Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку посилаючись на те, що з 24.09.2018 р. по 15.01.2020 р. знаходився у трудових відносинах з ДП «ІНД «ЕРОТРОН». 15.01.2020 року був звільнений згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.11.2020 року просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 169 075, 40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 129 378, 00 грн. Ухвалою від 10.02.2020 року відкрито спрощене провадження у справі № 465/695/20. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив згідно заяви про збільшення позовних вимог від 24.11.2020 р. стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 169 075, 40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 129 378, 00 грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності сторін, за наявних у матеріалах справи доказів, та у відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 24.09.2018 року [PERSON] був прийнятий на ДП «ІНД «ЕРОТРОН» виконуючим обов`язки заступника директора згідно Наказу про прийняття на роботу № 55-к від 23.09.2018 р. 15.01.2020 р. позивач був звільнений згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується Наказом № 65-к від 15.01.2020 р. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачу не доплачено заробітну плату на суму 169 075, 40 грн., що підтверджується довідкою № 01 виданою ДП «ІНД «ЕРОТРОН» 15.01.2020 р. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст.7 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Ч. 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Позивач надав суду розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільнені у розмірі 129 378, 00 грн., який охоплює період з 15 січня 2020 року по 23 листопада 2020 року. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що до стягнення підлягає 169 075, 40 грн. - заборгованості по заробітній платі та 129 378, 00 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 840, 80 гривень.

Outcome: approved