Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд усунути перешкоди у користуванні належним позивачу на праві власності майном, шляхом виселення відповідача з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, йому, на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , у якій, без згоди власника мешкає відповідач [PERSON] , який оселився у даній квартирі до того часу, як позивач став її власником. Враховуючи те, що, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки, позивач просить суд, на підставі ст.391 ЦК України, усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності майном шляхом виселення відповідача із вищевказаної квартири. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов, та, водночас, просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності, і, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2019р., позивач [PERSON] , на підставі договору дарування, посвідченого 10.05.2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кир`як С.А., є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, наданої 10.07.2019р. Житлово-будівельним кооперативом №36 м.Камянське, в квартирі, за адресою [ADDRESS] , є зареєстрованими та мешкають: позивач [PERSON] , батько останнього - [PERSON] , мати позивача - [PERSON] , брат - відповідач [PERSON] . Згідно картки обліку адміністративного правопорушення, складеної 10.05.2019р. групою реагування патрульної поліції, 10.05.2019р. відповідач [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення - насильство в сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, відповідач [PERSON] в належній позивачу на праві власності квартирі проживає без згоди власника, та, відповідним чином, чинить перешкоди власнику у користуванні належним йому на праві власності майном. встановлені судом вищевказані обставини свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.156 ЖК України, Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.316 ЦК України,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищенаведених норм права випливає, що, власник майна має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, та, водночас, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як випливає з матеріалів справи, відповідач по справі не є визначеним ч.2 ст.64 ЖК України членом сім`ї власника вищевказаної квартири. Крім того, матеріали справи не містять доказів тій обставині, що, вселення відповідача відбулось за згодою власника спірної квартири. Водночас, під час проживання в квартирі позивача, відповідач не дотримується правил сумісного проживання, чим порушує право позивача володіти, користуватись, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи відсутність у відповідача права на проживання в квартирі, належній позивачу на праві власності, суд, приймаючи до уваги те що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, і, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - дійшов висновку про те, що, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, задовольняючи позов, суд,

Outcome: approved