Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2019 року на користь [PERSON] на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно, на період її навчання, починаючи з 17 жовтня 2018 року до досягнення нею 23 роківа умови продовження навчання; виконавчий лист №2/740/240/19 з дня набрання рішення суду законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, нарахованим на підставі виконавчого листа №2/740/240/19 від 31.05.2019. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2019 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів його заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання, починаючи з 17 жовтня 2018 року до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання. 31 травня 2019 року видано виконавчий лист №2/740/240/19, на підставі якого Ніжинським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Чернігівській області було відкрито виконавче провадження. На даний час за місцем його роботи здійснюється утримання аліментів із заробітної плати. В подальшому йому стало відомо, що відповідачка [PERSON] припинила навчання у вищому навчальному закладі. Згідно довідки Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут ім.І.Сікорського» від 16.07.2019 його дочка [PERSON] наказом від 29.06.2019 за №1806-к була відрахована з університету за невиконання індивідуального навчального плану. У зв`язку з цим він звернувся до державного виконавця з проханням припинити стягнення з нього аліментів у зв`язку із закінченням навчання, проте виконавець вказав, що у нього відсутні докази припинення навчання, а тому йому відмовлено у припиненні стягнення аліментів. Старшим державним виконавцем надано йому розрахунок заборгованості по аліментам станом на жовтень 2019 року, яка становить 10 312,18 грн. Вважає, що при нарахуванні вказаної заборгованості державним виконавцем не було враховано суми, які ним були перераховані дочці, як аліменти згідно квитанцій: від 26.01.2019 - 810 грн; від 03.04.2019 - 800 грн; від 03.08.2019 - 880 грн; від 02.10.2019 - 1877,22 грн; від 11.11.2019 - 900 грн; від 24.02.2019 - 810 грн; від 18.06.2019 - 866,32 грн, а всього - 6943,54 грн. Оскільки його дочка була відрахована з університету, то з 01 липня 2019 року він повинен був сплатити аліменти в сумі 8011 грн 57 коп. (365,69+755,76+755,76+843,64+843,64+911,50+1131,79+1272+1131,79=8011,57). Таким чином, на час припинення навчання, а саме 29.06.2019 аліменти нараховані на загальну суму 8011,57, фактично ним сплачено 6943,54 грн, тобто різниця становить 1068,03 грн. Проте, з 01.07.2019 аліменти з нього стягуються безпідставно, а тому є незаконними, оскільки відповідачка [PERSON] була відрахована з університету та не звернулася до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження у зв`язку з припиненням навчання. 07 квітня 2020 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якому зазначено, що викладені позивачем обставини є неправдивими та не відповідають дійсності. За рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28 березня 2019 року стягувачем аліментів є вона, а не [PERSON] . Після постановлення рішення на її ім*я по виконавчому листу через виконавчу службу аліменти сплачувалися лише двічі, про що зазначено в розрахунку заборгованості. Кошти, які позивач в добровільному порядку надавав безпосередньо дочці [PERSON] , є його особистим бажанням та не враховані у сплату аліментів за рішенням суду. Щодо припинення навчання [PERSON] , то дійсно вона припинила навчання в одному навчальному закладі - Київський політехнічний інститут ім.І.Сікорського та продовжила навчання в іншому - Національний університет харчових технологій, де навчається по сьогоднішній день та про що державний виконавець був проінформований, тому вважає позов [PERSON] безпідставним. 15 червня 2020 року від третьої особи без самостійних вимог - Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)до суду надійшла копія матеріалів виконавчого провадження та заява, в якій зазначено, що згідно договору №19-ЗХТ-11 [PERSON] навчається в Національному університеті харчових технологій. Позивач [PERSON] в добровільному порядку аліменти не сплачує, тому станом на 01.06.2020 сума заборгованості становить 13339,86 грн. Щодо коштів, сплачених [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] , то виконавцем вказані кошти не враховані при розрахунку заборгованості, оскільки стягувачем згідно виконавчого листа є [PERSON] . Розрахунки по сплаті аліментів проводились державним виконавцем відповідно до норм, визначених ЗУ «Про виконавче провадження» і ст.195 Сімейного кодексу України та направлялись сторонам виконавчого провадження до відома. Жодного разу розрахунки, які проводилися державним виконавцем, до суду сторонами виконавчого провадження не оскаржувалися, а розрахунок заборгованості за період з жовтня 2018 по жовтень 2019 року направлено сторонам виконавчого провадження до відома. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явився, належним чином повідомлений, не повідомивши про причини неявки, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справу за відсутністю учасника справи у разі його неявки без повідомлення причин неявки та з урахуванням вимог ч.2 ст.223 ЦПК України про можливість відкладення розгляду справи в судовому засіданні тільки в межах встановленого цим Кодексом строку. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що їх повнолітня дочка [PERSON] не досягла 23 років і продовжує навчання в іншому навчальному закладі. Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не з*явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області - в судове засідання не з*явився, подавши письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено,що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 березня 2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки заробітку відповідача щомісячно на період її навчання, починаючи з 17 жовтня 2018 року до досягнення нею 23 років, за умови продовження навчання (а.с.8-9). На виконання вказаного рішення Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області 31 травня 2019 року був виданий виконавчий лист №2/740/240/19 та пред*явлений до виконання до Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області. З відповіді проректора Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» ім.Ігоря Сікорського від 16.07.2019 №0440/53 встановлено, що [PERSON] - відповідачка по справі - була відрахована з навчального закладу на підставі наказу №1806-с від 29.06.2019 за невиконання вимог навчального плану (а.с.13). Старшим державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, відповідно до якого у [PERSON] мається заборгованість в сумі 10 312,18 грн, за період з жовтня 2018 по жовтень 2019 року, про що повідомлений боржник(а.с.14). Згідно положень статей 198, 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим вимагають матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони мають можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Виходячи з положень ч.1 та 2 ст.199 СК України право на утримання припиняється, у тому числі, в разі припинення навчання. Стороною відповідача суду надані докази, які спростовують посилання сторони позивача щодо відсутності підстав для стягнення з нього аліментів на користь відповідачки [PERSON] , призначених рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28 березня 2019 року. З договору №19-3ХТ-11 від 27 серпня 2019 року, укладеного між Національним університетом харчових технологій Міністерства освіти і науки України в особі ректора [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , вбачається, що [PERSON] прийнята на навчання до вказаного закладу на контрактній основі на період навчання з 01 вересня 2019 року по 28 лютого 2023 року, форма навчання - заочна, ступінь вищої освіти - бакалавр, визначено розмір оплати за навчання. Право на аліменти у зв`язку з продовженням навчання після досягнення дитиною повноліття не пов`язується лише з денною формою навчання. Заочне навчання також вимагає коштів, а отже є однією з підстав для виникнення у даному випадку у батька (позивача) аліментного обов`язку. Батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років (ВС/КЦС, спарва №644/3610/16-ц, 17.04.2019). Касаційний цивільний суд Верховного Суду при розгляді справи № 644/3610/16-ц (провадження № 61-12782св18) зробив висновок щодо обов`язку батьків сплачувати аліменти на повнолітню дитину до досягнення нею 23 років за умови, що та вчиться заочно і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Вирішуючи питання в частині вимог щодо звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, нарахованим на підставі виконавчого листа №2/740/240/19 від 31.05.2019, суд дійшов наступного висновку. Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні. Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак, як вбачається з матеріалів справи, заявник не звертався до суду з таким позовом, тому, суд вважає безпідставними такі посилання сторони позивача, враховуючи, що аліменти на користь відповідача стягувались з позивача за виконавчим листом на законних підставах. У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи обставини, що мають істотне значення, беручи до уваги надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed