Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на ті обставини, що відповідно до договору дарування від 20.11.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Налдіною Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1454, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При виготовленні технічної документації на земельну ділянку, на якій розташований будинок, йому стало відомо, що на вказаний житловий будинок на підставі постанови № 261 від 19.06.2001 року, винесеної Кодимським управлінням юстиції в Одеській області накладено арешт, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованою за № 236972004 від 15.12.2020 року. Тому позивач звернувся до Кодимської районної державної нотаріальної контори з заявою про зняття арешту з майна на яку отримав лист від 22.06.2021 року за № 502/02-32 із долученням до нього копії постанови № 261 органу державної виконавчої служби, на виконання якої нотаріальною конторою 25.11.2008 року були внесені відомості до Державного реєстру за № 8225787, а також одержав рекомендацію на звернення до суду для вирішення питання зняття арешту зі свого майна. Позивач зазначає, що у 2000 році був відповідачем у цивільній справі за позовом [PERSON] про стягнення з нього матеріальної шкоди в сумі 5440,00 грн. Кошти на користь [PERSON] ним були сплачені в повному обсязі, однак постанови про закінчення виконавчого провадження він не отримав. В подальшому позивач звернувся до Кодимського районного відділу ДВС у Подільському районі Одеської області щодо зняття арешту з зазначеного майна, але листом останнього від 11.08.2021 року № 42-14418 йому було повідомлено, що зняття арешту з зазначеного майна неможливе, оскільки документи виконавчого провадження знищені і встановити ким саме та за яким виконавчим документом було накладено згаданий вище арешт не можливо. У зв`язку з чим позивач змушений для захисту своїх майнових прав пред`явити до відповідачів відповідний позов, в якому просить скасувати арешт, накладений на вищевказаний житловий будинок та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 25.11.2008 року за № 8225787 про арешт належного йому житлового будинку по [ADDRESS] . 20.09.2021 року ухвалою суду (а.с.20-21) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження, а також витребувано з архіву Кодимського районного суду Одеської області цивільну справи № 2-463/2000. Одночасно роз`яснено відповідачам їх право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам, а відповідачам також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. У встановлений судом строк відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подали. 07.10.2021 року ухвалою суду (а.с.30-31) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.3-4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить повідомлення № 6600000927707 про особисте вручення 28.10.2021 року рекомендованого поштового відправлення № 6600000916390 із судовою повісткою-повідомленням (а.с.41). При цьому, позивач подав до суду заяву від 25.10.2021 року (а.с.42-43) про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача - Кодимського відділу Державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 21.10.2021 року (а.с.39). При цьому, представник відповідача подав до суду заяву від 10.11.2021 року (а.с.44) про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Кодимської районної державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце підготовчого засідання був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка представника від 21.10.2021 року (а.с.40). При цьому, відповідач також подав до суду клопотання від 06.10.2021 № 855/02-14 (а.с.26) про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та цивільної справи № 2-463/2000 суд встановив наступні фактичні обставини. В провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 2-463/00 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків, за рішенням у якій 10.10.2000 року судом було ухвалено рішення, яким позов задоволено, а з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 5440 грн, а в дохід держави держмито в розмірі 54,4 грн. Крім того, 10.10.2000 року судом, за вище згаданим рішенням, також було видано виконавчий лист, про що свідчить роздруківка ВП-спецрозділ від 02.06.2021 року на виконавче провадження № 3246000 (а.с.17). Надані до суду матеріали не містять відомостей про те коли саме виконавчий лист, виданий судом 10.10.2000 року у справі № 2-463/2000 був пред`явлений до органу державної виконавчої служби та відомостей про номер і дату відкриття виконавчого провадження за ним. Але згідно копії постанови державного виконавця РВ ДВС Кодимського районного управлінню юстиції Одеської області Козубовської Т.О. від 18.06.2001 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.14), з метою забезпечення виконання виконавчого листа № 2-463 виданого Кодимським районним судом Одеської області 10.10.2000 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5440 грн, було накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , яка від 19.06.2001 року була направлена для подальшого виконання за № 261. 25.11.2008 року Кодимською районною державною нотаріальною конторою, на виконання зазначеної вище постанови державного виконавця за № 261 від 19.06.2001 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис за № 8225787 про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна (тип обтяження арешт) за адресою: [ADDRESS] належного [PERSON] , про що свідчить інформаційна довідка з відповідного Державного реєстру сформована 15.12.2020 року за № 236972004 (а.с.13). Таким чином арешт на належний [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] був накладений державним виконавцем в межах та з метою забезпечення виконання виконавчого провадження відкритого за виконавчим листом № 2-463/00, виданим Кодимським районним судом Одеської області 10.10.2000 року. Надані до суду матеріали не містять відомостей про те коли саме та на якій підставі виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем 18.06.2001 року на житловий будинок заявника було накладено арешт, закінчене. Проте, згідно роздруківки ВП-спецрозділ від 02.06.2021 року на виконавче провадження № 3246000 (а.с.17), 19.03.2007 року виконавчий лист № 2-463, виданий Кодимським районним судом Одеської області 10.10.2000 року знову надійшов для виконання до Кодимського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, у зв`язку з чим 15.02.2013 року за ним було відкрите виконавче провадження № 3246000 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 107 грн.. При цьому, в той же день, а саме 15.02.2013 року, виконавче провадження № 3246000 було закінчене з винесенням відповідної постанови на підставі пункту 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинного на той час), тобто у зв`язку повним фактичним виконанням рішення, згідно довідки провідного спеціаліста ВДВС Кодимського РУЮ борг повністю сплачено та перераховано стягувачеві, про що також свідчать відомості наявні у роздруківці ВП-спецрозділ від 02.06.2021 року на виконавче провадження № 3246000 (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції чинній на час закінчення виконавчого провадження № 3246000), у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Однак, надані суду матеріали не містять відомостей про те, що державним виконавцем при закінченні виконавчого провадження № 3246000 було виконано вимоги ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, а саме зняття арешту, накладеного на майно боржника [PERSON] , зокрема накладеного постановою державного виконавця РВ ДВС Кодимського районного управління юстиції Одеської області Козубовської Т.О. від 18.06.2001 року. 04.06.2021 року позивач [PERSON] звернувся до Кодимської районної державної нотаріальної контори із заявою про зняття арешту, яка була зареєстрована за вх.№ 463/02-32, на яку отримав лист від 22.06.2021 року за № 502/02-32 (а.с.15) з долученням до нього копії постанови № 261 органу державної виконавчої служби, на виконання якої нотаріальною конторою 25.11.2008 року були внесені відомості до Державного реєстру за № 8225787, а також одержав рекомендацію на звернення до суду для вирішення питання зняття арешту зі свого майна. В подальшому позивач звернувся до Кодимського районного відділу ДВС у Подільському районі Одеської області щодо зняття арешту зі свого майна, але листом останнього від 11.08.2021 року № 42-14418 (а.с.16) йому було повідомлено, що зняття арешту з зазначеного майна неможливе, оскільки документи виконавчого провадження знищені і встановити ким саме та за яким виконавчим документом було накладено згаданий вище арешт не можливо, а також надано рекомендацію на звернення до Кодимської районної державної нотаріальної контори для встановлення самих підстав накладення арешту на його майно. Нормативно-правове застосування: Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Першим реченням пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2015 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (надалі за текстом - Закон), чинного на час звернення позивача до органу державної виконавчої служби щодо зняття арешту, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно ч.4 ст. 59 Закону передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому суд враховує, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 року, в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Висновки суду -щодо належності відповідача (нотаріальної контори) до предмета спору: Суд не вбачає порушення прав позивача [PERSON] відповідачем - Кодимською районною державною нотаріальною конторою, так як даний орган лише виконував постанову державного виконавця про накладення арешту на майно позивача і не мав дискреційних повноважень на прийняття рішення про скасування накладеного арешту, що в свою чергу належало до компетенції органу державної виконавчої служби в межах відповідного виконавчого провадження. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 41). За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (висновок Великої палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 40). У зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до Кодимської районної державної нотаріальної контори необхідно відмовити, як пред`явлених позивачем [PERSON] до неналежного відповідача. -щодо обґрунтованості позову пред`явленого до відповідача (органу ДВС): З урахуванням наведеного та наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог про скасування арешту, оскільки накладений на підставі постанови державного виконавця арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який на праві власності належить позивачу, перешкоджає останньому вільно володіти та розпоряджатися належним йому нерухомим майном, а скасування цього арешту в досудовому порядку державним виконавцем не було здійснено ні при закінченні 15.02.2013 року виконавчого провадження № 3246000, а ні після звернення позивача [PERSON] до органу державної виконавчої служби у серпня 2021 року. В свою чергу щодо вимог позивача про виключення запису про обтяження з державного реєстру суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу першого ч.2 ст. 59 Закону, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Пунктом 1 ч.2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Отже, само дане рішення суду, яким задоволено вимогу про скасування арешту на майно, у разі набрання ним законної сили, є підставою для державної реєстрації припинення обтяження речових прав на нерухоме майно (арешту) шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування раніше накладеного арешту на нерухоме майно. У зв`язку з чим заявлена позивачем похідна вимога про виключення запису про арешт є необґрунтованою, оскільки скасування арешту має відбутися шляхом внесення додаткових відомостей саме про припинення цього обтяження, а не виключення вже існуючого запису про обтяження. Тому в задоволенні цієї частини заявлених позивачем вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial