Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що він зі своєю дружиною, відповідачкою по справі, 26 серпня 2006 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони спільних дітей не мають. Шлюбне життя не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Подружні відносини між ними припинено з серпня 2016 року, спільного бюджету не мають, спільне господарство не ведуть. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не зявився, але надав письмову заяву, у якій просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, також не зявилася у судове засідання, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, справу просить розглянути за її відсутності та залишити їй після розлучення прізвище «Романцова». У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачкою, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС №019609 від 26 серпня 2006 року. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідачка не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання їм часу для примирення. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову, і відповідачки, яка позов визнає і проти його задоволення не заперечує, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved