Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що з 13.11.2015 року він [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Гідромашбуд». 20.05.2019 року Наказом №3 від 20.05.2019 року позивача було позбавлено премії за другий квартал 2019 року, у зв`язку із систематичним розкраданням майна підприємства, що, начебто підтверджується відеофіксацією факту порушення. Догана, викладена у вищевказаному наказі є безпідставною та незаконною, а факт крадіжки майна не був доведений і підтверджений законними та обґрунтованими доказами. Вказані дії керівника підприємства псують честь, гідність та ділову репутацію позивача, як чесного та сумлінного працівника. Внаслідок морального тиску, 29.05.2019 року [PERSON] був вимушений написати заяву про звільнення та в результаті звільнитися. Тому позивач просить суд стягнути з ТОВ «Гідромашбуд» спричинену моральну шкоду в розмірі 100000 грн. Ухвалою суду від 11.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник ТОВ «Гідромашбуд» Суббота В.А. в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що в обідній час, при здійсненні відеозйомки слюсарно-складального цеху в цілях маркетингу та реклами, було зафіксовано факт викрадення [PERSON] майна товариства, яке він в подальшому зберігав у майстерні електромонтера. За вказаним фактом було складено Акт від 20.05.2019 року. До того ж, проект наказу «Про позбавлення премії», на який посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, не набрав чинності, оскільки втратив свою актуальність, так як [PERSON] не відпрацював 2 квартал 2019 року. Крім того, в позовній заяві жодним чином не доведено факту морального тиску на [PERSON] . Суд, заслухавши думку учасників провадження, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період з 13.11.2015 року по 14.06.2019 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Гідромашбуд», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8). 20.05.2019 року представниками ТОВ «Гідромашбуд» у складі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було складено Акт, в якому зазначено, що при пред`явленні результатів відеозйомки устаткування слюсарно-складального цеху від 06.05.2019 року, 08.05.2019 року, 10.05.2019 року та 11.05.2019 року, на пропозицію пояснити причину відсутності [PERSON] в побутових приміщеннях або кімнаті для прийому їжі в обідню перерву та уточнити, що останній носить в руках, позивач відповів: «Ви тільки бачите, що я краду, інших не бачите». 20.05.2019 року директором ТОВ «Гідромашбуд» [PERSON] В [PERSON] А. було підписано Наказ №3 «Про позбавлення премії», відповідно до якого [PERSON] позбавлено премії за 2 квартал 2019 року за систематичне розкрадання майна підприємства (а.с.10-16). Наказом ТОВ «Гідромашбуд» №4-К від 14.06.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.8). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що виникають внаслідок відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних належних та беззаперечних доказів і аргументів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю керівництва ТОВ «Гідромашбуд», а також обґрунтування оцінки заподіяної шкоди, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного і

Outcome: dismissed