Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідачів 116032,18 гривень інфляційних втрат та 5986,45 гривень трьох процентів річних, нарахованих за період невиконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №1306/4184/2012 за період з 01.05.2012 року по 31.05.2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ухваленому в справі № 1306/4184/2012, вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] суму боргу в розмірі 70057,12 грн. Оскільки за період з 01.05.2012 року по 31.05.2015 року боржниками було сплачено 2901,95 грн. на картковий рахунки [NUMBER] та пролонгованим [NUMBER] зазначені договором позики та арештовані 724,00 грн. рахунок № [NUMBER], відділом Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, сума боргу становить 70057,12 грн. - 3625,95 грн. = 66431,17 грн. Оскільки відповідачі прострочили грошове зобов»язання, то у відповідності до ст.. 625 ЦК України просить стягнути з них індекс інфляції за весь час прострочення з 01.05.2012р. по 31.05.2015р. (66431,17х99,7х99,7х99,8х99,7х100,1х100,0х99,9х100,2х100,2х99,9х100,0х100,0х100,1х100,0х99,9х99,3х100,0х100,4х100,2х100,5х100,2х100,6х102,2х103,3х103,8х101,0х100,4х100,8х102,9х102,4х101,9х103,0х103,1хх105,3х110,8х114,0х102,2=116032,18 грн.) та 3% річних від простроченої суми за аналогічний період: 66455,17х1096х3%/365=5986,45 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] позов частково не визнала, вказуючи на його безпідставність, додатково пояснила, що відділом ДВС арештовано їхнє майно, а тому після реалізації сума боргу буде меншою. [PERSON] повідомлений про розгляд справи, але у зв»язку з тим, що знаходиться в Києві на заробітках не зміг з»явитися в судове засідання. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений частиною другою зазначеної статті. Матеріалами справи встановлено і сторонами не заперечується, що Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ухваленому в справі № 1306/4184/2012, вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] суму боргу в розмірі 70057,12 грн., дана сума боргу не погашена по даний час. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює договори та інші правочини. Враховуючи норми ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині 3 ст. 510 ЦК України, визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Вищезазначене зобов'язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов'язанням. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12 та від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, які в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. З розрахунку інфляційного відшкодування за період з 01.05.2012 року по 31.05.2015 року вбачається, що загальна сума інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачів становить 116032,18 гривень, а з розрахунку трьох процентів річних, нарахованих за аналогічний період вбачається, що загальна сума три процентів річних від суми боргу становить 5986,45 гривень. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зважаючи на вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідачів в користь держави слід стягнути судовий збір (1% від суми позову 122018,63грн./100) 1220,19 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved