Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між банком та відповідачем 15.01.2007 року укладено кредитний договір № НЕН2АЕ00000009, за яким останній отримав кредит в сумі 6630 дол. США із терміном повернення до 13.01.2012 року зі сплатою 12 відсотків річних. В рахунок забезпечення даного зобов'язання між сторонами правочину укладено договір застави транспортного засобу марки CITROEN, модель BERLINGO, 2000 року випуску, державний р.н. [NUMBER], номер кузова: [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності. Відповідачем по справі не виконане взяте на себе зобов'язання, тому просить суд звернути стягнення на предмет застави, шляхом продажу вказаного автомобіля. Також просить витребувати у відповідача предмет застави, комплект ключів від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засіданні не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Виходячи з наведеного та зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № НЕН2АЕ00000009, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти сумі 6630 доларів США, із терміном повернення до 13.01.2012 року, зі сплатою 12 відсотків річних. В рахунок забезпечення даного зобов'язання 15.01.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу марки CITROEN, модель BERLINGO, 2000 року випуску, державний р.н. [NUMBER], номер кузова: [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язала його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настає правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не сплатив борг за кредитним договором. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування неустойки за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по поверненню кредиту. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу). Таким чином пеня є видом неустойки. Згідно матерів справи неустойка, яка нарахована позивачем, складає 10045,42 дол. США, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також істотно порушує права відповідача як споживача фінансових послуг. Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суму збитків позивача, а також інші обставини справи, суд вважає, що сума неустойки має бути зменшеною до 5000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором складається з наступного: 3577,95 дол. США - заборгованість за кредитом; 4715,98 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 304,8 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5000 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до положень ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець може відчужувати заставне майно тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, невиконання зобов'язання. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Згідно з договором застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, в тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені Заставодавця. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 11.05.2012 року зареєстроване звернення стягнення на предмет застави, що відповідає вимогам ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню Інші позовні вимоги не відповідають умовам договору застави та договору кредиту, які укладені з відповідачем, та вимогам Закону України «Про заставу», тому не підлягають задоволенню. Стаття 88 ЦПК України вказує на те, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складаються з судового збору в розмірі 2410,69 грн., а також витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 144 грн.

Outcome: partial