Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 17.03.2009 р. [PERSON] (відповідач) отримав кредит у розмірі 263 750,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.03.2024 р. відповідно до укладеного договору № DNFMGA0000000005 від 17.03.2009 р. Утім, на порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором у частині погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки не виконав, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 16.04.2013 р. складає 773 942,37 грн., яка складається з наступного: 293 095,96 грн. - заборгованість за кредитом; 180 523,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 51 318,16 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 211 912,65 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - фіксована частина; 36 842,49 грн. - процентна складова. Зазначаючи у позові про те, що ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору зобов'язання з боку позичальника за кредитним договором не виконані, та відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, та відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду та заявлення у позові вимоги про звернення стягнення нерухоме майно - будинок [ADDRESS], який в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, зазначеним вище, був переданий іпотеку за договором іпотеки №DNFMGA0000000005 від 17.03.2009 р., який був укладений між сторонами в даній справі, та який (тобто будинок) належить відповідачу на праві власності на підставі рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2008 р. та на підставі договору купівлі-продажу. Також предмет позову становить вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу вказаного будинку. У судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд розглядати справу на підставі наявних у справі доказів та повністю задовольнити позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву про неможливість з'явитися до суду через те, що перебуває у лікарні в тяжкому стані, утім, жодного доказу на підтвердження перебування у лікарні суду не надано, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача, викладеною в окремо наданій суду заяві, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Третя особа не скористалася правом брати участь у судовому засіданні, в якому ухвалено судове рішення. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного (за ч. 2 ст. 197 ЦПК України к разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється). Як встановлено судом, 17.03.2009 р. [PERSON] (відповідач) отримав кредит у розмірі 263 750,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.03.2024 р. відповідно до укладеного між сторонами в даній справі договору №DNFMGA0000000005 від 17.03.2009 р. Утім, на порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором у частині погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки не виконував, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 16.04.2013 р. складає 773 942,37 грн., яка складається з наступного: 293 095,96 грн. - заборгованість за кредитом; 180 523,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 51 318,16 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 211 912,65 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - фіксована частина; 36 842,49 грн. - процентна складова. Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами в даній справі 17.03.2009 р. був укладений договір іпотеки №DNFMGA0000000005, згідно з яким відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме манно, а саме: будинок, загальною площею 107,20 кв.м., житловою площею 60,23 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 500 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони дійшли до згоди, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Таким чином, оскільки з боку боржника було допущено порушення умов виконання зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої зазначений вище, для суду задля поновлення порушених прав позивача вбачаються підстави для ухвалення рішення про задоволення позовної вимог в частині звернення стягнення на нерухоме майно. Разом з тим, частково задовольняючи вимоги позову та відмовляючи в задоволенні вимоги про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого поширюється на адресу вказаного будинку, суд виходить з наступного. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто Позовні вимоги банку в частині виселення боржника зі спірного будинку на цей час стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Крім того, в частині 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте, суду не було надано у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів на підтвердження того, що відповідач або інші особи, добровільно відмовляються звільнити житлове приміщення. Що стосується зняття особи з реєстраційного обліку, дана вимога не є такою, що підлягає розгляду та вирішенню при розгляді справи у порядку цивільного судочинства. Разом з тим, на виконання ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у тому числі, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою) є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial