overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив суд визнати за ним, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що 28.12.2005 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири (а.с. 5). Договір посвідчений ПН ХМНО [PERSON] і зареєстрований в реєстрі правочинів за № 1092341 (а.с. 6-8). 07.11.2015 року, в період часу з 00:00 год. до 11:00 год. належний позивачу автомобіль, в якому знаходились документи про право власності на спірну квартиру, був викрадений невстановленою особою. За даним фактом розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченому ч.1 ст.289 КК України (а.с. 11-12). Про втрату правовстановлюючого документу на квартиру позивачем подано оголошення у засобах масової інформації (а.с. 29). У судове засідання сторони не зявились, позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судові витрати просив з відповідачів не стягувати. Належним чином повідомлені відповідачі у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомлено. За таких обставин суд розглядає справу заочно, в порядку ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено обставини, як про це наведено вище, та вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у звязку із наступним. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наявні документи підтверджують право власності позивача на спірну квартиру, разом із тим оригінали правовстановлюючих документів були втрачені. Можливості отримати дублікат договору купівлі-продажу позивач не має у звязку із зупиненням діяльності ПН ХМНО [PERSON], віднайти його на даний час не вбачається можливим, договору про заміщення ПН ХМНО [PERSON] іншим нотаріусом останній не укладав (а.с. 13-15). Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, і їх задоволення не порушує прав свобод чи інтересів інших осіб, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за кредитним договором № 78594/06/к3 від 11 травня 2012 року у розмірі 11208,93 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 11 травня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір № 78594/06/к3, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16300,00 грн. строком на 24 місяці зі сплатою 24% річних. В порушення умов договору, після 05.12.2013 року відповідачем кредит із відсотками та іншими платежами не погашався, про причини цього банк не сповіщався. Вимога про погашення заборгованості по кредиту не була виконана. У звязку із порушенням умов договору, станом на момент звернення позивача до суду за відповідачем мається заборгованість у розмірі 11208,93 грн., яка складається з: ●заборгованість по кредиту 3900,55 грн., ●заборгованість по відсоткам 2104,80 грн., ●пеня за порушення строків погашення кредиту 402,02 грн., ●пеня за порушення строків погашення відсотків 58,74 грн., ●інфляційні збитки 2242,82 грн., ●штраф у розмірі 10% - 2500 грн. У судове засідання сторони не зявились, повідомлялись належним чином. Представником позивача на адресу суду надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судова повістка, направлена на адресу відповідача, повернута до суду за закінченням терміну зберігання. В розумінні ч.4 ст.74 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено обставини, як це викладено вище та дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у звязку із наступним. За ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 1049 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку що встановлені договором. Згідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернута позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить примусово госпіталізувати до КЗОЗ «Обласного протитуберкульозного диспансеру №1» для продовження лікування [PERSON]. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] перебуває під диспансерним наглядом у лікаря-фтизіатра КЗОЗ «Валківська ЦРЛ» з 2015 року. 31.10.2015 року при проведенні профілактичного обстеження у хворої виявлено підозру на туберкульоз легень та 06.11.2015 року направлена на консультацію до Обласного протитуберкульозного диспансеру №1, де 13.11.2015 року була госпіталізована з діагнозом: ВДТБ (24.11.2015 року) легень (дисемінований) Дестр+МБТ+М-МГ+Ріф-К+Резист 0 Гіст0 Кат4 Ког4 (2015). Хвора, [PERSON], 09.12.2015 року самовільно покинула Обласний протитуберкульозний диспансер №1, чим порушила протиепідемічний режим, так як є бактеріовиділювачем. 09.12.2015 року та 10.12.2015 року хвору розшукував сімейний лікар АЗПСМ с. Високопілля [PERSON], проте розяснити та притягти [PERSON] до продовження стаціонарного лікування не вдалося, оскільки її не було вдома та не відчиняла двері. Вказав, що на підставі медичного висновку лікаря-фтизіатра [PERSON], яка є лікуючим лікарем [PERSON], від 11.12.2015 року пацієнтка є хворою на заразну форму туберкульозу та потребує продовження лікування у стаціонарному режимі. В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги та прохала госпіталізувати [PERSON] до протитуберкульозного закладу у зв'язку з тим, що остання представляє небезпеку для оточуючих. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], перебувала на лікуванні в період з 13.11.2015 року по 39.12.2015 року та самовільно покинула лікувальний заклад з діагнозом: ВДТБ (24.11.2015 року) легень (дисемінований) Дестр+МБТ+М-МГ+Ріф-К+Резист 0 Гіст0 Кат4 Ког4 (2015), що слідує із виписки № 624 із медичної картки стаціонарного хворого ТБ 09, виданої 09.12.2015 року Обласним протитуберкульозним диспансером №1, та виписки із амбулаторної картки № 037411, виданої 11.12.2015 року КЗОЗ «Валківська ЦРЛ». Відповідно до ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. З огляду на викладене, враховуючи, що хвора [PERSON] є джерелом підвищеної небезпеки для оточуючих, добровільно не бажає лікуватися, суд приходить до висновку про задоволення заяви та вважає за необхідне примусово госпіталізувати її до протитуберкульозного диспансеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою, за якою зазначила, що відповідачем її було прийнято на посаду перукаря широкого профілю. Згідно наказу № 6 від 31.10.2016 року позивача було звільнено з займаної посади у звязку із закінченням строку трудового договору . Позивачка вважає своє звільнення незаконним, оскільки у позивача був виданий лист про тимчасову непрацездатність у звязку із вагітністю та пологами з 29.06.2016 року по 02.11.2016 року. На підставі викладеного позивач просить суд визнати дії відповідача незаконними, поновити [PERSON] на посаду перукаря широкого профілю до салону краси «Софі», або надати інше місце роботи відповідно до ст. 184 КЗпП України, зобовязати відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки позивача про недійсність запису про звільнення, стягнути з відповідача на користь позивачки невиплачену заробітну плату за період з липня 2016 року по день фактичного розрахунку. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд, -

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в 2006 році мати заявника [PERSON] звернулась до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 10 рудня 2006 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Вказав, що не повідомляв матері свого місцезнаходження, втратив паспорт громадянина України. Заявник в судовому засіданні підтримав вимоги, суду пояснив, що нещодавно узнав про наявність рішення про визнання його безвісно відсутнім. Просив вказане рішення скасувати. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи без її присутності до суду не надходило. Заінтересована особа Відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Шахтарського МВ УМВС України в Донецькій області не направив свого представника для участі в судовому засіданні, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи без присутності представника до суду не надходило. Судом на підставі пояснень сторін, письмових доказів по справі, встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у 2006 році мати заявника [PERSON] звернулася із заявою до суду про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 10 рудня 2006 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Рішення набрало законної сили 31.12.2006 року. На даний момент заявник. проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 45 ЦК України якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Зазначені в заяві обставини підтверджується поясненнями заявника, доданими до заяви документами, в зв'язку з чим вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою та просив встановити факт, що він в шестимісячний строк прийняв спадщину після смерті [PERSON]. В судове засідання сторонни не з,явились, наддали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 23.09.1949р. народився [PERSON], батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8) 17.04.1985р. помер [PERSON] (а.с.7) 14.09.1996р. померла [PERSON] (а.с.6) Таким чином судом встановлено, що померла [PERSON] доводилась рідною матір,ю заявнику. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді будинку по вул Бухарестська, 18 (а.с.9,10), в якому вона проживала по момент смерті, та була там одна зареєстрована (а.с.11) Заявник звернувся до нотаріуса, але отримав постанову про відмову від 16.12.2014р., у зв,язку із пропуском строку (а.с.12). Окрім заявника інші спадкоємці відсутні, та ніхто не звертався. Відповідно до Акта від 02.06.2015р. з вересня 1996р. в управління будинком 18 по вул Бухарестській вступив заявник, мешкає без реєстрації, ремонтує будинок, засаджує земельну ділянку, користується та сплачує за комунальні послуги. Надано квитанції про сплату за комунальні послуги за вказаною адресою. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК України 1963р., спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Враховуючи, що суду доведено, що заявник фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, суд вважає встановленим, що заявник прийняв спадщину в шестимісячний строк після смерті спадкодавця.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить встановити, що він є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], та зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Житомирського районного управління юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження хлопчика. В обґрунтування вказав, що проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з матір'ю хлопчика - [PERSON]. Крім того, вказав, що 29.08.2014 року сторони уклали шлюб, у зв'язку із цим позивач вважає хлопчика своїм рідним сином. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому, вказав, що з хлопчиком проживає від дня його народження, а тому вважає, що він є його сином, відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON], батьком хлопчика записаний - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.08.2014 року сторони перебувають у шлюбі із 29.08.2014 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1720. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Пунктом 2 частини 3 статті 128 СК України передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з частиною 4 статті 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить встановити, що він є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], зобов'язати Відділ реєстрації актів цивільного стану Житомирського районного управління юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. В обґрунтування зазначив, що проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з матір'ю дитини - [PERSON]. Вказав, що на момент зачаття дитини [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте стосунки з ним не підтримувала. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому, вказав, що з дитиною проживає від дня її народження, дитина є його донькою. Відповідачі та третя особа в судовому засідання позовні вимоги визнали в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила доньку - [PERSON], батьком дівчинки записаний - [PERSON] (а.с. 4). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частиною 1 статті 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 01.09.2007 року між ним та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Вказав, що спільне життя із відповідачем не склалось, а подальше проживання та збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони проживають окремо. Сторони надали суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, позивач позов підтримав, а відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі вимог ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, сторони перебувають у шлюбі із 01.09.2007 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1623. Зі змісту копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.02.2008 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Оскільки ні позивач, ні відповідач не бажають зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved