Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на його користь на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 7645 грн. 46 коп., на відшкодування моральної шкоди - 3000 грн., витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 1320 грн., судові витрати - 640 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що 25.11.2016 року, близько 17 години, [PERSON], керуючі автомобілем Mercedes - Bens «Atego», номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з вул. Хабарова на нерегульоване перехрестя проспекту Тракторобудівників в м. Харкові, не надав переваги в русі автомобілю під його керуванням ВАЗ-21101, номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення, та автомобілю позивача завдано механічні пошкодження, та матеріальні збитки. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 16.11. ПДР України. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку звіту № 0005/17 від 20.01.2017 року ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал» розмір шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ 21101, номерний знак [NUMBER], в результаті ДТП 25.11.2016 року складає 7645,46 грн. Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] було застраховано в ПАТ «Страхова компанія «Нова». Позивач звернувся із заявою про відшкодування шкоди до страхової компанії, йому було повідомлено, що членство ПАТ «Страхова компанія «Нова» у МТСБУ було припинено. Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відповідач не бажає, тому позивач змушений звернутися до суду із позовом. За проведення звіту щодо вартості матеріальної шкоди ним було сплачено 1320 грн., що підтверджується копією квитанції. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені вище та просив про повне задоволенню його вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. Третя особа також в судове засідання не з'явилася, повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, що містяться в матеріалах цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Так, [PERSON] 25.11.2016 року, приблизно о 17 годині, керуючи автомобілем Mercedes - Bens «Atego», номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з вул. Хабарова на нерегульоване перехрестя проспекту Тракторобудівників в м. Харкові, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21101, номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 16.11 ПДР України. Автомобіль ВАЗ 21101, державний номерний знак [NUMBER], належить [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER]). Згідно особливих відміток [PERSON] має право керування даним транспортним засобом. Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року встановлено наявність у діях водія [PERSON] порушень Правил дорожнього руху України, які знаходились у причинному зв'язку з вищезазначеною дорожньо-транспортною пригодою, та останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з положень ст. 61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27 травня 2013 року завдано з вини відповідача. Відповідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частина 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Необхідно зауважити, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс 15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підставі, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу шкоду, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту № 0005/17, наданого ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал», матеріальна шкода, завдана володільцю автомобілю ВАЗ 21101, державний номер [NUMBER], ушкодженого в результаті ДТП 25.11.2016 року, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 6650,81 грн.. Тоді, як вартість відновлювального ремонту складає 7645,46 грн. Проте суд вважає необхідним стягнути з відповідача вартість матеріальної шкоди, оскільки у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року судам роз'яснено, що у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. З аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що до шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, належить вартість відновлювального ремонту у тому числі й робіт щодо відновлення пошкодженої речі. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові №6-691цс15 від 02 грудня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно дослідницької частини звіту щодо вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю пошкодженого КТС автомобіля ВАЗ 21101, державний номер [NUMBER], встановлено, що вартість відновлювального ремонту рахується з як проведення ремонту в нормах - годинах та регіональної вартості нормо - годин ремонтно-поновлювальних робіт. Як пояснив в судовому засіданні позивач, пошкоджений автомобіль позивачем відремонтовано, але документи щодо проведення ремонту у нього відсутні. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити відповідні мотиви. Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода, завдана порушенням немайнових прав (ушкодження здоров'я, смерть при ДТП), компенсується в усіх випадках, а ось моральна шкода, яка стала наслідком порушення майнових прав (ушкодження транспортного засобу), - тільки в спеціально передбачених законом випадках. Для компенсації моральної шкоди при ДТП вимагається: звернутися по медичну допомогу для отримання даних про те, що саме ДТП вплинуло на здоров'я потерпілого - зафіксувати ці зміни в медичній карті; при складанні протоколу огляду місця події поінформувати співробітників ДАІ і свідків про ваш стан. Під час розгляду справи про відшкодування моральної шкоди при ДТП, суд повинен встановити, які саме моральні страждання були заподіяні потерпілому, які існують докази, які обставини спричинення моральної шкоди. При цьому розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем ніяких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП спричинено не було, а сам факт ДТП, в результаті якого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, ніяким чином не міг вплинути на стан здоров'я позивача, на його стосунки з оточуючими людьми. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він дійсно душевно і фізично страждав, а також стосовно регулярного використання автомобілю для вирішення життєвих питань, хоча відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України це є його обов'язком. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, суд вважає, що в стягненні моральної шкоди позивачу необхідно відмовити в повному обсязі. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат позивача по оплаті проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1320 грн. підлягають задоволенню, оскільки є фактичними витратами позивача, пов'язаними з завданою позивачу матеріальною шкодою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який відповідно до п. 2.2 ПДР України, керував транспортним засобом. Витрати позивача по оплаті звіту щодо розміру вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю пошкодженого КТС автомобіля ВАЗ 21101, державний номер [NUMBER], сплаченого [PERSON] на користь ТОВ «Центр експертних досліджень «Професіонал»» становлять 1320 грн. та підтверджуються квитанцією № 440031001006851484217595 від 12.01.2017 року, копія якої находиться в матеріалах справи. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial