Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою. У позові вказав, що 30.09.2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національної волюті в сумі 67000 грн. під 19,10 % річних. Строк дії даного договору було визначено до 05.10.2014 року. Оскільки відповідно до п.4 Договору заяви вкладник має право не одноразово поповнювати вклад протягом строку, визначеного п.1 Договору заяви, за згодою Банку у порядку та на умовах, передбачених п.п.3.1-3.4 Основних умов позивачем здійснено поповнення вкладу. Згідно додаткової угоди до вищезазначеного договору від 10.04.2014 року. Позивач поповнив свій депозитний рахунок № 2635200980001\\2635.2.042613.001 на 5000 грн., після поповнення рахунку сума вкладу склала 72000 грн. 19.05.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ним було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 313731\\15227\\370-14 на суму 1000 грн. На депозитному рахунку позивача № 2635200980001\\2635.2.042613.001 сума вкладу становить 76000 грн. 21.05.2015 року позивач немаючі наміру продовжувати дію договору позивач листом на адресу відповідача направив претензію щодо розірвання договорів та термінового повернення вкладу, але сума вкладу йому не повернута. Діями банку йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив у 30 000 грн., тому просив стягнути з відповідача депозитний вклад у розмірі 76000 грн. та 30000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, з участю його представника [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що строк дії депозитного договору скінчився 05.10.2014 року. Позивач звертався до банку щодо повернення депозитних коштів, але до теперішнього часу сума вкладу не повернута. Позивач заощаджував ці кошти усе життя, вони йому потрібні для себе та родини. Моральна шкода складається з моральних страждань, бо позивач втратив нормальні життєві звязки, не може використовувати кошти на свій розсуд, для придбання ліків. Позивач отримав психологічний шок бо не зміг повернути кошти. Він звертався до лікарні, але довести це не може, бо медична картка загубилася. Письмово до банку з приводу повернення суми вкладу, позивач не звертався, звертався лише усно у 2014 році. Крім того, позивач звертався до банку письмово з заявою про повернення депозитних коштів у травні 2015 року, але грошові кошти не повернуто. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не зявився, поважну причину не явки суду не повідомив, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не надав. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, у звязку з наступним. 30.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національної волюті в сумі 67000 грн. під 19,10 % річних. Строк дії даного договору було визначено до 05.10.2014 року. Згідно додаткових угод від 10.04.2014 року, 19.05.2014 року [PERSON] поповнював свій депозитний рахунок № 2635200980001\\2635.2.042613.001 на 5000 грн. і 1000 грн., та у теперішній час на депозитному рахунку позивача № 2635200980001\\2635.2.042613.001 знаходиться сума вкладу у розмірі 76000 грн., що підтверджується договором заявою № 11003/370/13 від 30.09.2013 року (а.с.18), додатковими угодами від 10.04.2014 року, 07.10.2014 року (а.с. 19-20). Листом від 19.06.2015 року за № 38 «Банк «Фінанси та кредит» повідомляв, що у звязку з закінченням дії депозитного договору [PERSON] пропонується у зручний для нього час у робочі години банку звернутися до банку для подальшого обслуговування (а.с. 21). За положеннями ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.526 ЦК України\~\~ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На підставі ст. 1058 ЦК України\~\~ за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено цим кодексом або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. На підставі правового висновку, викладеному в Постанові Верховного Суду України від 25.12. 2013 року № 6-140 цс-13, за змістом ст.\~ст.. 526,\~1058 ЦК України\~зобовязання банку з повернення вкладу за договором депозиту вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Отже відмова банку у поверненні грошових коштів з депозитного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. Таке порушення виявилося в наступному: у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. За таких підстав, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення суми банківського вкладу у розмірі 76000 грн. підлягають задоволенню. Заперечень у цій частині позовних вимог відповідач не надав. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають з наступних обставин. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 4 ППВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених ст. 137 ЦПК, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім цього, даною постановою роз'яснено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. В даному випадку між [PERSON]Г та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» склались правовідносини, які передбачені договором банківського вкладу. Договором, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, крім того, позивачем і його представником не доведено завдання позивачеві моральної шкоди, оскільки жодного доказу у цій частині ні позивач ні його представник, суду не надали, тому вимога [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди, підлягає залишенню без задоволення. Оскільки [PERSON] на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, то згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в дохід держави.

Outcome: partial