Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності на комплекс будівель та споруд №4 на території [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області. Позов обґрунтовує наступним. [PERSON] правомірно отримав у власність спірне нерухоме майно. За розпискою від 08.08.2015 року позивач сплатив [PERSON] гроші в сумі 50000 гривень за склад №427 на території с. Кохане, а він в свою чергу передав йому нерухоме майно та пообіцяв переоформити право власності на позивача. 28 квітня 2016 року за заявою [PERSON] рішенням Виконкому [PERSON] сільської ради №20 визначено місце знаходження нежитлової будівлі, що розташована на землях [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області за межами населених пунктів наступним чином: Запорізька область, Токмацький район, [PERSON] сільська рада Комплекс будівель та споруд №4. 08.07.2016 року [PERSON] був замовлений технічний паспорт на будівлю, який в теперішній час знаходиться у позивача. Відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку нерухомого майна господарської будівлі станом на 22.07.2016 року складає 89000 гривень. Згідно з Додатком 2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, що було чинним на момент набуття позивачем майна у власність, одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно було свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав втратило чинність 01.01.2013 року. Відповідно до постанови КМУ від 22.06.2011 року №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», що діє на теперішній час підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду про визнання права власності. [PERSON] свідоцтво про право власності в органі місцевого самоврядування вчасно не отримав, що в теперішній час стало перешкодою в оформленні договору купівлі-продажу майна між ним та позивачем, тому останній змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Спірне майно надано відповідачу [PERSON] в рахунок майнового паю колишнім КСП «Кохане», що підтверджується випискою з протоколів №3,6 від 18.03.2003 року, 26.04.2002 року рішення комісії по організації вирішення майнових питань реорганізованого КСП «Кохане». Відповідно до розписки від 08.08.2015 року, позивач сплатив [PERSON] гроші в сумі 50000 гривень за склад №427 на території с. Кохане. 28 квітня 2016 року за заявою [PERSON] рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №20 визначено місце знаходження нежитлової будівлі, що розташована на землях [PERSON] сільської ради Токмацького району Запорізької області за межами населених пунктів наступним чином: Запорізька область, Токмацький район, [PERSON] сільська рада, Комплекс будівель та споруд №4. 08.07.2016 року на спірне майно виданий технічний паспорт. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно з пп.а п.1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 №1529/99, відповідач [PERSON] мав право на майновий пай. Відповідно до абз.6 пп.1 п.2 Указу Президента України «Про заходи забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29.01.2001 №62/2001, гарантується виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна. Відповідно до п.8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства Аграрної політики України від 14 березня 2001 №62, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм шляхом отримання майна в натурі. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. На підставі зазначених правових норм, відповідач [PERSON] скористався своїм правом на отримання у власність спірного нерухомого майна, що підтверджується дослідженими доказами. Згідно з Додатком 2 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5, одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно було свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав втратило чинність 01.01.2013 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», що діє на теперішній час підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду про визнання права власності. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд встановив, що відповідач [PERSON] правомірно набув право приватної власності на спірне нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Ч.2 ст.220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Суд встановив, що позивач та відповідач [PERSON] домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, вчинили дії на його виконання шляхом передачі грошових коштів та спірного майна, що підтверджує розписка від 08.08.2015 року. Але сторони договору ухилились від його нотаріального посвідчення. У зв'язку з зазначеним, враховуючи визнання позову відповідачами, суд визнає договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна дійсним. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. На підставі вище визначеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved