Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що 02.02.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір. У звязку із неналежним виконанням зобовязань за вказаним договором відповідачем, станом на 14.06.2016 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 9 242, 55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості становить 230 774, 28 грн. Крім того, 02.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) у розмірі ліміту овердрафта, який становить 1000,00 грн., за яким станом на 14.06.2016 року також утворилась заборгованість в сумі 602, 34 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 9 242, 55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості становить 230 774, 28 грн., суму заборгованості за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) в сумі 602, 34 грн. та судові витрати. У судове засідання позивач свого представника не направив, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник до суду не зявились, представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за їх відсутності, просила відмовити в задоволенні позову. Судом встановлено, що 02.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNL0ВВ/004/2006 за умовами якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 20 000,00 доларів США. Відповідно до п.1.1 ч. 2 вказаного кредитного договору [PERSON] надає позичальнику кредиту в розмірі та валюті, визначеній у ч. 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі. Кредитні кошти надавались банком позичальнику шляхом перерахування кредитних коштів у повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий банком, що підтверджується кредитною заявкою від 02.02.2007 року. Відповідно до п.4.ч.1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється щомісячно рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Згідно п.1.9.1 вказаного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором. При цьому зобовязання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобовязань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Банк виконав даний пункт договору, що підтверджується копією досудової вимоги, відправленої на адресу позичальника засобами поштового звязку від 02.04.2014 № 22-2/837985. Згідно поданих позивачем розрахунків за кредитним договором № CNL0ВВ/004/2006 від 02.02.2007 року, станом на 14.06.2016 року у [PERSON] існує заборгованість перед банком у розмірі 9 242, 55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості становить 230 774, 28 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 7440, 83 доларів США, що еквівалентно 185 787, 71 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 03.10.2014 року по 13.06.2016 року в розмірі 1 801, 72 доларів США, що еквівалентно 44 986, 57 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості. Судом також встановлено, що 02.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 001/1477/07/1, згідно якого банк надав [PERSON] овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку в розмірі ліміту овердрафта, який становить 1000, 00 грн. Згідно поданих позивачем розрахунків за договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 001/1477/07/1 від 02.02.2007 року, станом на 14.06.2016 року у [PERSON] існує заборгованість перед банком у сумі 602, 34 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 428, 91 грн.; суми несплачених відсотків за користування кредитом за період з 02.05.2015 року по 13.06.2016 року ¬ 173, 43 грн. Відповідно до ч. 1. ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1. ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, з 2015 року відповідач [PERSON] не сплачує грошові кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №CNL-OBB/004/2007 від 02.02.2007 року та договором №001/1477/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 02.02.2007 року, так як фактично, на його думку, його було введено в оману щодо істотних умов кредитування за укладеними ним кредитним договором та отримано ним було з каси банку фактично кредитні кошти в національній валюті в сумі 101 000,00 гривен на споживчі цілі (купівля будівельних матеріалів для ремонту житлового будинку, який є забезпеченням за кредитним зобовязанням, відповідно до договору Іпотеки №РСNL-ОВВ/004/2007 від 02.02.2007 року). Ч. 1 та ч. 2 кредитного договору №CNL-OBB/004/2007 від 02.02.2007 року підтверджується цільове використання кредиту споживчі цілі. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 17.11.2004 року №555, якою затверджено «Інструкцію з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України», визначено засади відображення в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземній валюті та банківських металах, що здійснюють банки України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність кредитної заборгованості, а також встановити правильність розміру суми заборгованості, валюту кредитних зобовязань, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції , а якщо це неможливо, то безпосередньо після її закінчення. Позивачем такі первинні документи суду надані не були. Позивач, стверджуючи про існування заборгованості відповідача саме у вказаних розмірах, жодних доказів на підтвердження наданих розрахунків, не надає, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів по справі, тоді як за ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач отримав зі свого рахунку грошові кошти саме в доларах США, а цільове використання кредитних коштів придбання будівельних матеріалів для ремонту житлового будинку, і як засіб платежу, позичальнику потрібна була на території України тільки гривня, яка є єдиним законним засобом платежу для громадян України. На ту обставину, що [PERSON] не отримував грошові кошти в іноземній валюті вказує і копія меморіального ордеру №1 від 02 лютого 2007 року, яка надана представником позивача суду. Так, в ньому сума платежу призначеної [PERSON] вказана не лише як 20 000,00 USD а і як 101 000,00 грн. Для відображення в бухгалтерському обліку операцій банків в іноземній валюті та банківських металах, було затверджено Постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2004 року за №555 Інструкцію з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.11.2004 р. за № 1511/10110. Відповідно до п.2.1 ч.2 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України №555 НБУ, не передбачено використання таких балансових та позабалансових рахунків, як 2233 (дебет рахунку: № 22333001730194 зазначений в меморіальному ордері №1 від 02.02.2007 р.). Суд критично оцінює надану позивачем копію меморіального ордеру на отримання грошових коштів, з наступних причин. Так, в ордері зазначено наступне: «[PERSON] платника :АТ «ОТП БАНК» м. КИЇВ, ДЕБЕТ рах. № 22333001730194 на суму 20 000,00 USD 101 000,00 грн. КРЕДИТ рах. № 2620 9 001730194 Призначення платежу [PERSON] кредиту згідно кредитного договору №CNLOBB/004/2006 від 02/02/2007 Підпис та штамп банку», що вказує на те, що наданий меморіальний ордер являє собою новостворені роздруковані комп'ютерні файли і не є оригіналом, створеним під час видачі кредиту Відповідачу. Тобто, не був створений безпосередньо під час здійснення господарської операції та є невідомого походження, так як станом на 02.02.2007 рік позивач був Закритим акціонерним товариством, а не Публічним акціонерним товариством, яким він став згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію серії А01 №370771 з 30.06.2009 року. Щодо виписки з особового рахунку №26209001730194 за період з 02.02.2007 по 20.03.2017 року, то з неї вбачається, що з рахунку каси банку №10010001900000 було здійснено видачу готівку з даного поточного рахунку, але на підтвердження цього факту позивачем суду надано копію заяви на видачу готівки, натомість первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Постанови Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, - банківським документом видачі готівки з каси банку, що є первинним фінансовим документом отримання готівки через касу банку, є оригінал заяви на видачу готівки. Інших видів документів видачі готівкових коштів з каси банку законодавцем не передбачено, а ті, що надані суду позивачем не можуть визнаватись такими, що відповідають вимогам закону. Підтвердити факт видачі готівки з поточного рахунку, про що відображено в даній виписки факт зняття готівки з поточного рахунку, можливо лише оригіналом заяви на видачу готівки з каси банку, де було б чітко вказано в якому саме розмірі та в якій саме валюті було отримано кредитні кошти Відповідачем, так як представник позивача стверджує про те, що рахунок №26209001730194 має одночасно дві валюти, але при цьому жодного доказу (договору про відкриття поточного рахунку) не надано суду про те, яка валюта в даному рахунку за № 26209001730194 є основною а яка є додатковою, що має істотне значення при визначенні розміру стягнення кредитної заборгованості, так як за даним рахунком було кредитування і доларах США і в національній валюті України, гривні. При цьому, встановлено, що за договором №CNL-OBB/004/2006 від 02.02.2007 року нарахування відсотків відбувається на валюту в доларах США за відсотковою ставкою 13,99% річних, а за Договором №001/1477/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 02.02.2007 року за відсотковою ставкою 26,0% річних в національній валюті. На один і той же самий поточний рахунок, не можливо поєднувати кредитування одночасно за двома різними видами валюти, нарахування відсотків та сплата за якими здійснюється за різними відсотковими ставками. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, яка валюта по поточному рахунку №26209001730194 є основною а яка є додатковою. Доказів про це суду також не надано. Слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Так, ухвалою суду від 02.03.2017 року у позивача було витребувано оригінали зазначених документів. Незважаючи на те, що позивач отримав вказану ухвалу 02.03.2017 року, він проігнорував її, не надавши суду оригінали документів, що були витребувані. Суд враховує, що відповідно до Рішення Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» - споживач у договорі є слабкою стороною, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Позовні вимоги ПАТ «ОТП [PERSON]» до [PERSON] не можуть бути задоволені з підстав не надання позивачем та відповідно відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження кожної обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. З урахуванням наведених норм, в ході розгляду справи позивач мав довести обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема щодо виникнення кредитних правовідносин, обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому позивачем розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду платежу, чого в даному випадку зроблено не було. Наведене зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову саме через недоведеність позовних вимог. З врахуванням вище викладеного, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі ст.88 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed