Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 березня 2006 року в розмірі 13 193,99 гривень, з яких 3287 гривень - заборгованість за кредитом, 8802,28 гривні - заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 4121,23 гривень - штраф (процентна складова). Позов мотивує тим, що 15 березня 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 6800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Ухвалою суду від 3 квітня 2018 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Ткач Я.О., яка діяла на підставі довіреності від 12 вересня 2017 року (а.с. 19), в судове засідання не з'явилася, подала клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечувала (а.с. 25, 26). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що заборгованість визнає частково так більшу частину такої вже погасив і станом на день розгляду справи заборгованість по договору становить 4475,85 гривень, про що надав виписку з рахунку. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності представника позивача та ухвалити рішення у справі, відносно чого відповідач не заперечив. Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2006 року між сторонами, публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 6800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов'язання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 13 193,99 гривень, з яких 3287 гривень - заборгованість за кредитом, 8802,28 гривні - заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 4121,23 гривень - штраф (процентна складова), що стверджується розрахунками заборгованості станом на 28 лютого 2018 року (а.с. 5-7). В подальшому на вимогу суду позивачем представлено виписку по кредитному рахунку відповідача, з якої вбачається, що станом на 14 липня 2018 року розмір заборгованості відповідача становив 7151,56 гривень. З представлених відповідачем виписок і довідок по кредитному рахунку станом на 19 вересня 2018 року розмір заборгованості по кредиту становить 4475,85 гривень. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № б/н від 15 березня 2006 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов'язань. Відповідач сплативши частину боргу фактично перервав строк позовної давності та визнав взяті на себе зобов'язання по сплаті боргу. У зв'язку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути 4475,85 гривень, що становить залишок боргу по вказаному кредитному договору. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1762 гривень судового збору.

Outcome: partial