Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, посилаючись на те, що він є власником 1/2 частки житлового будинку загальною площею 54,2 кв. м., який розташований в [ADDRESS] . Впродовж тривалого часу позивач позбавлений доступу до будинку та не має можливості вільно користуватися, розпоряджатися належним йому майном, у зв`язку з чим звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні будинком. 1/4 частка будинку належить [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), яка є племінницею позивача і постійно проживає у спірному будинку. Таким чином будинок належить позивачеві, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної частко власності без виділення часток в натурі. Наразі в будинку проживає тільки [PERSON] із своєю родиною, і саме [PERSON] чинить перешкоди у користуванні нерухомим майном. 01.12.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 22.01.2021 представником відповідача, через канцелярію суду, надано відзив на позовну заяву, в якій просила в позові відмовити, оскільки відповідачка намагалася в мирному порядку встановити з позивачем порядок користування будинком, але між ними виникли непорозуміння, тому згоди не досягнуто. 22.01.2021 представником відповідача через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву про визначення порядку володіння та користування житловим будинком і стягнення витрат на утримання будинку. 31.03.2021 в судовому засіданні ухвалою суду відмовлено в прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з позовом [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні визнала факт не допуску до нерухомого майна та вчинення перешкод у користуванні будинком, проти позову заперечувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником 1/2 частку будинку, що підтверджується: дублікатом Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.1982 р., Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.05.2001 року. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №223725483 від 12.09.2020 року, 1/4 частка будинку належить [PERSON] . 1/4 частка будинку належить [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ). Таким чином будинок належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної частко власності без виділення часток в натурі. Як встановлено з відзиву на позовну заяву та пояснень представника відповідача в судовому засіданні, наразі в будинку проживає тільки [PERSON] із своєю родиною. Останнім часом відповідачка не допускає позивача до будинку, перешкоджає йому у користуванні будинком, Ѕ частка якого є його власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 цієї статті встановлено принцип непорушності приватної власності. Положеннями ст.ст.317,319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 358 ЦК України визначений порядок здійснення права спільної часткової власності. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Стаття 383 ЦК України визначає право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. В разі відсутності волі співвласника домовитися про порядок володіння та користування майном, таке спільне користування унеможливлюється, що завдає шкоди іншим співвласникам та порушує їх право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, яке закріплене ст. 317 ЦК України. Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Зі встановлених судом обставин випливає, що позивач позбавлений можливості користуватися своєю власністю, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. При зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору, за таких обставин судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідач при подачі зустрічного позову сплати судовий збір, який підлягає поверненню.

Outcome: approved