Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2002 року він уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що на протязі спільного життя у подружжя часто виникали сварки та скандали, відповідач часто проявляла супружню невірність, також між ними відсутнє взаєморозуміння, не співпадають погляди на сімейні відносини та обов`язки, а також сторони по справі виявили, що мають різні характери та погляди на ведення спільного господарства. З лютого 2019 року по теперішній час подружжя не проживає однією сім`єю та не веде спільне господарство. Відповідач на даний час проживає з іншим чоловіком. У зв`язку з викладеним просить задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій просив позов розглядати за його відсутністю, на позові наполягав (а.с. 19). Відповідач у судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала (а.с. 20). Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому з 16.02.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , зареєстрованого Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 08 (а.с. 4). Від шлюбу сторони по справі мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Дачненською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 15 (а.с. 5). Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушуванняжінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, внаслідок чого спільне життя стало суперечити інтересам позивача, тому шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі, а також враховуючи те що, відповідач згодна на розлучення, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved