Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] 22.10.2014 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу і по 15.10.2019 року вони з відповідачкою та дітьми безперервно проживали разом однією сім`єю у квартирі, яка належить його батьку [PERSON] . Вказує, що з вересня 2018 року між ним та відповідачкою виникали часті сварки та непорозуміння, які траплялися все частіше і ставали все більш непримирними. Через різницю в поглядах на життя та несумісність характерів всі намагання знайти порозуміння та спільну мову з відповідачкою виявилися марними, вони почали все більше віддалятися один від одного як подружжя, а тому з метою припинення конфліктів та завдання один одному психічних і моральних травм було прийнято рішення про проживання окремо один від одного. Також позивач вказує, що збереження шлюбу суперечить його інтересам та є неможливим. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 14-15). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 22.10.2014 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 2773 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5). Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідачка позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивач просив покласти на нього та з відповідачки не стягувати.

Outcome: approved