Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що за договором №831974ФЛ від 05.06.2008 р. [PERSON] отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 60 000,00 дол. США в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Відсотки з користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,7% річних, кінцевий термін повернення кредиту - 04.06.2015 р. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, банк виконав зобовязання за договором в повному обсязі, надав кредит відповідачу 1 у визначені строки та у повному обсязі, утім, відповідач -1 порушив умови кредитного договору та станом на 30.05.2012 р. заборгованість складає 552 007,29 грн., з яких: заборгованість по кредиту 379 921,57 грн., заборгованість по відсоткам 96 590,40 грн., пеня 27 540,32 грн., штраф 47 955,00 грн. Предмет позову становить вимога про стягнення зазначеної вище грошової суми з відповідачів, як солідарних боржників (відповідно до п. 3 кредитного договору передбачені порука [PERSON], згідно якої останній безвідзивно та безспірно зобовязується відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору, а саме повернути кредит до 04.06.2015 р. к сумі 60 000,00 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами з розрахунку 13,7% річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції; поручитель зобовязався виконати зобовязання в тому ж порядку, який вставлений для позичальника за кредитним договором); підставу позову - приписи ст.ст. 256, 526, 553-555, ст.ст. 625, 1050, 1054 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Разом з тим, представник позивача просила врахувати, що строк позовної давності визначений сторонами у договорі (п. 7.2) до 10 років, а також те, що відповідальність сторін у разі прострочення позичальником строку оплати мінімальних платежів по погашенню кредиту визначена у п. 5.1 та у п. 5.2 (штраф та пеня). Відповідач -1 не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Представник відповідача 2 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що сплив строк предявлення банком вимоги до поручителя, а також на те, що наданий банком розрахунок заборгованості за договором не можна вважати розрахунком, оскільки не вказано за який період порахована заборгованість, через що відповідач не має змогу перевірити правильність зробленого розрахунку позивачем. Разом з тим, на переконання представника відповідача - 2 є незаконним з боку банку стягувати одночасно штраф та пеню, оскільки це призведе до подвійного застосування неустойки, та розмір штрафних санкцій є необґрунтованим, та на те, що на порушення умов п. 3.2.8 договору банк не направляв вимогу поручителю та не надавав вимогу особисто поручителю. Заслухав пояснення представників позивача та відповідача -2, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Судом встановлено, що за договором №831974ФЛ від 05.06.2008 р. [PERSON] отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в розмірі 60 000,00 дол. США в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Відсотки з користування кредитом встановлені в розмірі 13,7% річних, кінцевий термін повернення кредиту сторони, укладаючи договір, погодили наступний - 04.06.2015 р. Утім, відповідач -1 порушив умови кредитного договору та станом на 30.05.2012 р. заборгованість за кредитним договором складає 552 007,29 грн., з яких: заборгованість по кредиту 379 921,57 грн., заборгованість по відсоткам 96 590,40 грн., пеня 27 540,32 грн., штраф 47 955,00 грн. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як свідчать умови укладеного договору сторони за цим договором погодили, що банк має право (п.4.2.4) вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливий штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, з урахуванням того, що відповідачі порушили умови договору, допустив його невиконання, та з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, для суду вбачаються підстави для задоволення позову повністю. Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в зазначеному вище розмірі. Що стосується заперечень представника відповідача 2 з приводу пропуску з боку позивача позовної давності, то даний строк не є пропущеним. Відповідно до п. 3.2.4 договору поручитель відповідає перед банком за виконання зобовязань у повному обсязі належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Згідно з п. 3.2.5 договору банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає з цього договору, при умові, якщо установлений договором строк виконання позивальником зобовязання в цілому або в будь-якій частині, вони не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Укладаючи договір, сторони за ним (п. 7.2),

Outcome: approved