Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

\~ Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача судовий збір. Позов обґрунтовує тим, що подружнє життя не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Відповідач звернулася до суду із зустрічною позовною заявою якою просить: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості за 1/2 частки автомобіля «FORD», реєстраційний номер АР 0314АР, рік випуску 1984 в розмірі 12 173,00 грн., компенсації вартості понесених витрат на придбання гаража в розмірі -11 585,50 грн.; Виділити [PERSON] у приватну власність холодильник атлант (2011 року) вартістю 3150,00 грн., телевізор SHARP LC2 (2010 року) вартістю 3249,50 грн. мікроволнова піч -1290,00 грн. (товарний чек від 18.01.2015 року); хлібопіч LG HB - 1181,00 грн.(товарний чек від 14.08.2011 року). Зустрічний позов позивач обґрунтовує наступним. Позивач з 19 грудня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ЖС № 110109 видане 19.12.2003 року. З вересня 2016 року вони фактично припинили шлюбні відносини. Відповідач примусово вигнав її з квартири де вона зареєстрована. Добровільно поділити майно нажите спільно не бажає. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В період спільного проживання нами було придбано наступне майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: Автомобіль «FORD», реєстраційний номер АР 03 НАР, рік випуску 1984, зареєстрований на ім'я відповідача вартістю 24 346,00 грн., згідно звіту про оцінку транспортного засобу, гараж вартістю - 850 доларів США. (по курсу НБ України - 27,26) - 23 171 грн.(про що свідчить розписка від 17.07.2013 року), Холодильник атлант (2011 року) вартістю 3150,00 грн., телевізор SHARP LC2 (2010 року) вартістю 3249,50 грн., кондиціонер LG G09LHT - 3299,00 грн.(комплексний договір № 097659 добровільного страхування майна та відповідальності від 28.05.2011 року), ноутбук (2013 року) - 4500,00 грн., мікроволнова піч - 1290,00 грн. (товарний чек від 18.01.2015 року), болгарка - 610,00 грн.(товарний чек від 18.01.2015 року), таганок газовий (2009 року) 178,00 грн., бойлер (2009 року) 1100,00 грн., ТV 4G 21 F 60 - 1060,00 грн.(товарний чек від 16.12.2003 року), принтер - (2013 року) - 1200,00 грн., Хлібопіч LG HB - 1181,00 грн.(товарний чек від 14.08.2011 року). В період спільного проживання було зроблено поліпшення житлових умов в квартирі: фасад поверхневих - (2011 року) - 3500,00 грн., двері вхідні - (2011 року) - 950,00 грн., вікна пластикові, балконний блок - (2011 року) - 3690,00 грн. (про що свідчить договір № 337 підряд а), встановлення автономного опалення документи, матеріали - (2015 року)- 3 585,30 грн., ремонт ванної кімнати та туалету - (2009 року) - 4540,00 грн., загальна вартість спільного майна складає 84 599,98 грн. - вартість 1/2 частки майна складає - 42 299,99 грн. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей,роту. працездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, а остатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав, зустрічний позов не визнав. Суду пояснив наступне. Квартиру придбав до шлюбу, після розірвання шлюбу з першою дружиною зробив ремонт. [PERSON] допомагав робити ремонт. Відповідач їздила на курорт. Весь ремонт зробили до шлюбу, фасад йому обліпили пенопластом, в нього була добра заробітна плата. Закатку він віддав, є свідок, який почав виносити банки в коридор і [PERSON] забирала до своєї кладової. Забрала холодильник, зерно було 3 роки назад, його зїли кури. Про договір страхування він незнає. Хлібопічку забрала, скутер він купив за продаж автомобіля. Вікна пластикові робили інші чоловіки, ці вікна ставили в іншу квартиру. Всі свої речі вивезла за декілька разів, мебельна стінка її дочки. Почали мешкати разом з 2003 року в грудні місяці. Забрала його холодильник Чінар, залишила Атлант. Кондиціонер в нього дома є, коли придбав не памятає. Фасад робили в шлюбі, автономне опалення робили. Від центрального опалення відєдналися в 2005 році та в 2005 році зробили індивідуальне опалення. Надав заперечення наступного змісту. 19.12.2003 року між позивачем та [PERSON], був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖС № 110109 від 19.12.2003 року. Восени 2015 року між ними були припинені шлюбні відносини та вони фактично не стали проживати разом, спільне господарство не вели та спільного бюджету не мали. Відповідач переїхала на постійне місце проживання в свою квартиру розташовану за адресою Запорізька область, м. Токмак, вул. Шевченка. Під час переїзду до свого місця проживання [PERSON] вивезла всі свої речі та забрала спільно нажите майно подружжя до свого помешкання. Майно, яке було придбане ними за час шлюбу вони поділили в добровільному порядку, де [PERSON] вивезла майже всі речі, які були придбані ними за час спільного проживання, під час вивезення спільно нажитого майна подружжя між ними виникали сварки та конфлікти, тому що [PERSON] вивезла та забрала всі спільно нажиті речі, не залишивши позивачу половину цих речей, що може підтвердити висновками поліції. 21.10.2016 року позивач звернувся з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. При першому судовому засіданні [PERSON] повідомила що згодна на розірвання шлюбу та вони залишили судді заяви про розгляд справи без їхньої участі. Але 07 грудня 2016 року позивача було втретє викликано до суду та при розгляді справи про розірвання шлюбу [PERSON] надала йому зустрічний позов про стягнення з нього компенсації за 1/2 частку спільного майна подружжя. Будь - яких судових засідань суддя Курдюков В.М. не проводив, думки щодо зустрічної позовної заяви не вислуховував та ухвали не приймав. Але після ознайомлення з матеріалами справи його представником було встановлено, що ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області 07.12.2016 року суддя Курдюков В.М. прийняв вказану зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду з його позовом про розірвання шлюбу. Вважає, що суддя незаконно прийняв зустрічну позовну заяву [PERSON] до відповідача про стягнення компенсації за 1/2 частку спільного майна подружжя, так як позов про розірвання шлюбу та зустрічний позов про стягнення компенсації за 1/2 частку спільного майна подружжя не є взаємопов'язаними між собою, задоволення зустрічного позову не може повністю виключити або частково задовольнити первісний позов, їх спільний розгляд не є доцільним та вони не виникають з одних правовідносин. Окрім того, суддею порушено строки розгляду справи, так як позивач звернувся в жовтні 2016 року, але суд за цей час не розпочав слухати позивача позов про розірвання шлюбу, що є грубим порушенням вимог ЦПК України. Також вважає, що зустрічний позов [PERSON] є незаконним та безпідставним, так як позовні вимоги не відповідають вимогам матеріального права. Так, ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частинами 1 та 2 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Окрім того, ч. 1 ст. 63 СК України передбачено, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України, частиною другою якої передбачено, що у випадку якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому слід також врахувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що зобов'язують суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити таке: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 і 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли жоден з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Верховним Судом України у постанові № 6-2811 цс 15 від 30 березня 2016 року зроблено правовий висновок про те, що згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Заявлені позовні вимоги є незаконними і безпідставними, жодних належних та допустимих доказів суду не надано. Так, відповідачем вказано, що ними в період шлюбу було придбано наступне майно і воно залишилося в позивача: 1.Холодильник Атлант дійсно залишився в позивача, але вони мали два холодильника, інший холодильник «Чинар» відповідач забрала в рахунок поділу спільного майна подружжя та знаходиться у власності [PERSON] 2.Гараж, про який говорить відповідач, взагалі ними не купувався і не є їхньою власністю, будь - які документи відсутні. У позивача є свій гараж, який знаходиться в районі Фрунзе, де відповідач робив капітальний ремонт, так як вони там тримали курей. Поділ автомобіля Форд знаходиться в провадженні Токмацького районного суду головуючий суддя Погрібна О.М. і в даній справі взагалі не повинен розглядатися. Зерно 1 тонни взагалі немає, так як його з'їли кури, ще два роки тому. Мікрохвильову піч, болгарку, бойлер, таганок газовий він може передати у власність відповідача. Скутер він придбав за рахунок продажу свого автомобіля ЗАЗ 968, що підтверджується технічним паспортом авто та скутера. Хлібопіч, консервацію та телевізор було забрано позивачем, при її виїзді з квартири, що може підтвердити свідок - [PERSON], вул. Ковальська, 62/33. Тож, відповідач незаконно та нахабно намагається стягнути з нього грошові кошти за речі, яких в нього фактично не має і які вона ж і забрала. Що стосується поліпшення житлових умов у квартирі, то увесь ремонт був здійснений безпосередньо ним ще до грудня 2003 року, тобто до реєстрації шлюбу. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у спразі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положення абзацу 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 358 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, як визначив законодавець, а саме в ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. З огляду на викладені правові норми, такі речі як холодильник, кондиціонер, мікрохвильова піч, болгарка, таганок газовий, бойлер, телевізор, принтер, хлібопіч є речами що визначені індивідуальними ознаками, тобто виділені із загальної маси речей даного роду серійним номером, який зазначений на цих речах та їх технічних паспортах. До речі в технічних паспортах на індивідуалізовані речі, зазначається дата продажу (набуття права власності) та хто покупець (власник) такої речі. Однак, позивач за зустрічним позовом в порушення ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів з приводу існування вказаного майна в їхній спільній власності. Представлені суду докази, як то товарні чеки, чеки, фіскальні чеки не мають індивідуальних чи родових ознак, які б вказували на придбання конкретних речей з певним серійним номером та певними особами. З наданих позивачем за зустрічним позовом вищезазначених доказів, можливо дізнатися що невідомі особи придбавали речі певного типу та марки, на певну дату та суму сплачених грошових коштів. Крім того, позивачем за зустрічним позовом взагалі не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів стосовно наявності 1 тони зерна на час припинення спільного ведення господарства. Як встановлено законодавчо, а саме частиною 3 та 4 статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Але позивачем за зустрічним позовом не представлено доказів набуття права власності на гараж та державну реєстрацію права власності, а представлена розписка не може собою підміняти нотаріальний договір та державну реєстрацію, а у зв'язку з викладеним не є належним доказом стосовно придбання відповідачем за зустрічним позовом гаражу. Стосовно виготовленої в 2016 році консервації, то позивачу нічого не відомо про її існування, а представлені суду в якості доказу фотознімки взагалі недоречні, так як невідомо де вони зроблені, ким вони зроблені, на підставі чого. Як зазначено в частині 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, обставини зроблених поліпшень нерухомого майна, як то квартири чи якогось гаражу необхідно доказувати висновками спеціаліста чи експерта, дефектовими актами, договорами підрядних робіт на виконання тих чи інших робіт, видатковими накладними, та не можуть доказуватись показаннями свідків. Представлений Договір № 337 підряду взагалі є недійсним, так як недодержанно в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме відсутня дата укладення такого правочину та підпис підрядника. Частиною 1 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч. 2 ст. 364 ЦК). Таким чином, у відповідності до судового рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року по справі № 328/4109/16-ц, легковий автомобіль «FORD SIERRA», 1984 року випуску, червоного кольору, № шасі WFOAXXGBBES44382, державний номер [NUMBER], перебуває у спільній часткові власності сторін по справі та є річчю неподільною. У зв'язку з викладеним, стосовно вимог про сплату Відповідачем вартості за ? частки легкового автомобіля «FORD SIERRA», 1984 року випуску, червоного кольору, № шасі WFOAXXGBBES44382, державний номер [NUMBER] та визнання за Відповідачем права власності на зазначений автомобіль, позов визнають. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнала та обставини, якими він обґрунтований підтримала, зустрічний позов підтримала. Суду пояснила наступне. Вона в травні 2003 року перейшла до [PERSON] жити цивільним шлюбом. В червні вона приїхала з курорта, робила ремонт, працювала маляром, робили зі своїми подругами. Коли вона заселилася, було 3000 боргу за квартплату. Жили за її пенсію, допомагала її дочка. Він сплачував борги. Потім вони вставили пластикові вікна, вона з подругою робила відкоси. Дочка вислала 2500 доларів, купили автомобіль, оформили на неї. Індивідуальне опалення зробили самі в шлюбі за спільні кошти. На весіллі все оплатила її дочка, його гроші всі пішли на борги. Документи на приватизацію вона оформила йому. Холодильник вона взяла, але він не працює, а її холодильник не віддає. Дрель та інші інструменти, їй не потрібні, квартиру вона зараз знімає, грошей купити немає. Гараж вони купували разом за 850 доларів. [PERSON] написала розписку, ще є металева будівля біля будинку. На скутер вони доплачували свої гроші, консервацію він їй дав всю пропавшу, туалет та ванну робити наймали, але на матеріали та за роботу витрачали спільні кошти. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. Він бачив, як [PERSON] виносила майно з квартири [PERSON] і вивозила на автомобілі Опель Омега червоного кольору. Виносили коробки, холодильник, килим, карнизи, [PERSON] при цьому не було. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. Він клав в їх квартирі плитку в туалеті та ванні. Це було більше 10 років тому. Кафель новий, вартість роботи за метр дорівнювала вартості плитки. Хто оплачував роботу, він не памятає, це було восени, кінець жовтня. Плитку клав по 3-4 квадрата в день, на протязі більше тижня, бачив їх вдвох в той час - обох [PERSON]. Віктора не часто, в основному [PERSON] була. На кухні поклав приблизно 17 метрів квадратних кафеля на підлогу, стіну, в туалеті поклав приблизно 11-12, отримав 600 гривень. Квартира на 9 поверсі по вулиці Ковальські в м. Токмак. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. Знайомий з обома сторонами, сусід. Відповідач раніше проживала по сусідству. [PERSON] його просив переставити баночки в коридорі підвалу. Він допоміг дістати з їх комори в підвалі і виставити в коридор баночки, говорив, що [PERSON] приїде забере. Це було в грудні 2016 року, в коридорі підвалу, який закривається. Банки були різного розміру більше ніж 50 штук. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Давно знає обох сторін, разом працювали в травні 2003 року. [PERSON] був розлучений. З травня 2003 року , вони стали разом проживати разом. Вона була свідком на їх весіллі в грудні 2003 року. Разом вони робили ремонт їх квартирі, вона допомагала клеїти обої, [PERSON] сама все робила, шпаклювала. Ремонт робили до їх розпису, в його три кімнатній квартирі на КШЗ. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Проживали в сусідньому будинку, бачила, що вона зробила опалення, утеплила, поміняла вікна. Бачила у них ноутбук, холодильник. [PERSON] робили опалення разом 6-7 років тому. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. [PERSON] живе в її будинку. З 2003 року, він говорив, що познайомився на 8 березня з [PERSON]. 5 років вони добре жили, потім він почав скандалити, виганяв її, вони разом робили утеплення квартири, вікна міняли, придбали кондиціонер, бойлер, холодильник. [PERSON] робила багато консервації, в підвалі вона держала птицю. Потім вони придбали гараж і туди перевели птицю. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Вона була свідком, як вивозили речі, хазяїн не давав вивозити мебель, хоча мебель була з квартири її дочки, в нього не було меблів, все, що привезла [PERSON], він не давав вивозити. Вивозила в мішках одяг, кондиціонер, шкафи. Його майна вона не брала, холодильник, телевізор він не давав. Що вони разом придбали, він не давав вивозити, вивозили в жовтні 2016 року. Свідок [PERSON] суду пояснила наступне. Вона їм продавала гараж, ходила до них додому, написала розписку, не оформляли, бо її чоловік помер, вона не оформляла документи. Маша там зробила ремонт. Гараж вона продала [PERSON] та [PERSON]. Гроші давала [PERSON]. Гараж біля заводу КШЗ 6х5 м. з підвалом продала їм за 850 доларів США в середині літа 2013 року. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі з 19.12.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС №110109 від 19.12.2003 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Подружнє життя між сторонами не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння. Шлюбні відносини сторони відновлювати намірів не мають, тому наявні підстави для розірвання шлюбу. В період спільного проживання сторонами придбано наступне майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме Автомобіль «FORD», реєстраційний номер АР 03 НАР, рік випуску 1984, зареєстрований на ім'я відповідача, вартістю 24 346,00 грн., згідно звіту про оцінку транспортного засобу, холодильник атлант (2011 року) вартістю 3150,00 грн., телевізор SHARP LC2 (2010 року) вартістю 3249,50 грн., кондиціонер LG G09LHT вартістю 3299,00 грн., ноутбук (2013 року) вартістю 4500,00 грн., мікроволнова піч вартістю 1290,00 грн. (товарний чек від 18.01.2015 року), болгарка вартістю 610,00 грн.(товарний чек від 18.01.2015 року), таганок газовий (2009 року) вартістю 178,00 грн., бойлер (2009 року) вартістю 1100,00 грн., принтер - (2013 року) вартістю 1200,00 грн., хлібопіч LG HB - 1181,00 грн.(товарний чек від 14.08.2011 року). Спільне придбання сторонами зазначеного майна підтверджується відповідними фіскальними чеками, поясненями свідків, позивач [PERSON] визнав наявність та готовність надати відповідачу [PERSON] мікрохвильову піч, болгарку, бойлер, таганок газовий, що підтвердив в своїх письмових запереченях. При визначені загальної сукупності майна, яке підлягає розподілу, суд враховує також, що в період спільного проживання сторонами було зроблено поліпшення житлових умов в квартирі позивача [PERSON], фасад поверхневих - (2011 року) - 3500,00 грн., двері вхідні - (2011 року) - 950,00 грн., вікна пластикові, балконний блок - (2011 року) - 3690,00 грн. (про що свідчить договір № 337 підряда), встановлення автономного опалення документи, матеріали - (2015 року)- 3 585,30 грн., ремонт ванної кімнати та туалету - (2009 року) - 4540,00 грн. Позивач [PERSON] визнав, що фасад та атономне опалення робили в шлюбі, від центрального опалення відєдналися в 2005 році та в 2005 році зробили індивідуальне опалення. Зазначені обставини також підтверджуються наданими відповідачем письмовими доказами та показаннями свідків. Також суд враховує, що під час шлюбу сторонами було придбано у [PERSON] будівлю гаражу вартістю 850 доларів США. (по курсу НБ України - 27,26) - 23 171 грн. Ця обставина підтверджується показаннями свідка [PERSON], розпискою від 17.07.2013 року. Сторонами не було виконано умову закону про державну реєстрацію договору відчудження нерухомого майна, та про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. За таких обставин суд не може встановити факт придбання сторонами у спільну власність будівлі, як нерухомого майна, але є встановленим, що за 800 долларів США сторони в 2013 році, тобто під час шлюбу придбали у спільну власність майно, яке не мало державної реєстрації як нерухоме, але вони набули право власності на будівельні матеріали, які складають будівлю і мають повні права на них. За таких обставин це майно, підтвердженою вартістю 23171 гривня також підлягає врахуванню при поділі спільного майна подружжя. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення первісного позову та зустрічного позову з наступних підстав. Подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливі та суперечать інтересам сторін. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної ї власності на майно, набуте під час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, яке відповідач [PERSON] просить виділити їй, є в наявності та знаходиться у позивача [PERSON] За своєю вартістю майно, яке [PERSON] просить їй виділити разом з компенсацією за 1/2 частку автомобіля в своїй сукупності не перевищують розміру вартості майна, яке залишається у власності позивача [PERSON] з урахуванням вартості поліпшень в його квартиру, які зроблено за спільні кошти сторін. Такий спосіб поділу майна відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: partial