Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати відповідача знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником зазначеної квартири на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2012 року. Згідно умов вказаного Договору відповідач повинен був знятися з реєстраційного обліку із даної квартири в строк до 28.07.2012 року, однак залишається в ній зареєстрованим, хоча з моменту продажу квартири в ній не проживає і його речей в квартирі немає, на відповідача продовжують нараховуватись комунальні платежі, які вимушений сплачувати він. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні, показала, що є сусідкою позивача, знає його один рік, що відповідач з часу продажу квартири в ній не проживає. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного. Так, квартира [ADDRESS], належить позивачу на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2012 року (а.с.5-9). Відповідач зареєстрований в зазначеній квартирі (а.с.4). Судом на підставі показань свідка установлено, що відповідач в зазначеній квартирі не проживає з часу її продажу. Крім того, факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом, складеним мешканцями будинку №27 (а.с.15). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Статтею 71 ЖК України такі строки встановлені у шість місяців. Отже, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно залишив зазначену квартиру, більше шести останніх місяців у вказаній квартирі відсутній без поважних причин, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відтак позов у частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Стосовно частини позовних вимог про зобов'язання відповідача знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, позаяк відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial