Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 3% річних в сумі 375,46 доларів США, 2\~879,98 грн. індексу інфляції та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що до позивача як до правонаступника перейшло право вимоги до відповідача за рішенням суду від 19.03.2013 року, яке відповідач добровільно не виконує. У зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду позивачем нараховано 3% річних на суму боргу та інфляційні втрати. 07.05.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив позовні вимоги в зв`язку з їх необґрунтованістю. Просив у позові відмовити. Представник позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання, згідно якого просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла зава про розгляд справи за їх відсутності, просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.09.2013, справа №742/4295/13-ц, провадження №2/742/1162/2013, стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банку «Демарк» заборгованість за кредитним договором № 248ф від 18 серпня 2008 року в розмірі 9968 грн.68 коп. та 5016,44 доларів США, що еквівалентно 40096 грн.40 коп. та понесені витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 500 грн. 65 коп. (а.с.19-20). Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.05.2019 правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» стало ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» (а.с.11-18). У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Паріс звернулось до суду із заявою про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа №2/742/1162/2013 року, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 19.11.2013 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.02.2021 відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Паріс про заміну сторони (кредитора) виконавчого провадження та поновлення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа. Постановою Чернігівського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» залишено без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігіської області від 03.02.2021 - без змін (а.с.56-60). Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із пунктом 4 частини п`ятої зазначеної статті суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 509 ІІК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ІІК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. В силу частини другої статті 625 ЦК У країни боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК У країни у конструкції ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою є цивільно-правовими. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті. 625 ЦК У країни щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Таким чином, інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс 18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи те, що сума боргу, стягнута із відповідача рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 19.03.2013 року, визначена в іноземній валюті доларах, тому ці грошові кошти не підлягають індексації. За положеннями статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частинами першою та третьою етапі 549 Цивільного кодекс. України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Платежі, встановлені статтею 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер (неустойку тощо). Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки між сторонами відсутні договірні відносини, частиною другою статті 625 ЦК України не передбачено сплату неустойки за порушення грошового зобов`язання, отже, пеня за невиконання цього грошового зобов`язання не стягується. За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати по справі необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed