Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] та на її ім`я відкритий особовий рахунок. АТ «Херсонська ТЕЦ» надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов`язані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У зв`язку з чим утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2006 року по липень 2018 року у розмірі 23912,27 грн., яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1762,00 гривень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про застосування строків позовної давності та вважали, що позов підлягає частковому задоволенню за останній три роки в межах позовної давності. Позовні вимоги визнали частково на суму 13602,61 грн., до інших позовних вимог (10309,66 грн.) просили застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ «Херсонська ТЕЦ» за адресою: [ADDRESS] , на її ім`я відкритий особовий рахунок. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з листопада 2006 року по липень 2018 року складає 23912,27 гривень. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області №766/6809/18 від 23.05.2018 року відмовлено ПАТ «Херсонська ТЕЦ» у прийнятті заяви про стягнення боргу за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Разом з цим, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 25.07.2018 року, сума заборгованості за період з 01.06.2015 року по 01.07.2018 року знаходиться поза межами позовної давності, яка не переривалась, тому суд вважає, необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості, що за останні три роки станом за період з 01.06.2015 року по 01.07.2018 року складає 13602,61 гривень (23912,27 гривень - 10309,66 гривень). З урахуванням цього заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 13602,61 гривень, що складає 56,89% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 23912,27 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1002,40 гривень, що відповідає 56,89% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1762,00 гривень.

Outcome: partial