позивача як позичальника за кредитним договором. Представник співвідповідача ТОВ «УФА «Верус» в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Суд здійснив всі необхідні передбачені законом заходи для виклику в судове засідання представника співвідповідача ТОВ «УФА «Верус» шляхом направлення судових повісток на його адресу. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 16.07.2007р. між банком та позивачем було укладено договір №НАН2АК08970005, предметом якого було надання банком позивачу кредитних коштів готівкою через касу у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30478,50 доларів США, на строк з 16.07.2007р. до 15.07.2014р., зі сплатою за користування кредитом 0,84% в місяць на суму залишку заборгованості, з цільовим призначенням кредиту - на придбання автомобілю Toyota Avensis (а.с.10-14). Вказаний автомобіль був переданий у заставу у забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань (а.с.15-18). Згідно з договором поруки бн від 22.03.2011р., укладеним між банком та філією ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова (поручителем), останній надав поруку перед банком (як кредитором) за виконання боржниками, вказаними у додатку №1 до цього договору, всіх своїх зобов'язань за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками (а.с.20). Відповідно до п.7 договору поруки до поручителя, який виконав зобов'язання боржників за кредитними договорами, переходять усі права кредитора за відповідними кредитними договорами та договорами застави, укладеними з метою забезпечення виконання зобов'язань боржників перед кредитором за кредитними договорами. Як вбачається з витягу з додатку №1 до договору поруки від 22.03.2011р., позивач [PERSON] є одним з таких боржників, за виконання кредитних зобов'язань якого за кредитним договором №НАН2АК08970005 від 16.07.2007р., поручилась філія ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова згідно зі спірним договором. При цьому розмір відповідальності поручителя перед кредитором визначено у межах 10000 грн. (а.с.21). Таким чином судом встановлено, що спірний договір укладений поза волевиявленням боржника за основним кредитним зобов'язанням. Відповідно до ч.1 ст 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Тобто спірний договір поруки безпосередньо впливає на права та обов'язки позичальника (позивача). В той же час, відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи; у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Оскільки вказаною правовою нормою передбачене загальне правило участі третьої особи у зобов'язанні, а саме зобов'язання не повинно створювати обов'язків для третьої особи, тобто не можна без згоди особи покласти на неї обов'язок вчинити якусь дію або утриматись від вчинення такої дії. Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. З правового аналізу наведеної норми випливає, що природа поруки полягає у поєднанні волі боржника і поручителя відповідати спільно, а тому порука за договором передбачає волевиявлення як боржника, так і поручителя. Так, згідно з ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. При цьому слід відрізняти поняття уступки права вимоги, яка не потребує згоди боржника, від забезпечення виконання основного зобов'язання порукою, яка є видом забезпечення виконання зобов'язання і покладає на боржника певні обов'язки, зокрема, обов'язок негайно повідомити поручителя про виконання зобов'язання, забезпеченого порукою. З огляду на вищевказане суд приходить до висновку, що оскаржуваний договір суперечить поняттю договору, зокрема ст. 626 Цивільного кодексу України, як домовленості двох або більше сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, що встановлює права та обов'язки, у тому числі для боржника (щодо солідарної відповідальності), який не є стороною договору. Крім того, як вбачається з тексту спірного договору, зі сторони поручителя він укладений Філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова. Разом з тим, лише юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ч.2 ст.81 ЦК України). Згідно зі ст..92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Що стосується філії, то відповідно до ст..95 ЦК України вона є відокремленим підрозділом юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. В той же час, Положення про Філію Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова (а.с.59-63) не містить норм про надання повноважень цьому відокремленому підрозділу на укладення договорів поруки у забезпечення виконання зобов'язань боржників за кредитними договорами, укладеними з ПАТ КБ «Приватбанк». Також з тексту спірного договору не вбачається, що філія була уповноважена юридичною особою - ТОВ «УФА «Верус» - на укладення цього правочину. Частиною 2 статті 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Проте в судовому засіданні було встановлено, що філія ТОВ «УФА «Верус» у Комінтернівському район м.Харкова, яка уклала спірний договір, не має необхідного для цього обсягу цивільної дієздатності. На підставі викладеного,

Outcome: partial