Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 19.04.2011 р. між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» ) та [PERSON] був складений договір добровільного страхування наземного транспорту № 180739-02-04-01 від 19.04.2011 р., згідно з умовами якого страховик прийняв під страховий захист транспортний засіб страхувальника, а саме автомобіль марки Мазда 3, д/н [NUMBER], який належить страхувальнику на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER]. 18.02.2013 р. [PERSON], керуючи ТЗ марки «ЗАЗ» р/н [NUMBER] рухалася в районі буд. 13 по вул. Макарова в м. Дніпропетровську, де не врахувавши дорожньої обстановки, не обрала безпечну швидкість руху та не впоралася з керуванням, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Mazda 3, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль марки Mazda 3 р/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Вина відповідача у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком пошкодження транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків, встановлена і підтверджується постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Відповідно до рахунку-фактури № 1/14 від 14.05.2013 року вартість відновлювального ремонту застрахованого а/м Mazda 3, д/н [NUMBER] складає 18 460, 00 грн.; факт ДТП від 23.09.2013 р. був визнаний позивачем страховим випадком та на рахунок [PERSON] було перераховано суму у розмірі 12 018, 00 грн., що підтверджується страховим актом № 2466-02 від 11.06.2013 року та платіжним дорученням № 6611 від 11.06.2013 року. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у відповідності до ст. ст. 20, 25 Закону України «Про страхування». Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, що відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, перерахувавши суму страхового відшкодування в розмірі 12 018, 00 грн. на користь [PERSON], ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право зворотної вимоги до [PERSON], як до особи чиї винні, протиправні дії перебувають у причино - наслідковому зв'язку з заподіянням шкоди, по відшкодуванню сплаченого страхового відшкодування в межах фактичних витрат понесених ПрАТ «СК «ВУСО», які складають суму у розмірі 12 018,00 грн. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 018,00 грн. У судове засідання сторони не з'явилися, водночас представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив суд позов задовольнити повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, також не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду та на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 19.04.2011 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] був складений договір добровільного страхування наземного транспорту №180739-02-04-01 від 19.04.2011 р., відповідно до умов якого страховик прийняв під страховий захист транспортний засіб страхувальника, а саме автомобіль марки Мазда 3 р/н [NUMBER], який належить страхувальнику на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER]. У відповідності до умов даного договору позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 18.02.2013 р. [PERSON], керуючи ТЗ марки «ЗАЗ» р/н [NUMBER] рухалася в районі буд. 13 по вул. Макарова в м. Дніпропетровську, де не врахувавши дорожньої обстановки, не обрала безпечну швидкість руху та не впоралася з керуванням, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Mazda 3, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль марки Mazda 3 р/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Розмір страхового відшкодування складає 12 018,00 грн. та дана сума була виплачена на користь страхувальника, що підтверджується наданими позивачем у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами. Вина відповідача у порушенні правил дорожнього руху, що мало наслідком пошкодження транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків, встановлена постановою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2013 р. (а.с. 18). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як було встановлено судом, страховиком було виплачено страхове відшкодування на користь страхувальника, про що свідчать матеріали судової справи, та що підтверджується копією відповідного платіжного доручення, через що на виконання ст. 27 Закону України «Про страхування» та ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 993 ЦК Кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 11.06.2013 р. За ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виконуючи даний обов'язок доказування, з боку позивача було доведено здійснення підстав та факту самої виплати страхового відшкодування, утім, відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався правом надання заперечень проти позову, з його боку не було надано жодних доказів та не було заявлено клопотань про їх витребування у випадку складнощів в їх отриманні, адже на виконання ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, через що суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася судом. Відтак, позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved