Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності за строками набувальної давності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 17.10.2001 був зареєстрований в будинку за адресою [ADDRESS], в якому проживала його мати та баба - [PERSON] , яка і була та є власником даного будинку. Проте останні померли, а він продовжував проживати в даному будинку. Позивач з 2001 року більше 20 років безперервно проживає в даному житлі, підтримує його в придатному для проживанні стані, відкрито користується вказаним майном, веде господарство, сплачує комунальні послуги, тому і звернувся з позовом про визнання права власності на дане житло за набувальною давністю. У судове засідання позивач і його представник не з`явилися, проте направили заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглядати справу у їх відсутності. Відповідач - представник Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився також, проте надіслав заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав у задоволенні позову виходячи з наступного. Згідно технічного паспорту виготовленого ФОП [PERSON] станом на 11.06.2021 вбачається, що буд. [ADDRESS] складається з 4 приміщень та має загальну площу 42,2 кв.м., а житлову площу 19,3 кв.м (а.с.16-18). Відповідно довідки КП «Прилуцьке МБТІ» №1134 від 07.06.2021 вбачається, що право власності на буд. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.01.1936, виданого Прилуцьким нарсудом. Довідка надає інформацію наявну станом на 31.12.2012 (а.с.19). Згідно наданих довідок КП «Прилукитепловодопостачання» №432 від 08.06.2021, АТ «Чернвгівобленерго» №55/55/762/01-13 від 07.06.2021 вбачається, що [PERSON] користується послугами даних підприємств за адресою [ADDRESS] та сплачує за це кошти (а.с.20-21, 24). Відповідно довідки міськрайонного управління у Прилуцькому районі та м.Прилуках Головного управління держгеокадастру у Чернігівській області від 07.06.2021 за №29-25-0.182-221/120-21 вбачається, що згідно книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди станом на 31 грудня 2012 року державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Земельна ділянка станом на 31.12.2012 обліковувалася землями державної власності в межах м.Прилуки (а.с.22). Згідно копії звіту про незалежну оцінку майна станом на 26.07.2021, об`єкт що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить - 65839 грн (а.с.15). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно зі статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши, що позивач беззаперечно знав хто є дійсним власником спірного будинку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, так як позивач в розумінні статті 344 ЦК України не є добросовісним набувачем. За встановлених по справі обставин, суд вважає неприйнятними аргументи позову щодо наявності підстав для застосування правил статті 344 ЦК України у спірних правовідносинах, оскільки позивачем не надано доказів та не доведено добросовісності набуття спірного будинку, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed