Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до довідки № 1257 від 25 листопада 2019 року виконавчого комітету Куликівсьйої селищної ради Куликівського району Чернігівської області, [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , один. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 627475 від 09 грудня 2005 року, виданого на підставі розпорядження № 287 Куликівськоі районної державної адміністрації від 15 вересня 2005 року; цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер: 7422782500:03:001:0478 - рілля, площею 1,7530 га, 7422782500:03:002:0478 - сіножаті, площею 0,8170 га , 7422782500:03:003:0478 - пасовища, площею 0,6950 га. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений Шикула М. І., секретарем виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області 26.05.2004 року за р.№ 63, за яким склав таке заповітне розпорядження: право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ЧН №0283964, виданого Куликівського райдержадміністрацією 21.10.1997 року, заповів йому, [PERSON] . На день смерті заповідача [PERSON] вищезазначений заповіт не змінено, не відмінено і не скасовано. Таким чином, маючи право і намір успадкувати майно покійного [PERSON] він в листопаді 2019 року звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Євгенія Петровича , однак йому було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки він пропустив встановлений законодавцем строк на прийняття спадщини. Тому на даний час він визначає додатковий строк, достатній для подання заяви, про прийняття спадщини, щоб розпочати процедуру спадкування. На даний час, він не може оформити спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельна частка (пай), а фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто, на момент складання заповіту [PERSON] мав право на земельну ділянку ( підтверджене сертифікатом серії [NUMBER]), однак на момент відкриття спадщини це майно йому вже не належало, оскільки на підставі сертифіката було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавцем, [PERSON] не було внесено змін до заповіту. Просить суд розтлумачити заповіт [PERSON] від 26 травня 2004 року, посвідченого Шикула Н.І., секретарем сільської ради та виконкому Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області 26.05.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 63, наступним чином: майно, яке входить до складу спадщини, належне [PERSON] право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії [NUMBER], виданого Куликівською райдержадміністрацією 21.10.1997 року, відповідає майну, на яке [PERSON] видано 09.12.2005 року державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 627475, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01058350431, - земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,265 га, розташованій на території Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, кадастровий номер : 7422782500:03:001:0478 (рілля, площею 1,7530 га), 7422782500:03:002:0478 (сіножаті, площею 0,8170 га), 7422782500:03:003:0478 (пасовища, площею 0,6950 га). Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити. Куликівська селищна рада надала відзив за підписом селищного голови Халімон Н.М., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не має заперечень проти їх задоволення, справу просить розглянути у відсутність представника Куликівської селищної ради. Третя особа, приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є. П., в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Позовна заява надійшла до суду 05.12.2019. Головуючий суддя своєю ухвалою від 11.12.2019 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, підготовче засідання призначене на 13.01.2020, судовий розгляд справи по суті призначений на 30.01.2020 та був відкладений на 18.02.2020. За змістом положень ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Тобто, доведенню у суді підлягає факт порушення, невизнання або оспорювання конкретним відповідачем, зазначеним у позові, прав, свобод чи інтересів позивача, а також, суть порушеного права, крім того, чи саме цим відповідачем порушені права позивача, якщо факт таких порушень судом буде встановлено. Приписами ч.3 ст.12, ч.1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 1256 від 25.11.2019 року [PERSON] на день своєї смерті, [INFO] , був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). За життя [PERSON] залишив заповіт, яким право на земельну частку пай, згідно сертифіката серії [NUMBER], виданого Куликівською райдержадміністрацією 21.10.1997 року, заповів [PERSON] . Заповіт складений 26 травня 2004 року, посвідчений секретарем Горбівської сільської ради та виконкому Шикулою Н. І., зареєстрований в реєстрі за № 63 (а.с. 8). Відповідно до інформаційної довідки від 20.08.2018 року [PERSON] взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серіїї ЯБ № 627475 (а.с.9). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 627475 від 09 грудня 2005 року, виданого на підставі Розпорядження № 287 Куликівськоі районної державної адміністрації від 15 вересня 2005 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,26 га. (а.с.10). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 28). Положеннями ст. 1217, 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.4 ст.1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини, яким згідно зі ст.1220 ЦК України є день смерті особи. Згідно зі ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах; до числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. За змістом положень ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями; у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Отже, системний аналіз зазначених вимог закону вказує на те, що тлумачення заповіту здійснюється судом лише за наявності таких правових умов: 1)зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2)наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). За вимогами пункту 9 розділу Х «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. 02 жовтня 2019 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв у справі № 539/1594/17 Постанову, в якій зазначив, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що на дату відкриття спадщини, право [PERSON] , на частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене, тому особа не має права на спадкування земельної ділянки, на яку за життя спадкодавець отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Як вбачається з наданих позивачем у судовому засіданні пояснень, спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту немає. Справжня воля померлого [PERSON] на час посвідчення заповіту полягала саме у переданні в спадок позивачу права на земельну частку (пай), посвідченого відповідним земельним сертифікатом. Натомість, право власності на земельну ділянку, яке посвідчується державним актом на землю, та право на земельну частку (пай), що посвідчується земельним сертифікатом, не є тотожними поняттями та об`єктами спадкових прав. Визнання ж позову Куликівською сільською радою, суд у відповідності до ст. 206 ЦПК України не може прийняти до уваги, оскільки воно суперечить вищенаведеним положенням законодавства. Таким чином, враховуючи викладені обставини та той факт, що позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження доведеності порушення його прав, тому даний його позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed