Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON], діючої в інтересах [PERSON], задоволено. Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до приватного підприємства «Вихід-2» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ представника засновника приватного підприємства «Вихід-2» №9 від 08 травня 2014 року «Про звільнення [PERSON]Г.» з посади головного агронома підприємства з 08.05.2014 року, як такого, що не пройшов випробувальний термін згідно п.1 ст.43-1 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді головного агронома приватного підприємства «Вихід - 2» з 21 серпня 2014 року. Вказане рішення суду на даний час залишається не виконаним, оскільки відповідачем так і не поновлено на роботі позивача, крім того останньому не повернуто трудову книжку при звільненні. Просить суд стягнути з приватного підприємства «Вихід - 2», код ЄДРПОУ 34759201, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25 на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 серпня 2014 року по 16.08.2016 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав зазначених в позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Заявив, що середній заробіток за час вимушеного прогулу слід стягнути з відповідача за період з 21 серпня 2014 року по 19 липня 2016 року, застосувавши негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць. Представник відповідача приватне підприємство «Вихід - 2» в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, завчасно. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року, яке набрало законної сили апеляційну скаргу [PERSON], діючої в інтересах [PERSON], задоволено. Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до приватного підприємства «Вихід-2» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ представника засновника приватного підприємства «Вихід-2» №9 від 08 травня 2014 року «Про звільнення [PERSON]Г.» з посади головного агронома підприємства з 08.05.2014 року, як такого, що не пройшов випробувальний термін згідно п.1 ст.43-1 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді головного агронома приватного підприємства «Вихід - 2» з 21 серпня 2014 року. У звязку з тим, що у суду відсутні відомості щодо середньої заробітної плати [PERSON] (за останні дві місяці), то суд виходить із тексту вищенаведеного рішення апеляційного суду, в якому зазначено, що [PERSON] була виплачена заробітна плата за серпень 2014 року в сумі 4000 грн. Зазначені обставини, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиціальне значення і не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При не проведенні розрахунку по день розгляду справи в суді, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягується по день ухвалення рішення суду. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,\~\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Відповідно до п.8 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] поновлено на роботі з 21 серпня 2014 року, і йому не було проведено виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Так, заробітна плата [PERSON] за серпень 2014 року (останній встановлений календарний місяць роботи), становить: 4000 грн., а кількість робочих днів за цей місяць становить 20. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] за місяць роботи становить 200 грн. (4000 : 20 = 200). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема рішення апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2016 року, [PERSON] була виплачена заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в сумі 4000 грн. Щодо періоду прострочення виплати позивачу належних сум при звільненні, то він має бути обрахований\~\~з 01 вересня 2014 року по 19 липня 2016 року -дня постановлення судового рішення про поновлення на роботі, яке набрало законної сили.\~\~\~\~ Кількість робочих днів за весь період становить: з 01вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року - 88 днів; з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 250 днів; з 01 січня 2016 року по 19 липня 2016 року - 135 днів. Таким чином, період прострочки виплати [PERSON] заборгованості по заробітній платі становить 476 робочих днів.\~\~ Таким чином, сума заборгованості приватного підприємства «Вихід -2» з виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу має становити 95200 грн. (200 грн. середньоденного заробітку х 476 робочих днів = 95200 грн.).\~\~ З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до приватного підприємства «Вихід-2» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial