Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 19.09.2014 р. між ним та відповідачкою був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала 5600 гр. та зобовязалася повернути до 19.11.2014 р.. У звязку з тим, що відповідачка у встановлений договором строк суму боргу не повернула, позивач просить стягнути борг 5600 гр.., суму втрат від інфляції 2265,8 гр., 3% річних за час прострочки 124,73 гр., відсотки за користування грошима 855,65 гр., а разом 8837,18 гр., Позивач просить стягнути на свою користь зазначену суму, судові витрати і розглядати справу за його відсутності Відповідачка повторно не зявилась в судове засідання, позов не оспорила. Про час розгляду справи повідомлена своєчасно. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону, а згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно наданому судові розписки відповідачка отримала у позивача в позику 5600 гр. , дану суму зобовязалась повернути протягом місяці (а.с.10) , що обєктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Зазначений доказ є належним і допустимим, оскільки сторонами дотримані вимоги закону до форми договору позики при його укладенні. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікованої ставки НБУ. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідачка не надала суду ніяких доказів, які б спростовували доводи позивача. Розрахунок суми заборгованості (а.с.7,8) не суперечить договору та закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача сума сплаченого ним судового збору в сумі 243,6 гр. Вимоги позивача щодо стягнення 1835,2 гр. за юридичну допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до Постанови КМУ від 27.04.2006р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничній розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується в розмірі 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Суд вважає, що стягненню підлягає сума за одну годину роботи, що складає 550,4 гр.

Outcome: partial