Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2019 на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття, - на 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що після ухвалення вищевказаного судового рішення змінився його матеріальний стан в сторону погіршення, а саме він звільнився з роботи і на час звернення до суду із даним позовом не працевлаштувався, а тому з урахуванням усіх витрат, які він несе та щоденних потреб працездатної особи, розмір стягуваних із нього аліментів в сумі 4730, 00 грн. є для нього не підйомною сумою, оскільки прожитковий мінімум для працездатної особи є у половину меншим від стягуваних із нього аліментів. Відповідачем було надано до суду відзив в межах визначеного судом строку, відповідно до якого відповідач просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, аргументувавши свою позицію тим, що у даному випадку не може йти мова про зміну матеріального стану позивача як платника аліментів, так як при ухвалені згаданого вище рішення суду від 14.11.2019 про стягнення з позивача аліментів на утримання їх дитини, суд не встановлював його матеріальний стан, [PERSON] не надавав суду жодного доказу щодо зміни свого матеріального становища, відповідно такі докази судом не оцінювались, тобто наразі відсутня обов`язкова підстава для оцінки судом у цій справі зміни матеріального стану позивача. При цьому, з мотивувальної частини згаданого судового рішення слідує, що [PERSON] повністю визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання їх доньки та не заперечував щодо задоволення позову, рішення суду [PERSON] не оскаржив, отже погодився з розміром аліментів на утримання дитини. Крім цього, як убачається з копії трудової книжки, позивач 16.01.2020 звільнений з посади комірника ТОВ «Агробудівельний альянс «Астра»» за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за домовленістю між працівником і власником підприємства, відтак так звана позивачем «зміна його матеріального стану» сталася саме з його волі та за його бажанням, позивач бажав звільнитись з роботи, усвідомлюючи припинення отримання ним заробітної плати, що не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини та є штучним створенням позивачем обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Разом з цим, [PERSON] не зацікавлений у пошуках роботи, оскільки із запропонованих 5 вакансій від чотирьох із них він відмовився і лише на одну вакансію не відповідав вимогам роботодавця. На заплановане відвідування позивач до центру зайнятості не з`явився. Допомога по безробіттю не призначалась. Вказана інформація центру зайнятості свідчить про те, що позивач насправді не потребує роботи та відповідно заробітної плати, позивач мав відповідний страховий стаж та право на призначення допомоги по безробіттю, але за такою допомогою навіть не звертався. Наведене свідчить, що позивача задовольняє його матеріальний стан і дає можливість жити як і до звільнення з роботи так і після, тому матеріальний стан позивача з часу призначення аліментів фактично не змінився, а отже відсутні законні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Крім цього, позивач не надав жодних доказів щодо вжиття ним заходів для належного виконання покладеного на нього обв`язку по утриманню малолітньої дитини, не навів об`єктивних, непереборних причин, які перешкоджають його працевлаштуванню, тобто фактично самоусунувся від виконання свого обов`язку по утриманню дитини. Ураховуючи наведене, відповідач просила суд відмовити в задоволенні даного позову у повному обсязі з метою забезпечення інтересів їх дитини. Відповідно до відповіді на відзив позивач вказав, що при розгляді справи Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з нього аліментів на утримання їх із відповідачем дитини свої інтереси в суді він представляв самостійно тому не міг дати правової оцінки правовідносинам та розміру аліментів, які з нього мали стягуватись, йому не були роз`яснені процесуальні права, рішення судом було прийняте в підготовчому судовому засіданні, копія рішення суду не направлялась йому, а отримав він її лише в січні 2020 року, коли пройшов строк на апеляційне оскарження. Також вважає, що твердження відповідача щодо його навмисного звільнення з роботи не відповідають дійсності та суперечать нормам діючого законодавства, оскільки трудовим законодавством передбачено звільнення з роботи за угодою сторін, в даному випадку має бути волевиявлення (ініціатива) однієї зі сторін: як роботодавця, так і працівника. Він змушений був звільнитись з роботи за угодою сторін на пропозицію керівництва товариства, а не за власною