Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить визнати за ним право власності на гараж розташований за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що 19 квітня 1984 року виконавчим комітетом Новоград-Волинської міської ради було прийнято рішення № 174, зокрема пункт 16 про видачу документів на побудований в 1974 році [PERSON] гараж на відведеній для цієї мети площі по [ADDRESS]. 13 серпня 1984 року [PERSON] за договором купівлі-продажу вищезазначений гараж було відчужено, а 29 січня 2013 року його було відчужено позивачу, про що складено розписку. Він придбав зазначений гараж у особи, яка на законних підставах їм володіла та користувалась, що підтверджується технічним паспортом на гараж виданим КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.12.2009 року. Згідно листа КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.08.2012 року № 639 право власності на гараж на ділянці [ADDRESS] не зареєстровано. Оскільки у нього виникло право власності на вищезазначений гараж, однак він не може зареєструвати своє право та отримати відповідний право реєстраційний документ, просить суд позов задовольнити та визнати за ним право власності на зазначений гараж. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились. Однак від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Представник відповідача будучи повідомленим належним чином відповідно до вимог ст.ст.74, 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача за наявними матеріалами у справі з постановленням заочного рішення згідно ст.ст.224-226 ЦПК України. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 19 квітня 1984 року виконавчим комітетом Новоград-Волинської міської ради було прийнято рішення № 174, зокрема пункт 16 про видачу документів на побудований в 1974 році [PERSON] гараж на відведеній для цієї мети площі по [ADDRESS] (а.с.5). 13 серпня 1984 року [PERSON] за договором купівлі-продажу вищезазначений гараж було відчужено (а.с.6). 29 січня 2013 року зазначений гараж був придбаний позивачем, що підтверджується розпискою (а.с.10) Зазначений гараж складається безпосередньо з гаражу, побудованого з цегли та шлакоблоку, площею 46,8 кв. метри, та погрібу з каменю площею 23,5 кв. метри (а.с.7,8). Відповідно до листа КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.08.2012 року № 639 право власності на гараж на ділянці [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.9). Згідно ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вищевказаних обставин та положень законів особа, яка продала [PERSON] гараж, був законним його власником, мав право його відчужувати, і позивач правомірно набув право власності на це майно. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджено обґрунтованість визнання за позивачем права власності на гараж на ділянці [ADDRESS], оскільки це право у нього є за законом, та визнання права власності на цей гараж не завдасть шкоди іншим особам та не порушить їх прав.

Outcome: approved