Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та остаточно проси стягнути з відповідача суму залишку депозитного вкладу в розмірі 6450 доларів США, 12,5 % річних за договором в розмірі 565,48 доларів США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 135,71 доларів США, суму інфляційних втрат в розмірі 55\~310,43 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 2414,59 доларів США, а також 8\~000 грн. відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що між позивачем і відповідачем 04.07.2014 року було укладено договір № 300131/79984/6-14 про строковий банківський вклад строком на шість місяців, сума вкладу становить 7\~500 доларів США. 10.12.2014 року та 26.12.2014 року позивач письмово звертався до банку з заявами про повернення коштів. Згідно з договором-заявою, у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, кошти повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перераховуються на його рахунок. Відповідач при припиненні дії договору зобовязаний здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок. 06.01.2015 року відповідач відмовився повернути позивачу кошти по банківському строковому вкладу. Тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги з наведених у позові підстав. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання з розгляду даної справи повторно не зявився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та зі згоди позивача постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.\~\~ В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір № 300131/79984/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на шість місяців в іноземній валюті (а.с.5). Згідно з п. 1 договору, вкладник [PERSON] вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.0.214532.003 у сумі 7\~500 доларів США на строк з 04.07.2014 року по 04.01.2015 року. У пункті п. 2 зазначено, що за час користування коштами вкладу банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,5 % річних. У п. 7 зазначено, строк розміщення зазначеного вище вкладу, не може бути продовжений сторонами, згідно п. 5.1 - залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування його на власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія договору припиняється. Відповідно до п. 6.3.2, залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» банк зобовязується при припиненні дії договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок. Виконуючи взяті на себе договором зобовязання відповідач вніс обумовлену суму на відповідний рахунок, що підтверджується квитанцією № 1 від 04.07.2014 року (а.с. 18). Після закінченням строку розміщення строкового вкладу відповідач гроші не повернув, чим порушив обумовлені умови договору. При цьому, позивач звернувся із заявами 10.12.2014 року та 26.12.2014 року про повернення банківського строкового вкладу (депозиту) «Нові гроші», однак відповідач відмовився повернути позивачу кошти по банківському строковому вкладу Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно п. 2\~ст. 1060 ЦК України,\~за договором банківського вкладу незалежно від\~його\~виду банк\~зобовязаний\~видати\~вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01 березня 2013 року № 4 при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). На підставі наведеного, підлягає задоволенню вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання на підставі ст. 625 ЦК України, що становить згідно розрахунку, проведеного відповідно до вимог закону 135,18 доларів США. Так як взятих на себе зобовязань відповідач не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 9565,25 доларів США, яка складається з 6450 доларів США\~основного боргу, 565,48 доларів США процентів за користування вкладом, 135,18 доларів США 3% річних, 2414,59 доларів США пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що станом на 17.09.2015 року за офіційним курсом Національного банку становить 208534 грн. Законодавство України не передбачає нарахування інфляційних втрат на грошові кошти в іноземній валюті. Тому вимога про стягнення інфляційних втрат є безпідставною. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходить з того, що згідно з ч. 1\~ст. 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Згідно з ч. 4\~ст.60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги, що позивачем не доведено, того що він зазнав втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих йому діями банку по неповерненню коштів, суд вважає, що в частині вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу слід відмовити. При розподілі судових витрат суд виходить із того, що позивач, який за подання даного позову звільнений від сплати судового збору згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» мав би сплатити судовий збір в розмірі 1 % від суми позову, що становить 2718,44 грн. (сума позову: 271844,43 в гривневому еквіваленті). Позов задоволено на 76,71 % (208534 в гривневому еквіваленті), а тому з відповідача на користь держави слід стягнути 2085,31 грн. судових витрат у справі.

Outcome: approved