ініціативою. Після звільнення з роботи він не працює, в даний час перебуває на утриманні батьків, так як не може знайти роботу за фахом. Від запропонованих вакансій він відмовився, оскільки не міг виконувати вказані роботи, у зв`язку з відсутністю відповідних навиків та мізерною заробітною платою. Сплата аліментів в такому розмірі ставить його вкрай скрутне матеріальне становище, позбавляє можливості нормально проживати, забезпечувати себе мінімально всім необхідним для мінімального функціонування організму, збереження та поліпшення стану здоров`я, придбання мінімального набору продуктів харчування та непродовольчих товарів, мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб. Ухвалою суду від 24.02.2020 було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 10.03.2020 ухвалою суду за клопотанням відповідача суд перейшов до розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання у даній справі з повідомленням (викликом) сторін. 21.05.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, зіславшись на обставини наведені у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2019 було розірвано шлюб сторін; з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення дочкою трирічного віку Рішення суду набрало законної сили 17.12.2019. Позивач звернувся до суду із позовом про зміну розміру аліментів визначених за вищевказаним судовим рішенням, вказуючи, що з часу ухвалення цього рішення у нього відбулись зміни в матеріальному стані в сторону погіршення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому із значним погіршенням матеріального становища батька, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. На підтвердження обставин щодо зміни матеріального стану позивач надав копію трудової книжки (а.с.14) із записів вчинених у ній встановлено, що [PERSON] звільнений з посади комірника Вінницького регіонального підрозділу «Агробудівельний Альянс «Астра» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін. Згідно із відомостями наданими з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків (а.с.17) за І-ІІІ квартали 2019 року [PERSON] отримував дохід у вигляді заробітної плати. Із довідки виданої Державним центром зайнятості (Центральний апарат) Вінницький міський центр зайнятості від 03.02.2020 (а.с.16), [PERSON] з 03.02.2020 здійснював пошук роботи та був облікований як такий, що шукає роботу, у зв`язку із чим йому надавались послуги з підбору роботи. Згідно із довідкою виданою Квартальним комітетом «Набережний -1» (а.с.18), [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , власником якого є його батько [PERSON] . У той же час позивач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували щомісячні витрати відповідача та ставили його у вкрай важке матеріальне становище та неможливість нести аліментні зобов`язання у визначеному судовим рішенням розмірі. Відсутні докази на підтвердження обставин наведених у позові щодо неможливості нормально проживати, забезпечувати себе мінімально всім необхідним для мінімального функціонування організму, збереження та поліпшення стану його здоров`я, придбання мінімального набору продуктів харчування та непродовольчих товарів, мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб. Відсутні докази на підтвердження відсутності у власності позивача майна, тощо, які б свідчили про його матеріальне становище. У той же час із наданих відповідачем доказів (а.с.60, 61) встановлено, що в період з січня 2020 року по травень 2020 позивачем справно сплачувались аліменти на утримання їх спільної із відповідачем дитини, незважаючи на те, що з 03.02.2020 позивач звільнений з роботи і в цей час не працював. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчить про те, що позивачем не надано доказів неможливості утримувати себе та неможливості сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі, оскільки відсутність офіційного місця роботи та отримання заробітної плати свідчить лише про трудові відносини та отримуваний особою розмір одного із доходів, який, виходячи із приписів СК України, має більш широке тлумачення змісту цього поняття (дохід) та виходить за межі трудових правовідносин. При цьому, суд враховує, що позивач є особою працездатного віку, протипоказань до роботи за станом здоров`я не має, доказів протилежного суду не надано. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його недоведеності. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, а так як в задоволенні позову відмовлено повністю то понесені позивачем витрати суд відносить на його рахунок. На підставі ст.ст. 182, 192 СК України,

Outcome: dismissed