Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що між ним\~ та [PERSON], [INFO]\~ було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] надав, а [PERSON] прийняв у борг 6000 тис. дол. США , що еквівалентно гривні та становить 167277,60 грн, що підтверджується розпискою. Згідно вказаної розписки, відповідач зобов'язався повернути борг до23.08.2017р. зі сплатою 6% щомісячно. Проте у вказаний час відповідач борг не повернув, причини не відомі,\~ зясувати причину не повернення суми боргу позивачу не вдалося, оскільки останній на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем мешкання не перебуває та переховується. Просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 6000тис. дол. США , що еквівалентно гривні та становить 167277,60 по курсу НБУ\~ та покласти на відповідача судові витрати в розмірі 704,80 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2018 року справу про стягнення боргу відкрито та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про спрощене провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви, відзив на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки від 23.06.2017 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 дол. США, а\~ відповідач [PERSON] прийняв та зобовязався повернути у строк до 23.08.2017року зі сплатою 6% щомісячно. Наявність розписки у позикодавця є доказом невиконаних позичальником умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Крім того, за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Належних та допустимих доказів, позивачем\~ не надано, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача не виконаних зобов'язань за вказаною розпискою. Позивач не надав до суду належних та допустимих доказів про те,\~ що він звертався до відповідача з вимогою претензію щодо повернення боргу, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, як передчасні. Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що відповідач на телефонні дзвінки не відповідає\~ та переховується, оскільки позивачем на підтвердження вказаних тверджень не надано жодного доказу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed