Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та відсотків за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 1500,00 доларів США, що на момент передачі коштів становило 12000,00 грн. з кінцевою датою повернення 12 лютого 2014 року. У встановлений термін відповідач не повернув позивачу борг. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 13 126,80 грн. основного боргу, 5 325,12 грн. відсотки за користування коштами та 123,98 грн. - 3% річних за 126 діб прострочення і судові витрати. Рішення оскаржено не було та набрало законної сили. До цього часу рішення не виконано, відповідач кошти від присудженої суми позивачу не повернув. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 20 823,77 грн., із яких 7 338,98 грн. відсотки за користування коштами, та 1 179,73 грн. - 3 % річних, збільшення індексу інфляції за час прострочення - 12 305,06 грн. 04 вересня 2017 року ухвалою суду по справі відкрито провадження та розгляд справи призначено на 06 листопада 2017 року. 06 листопада 2017 року судове засідання відкладено на 06 грудня 2017 року у зв'язку з неявкою сторін. 06 грудня 2017 року у судове засідання сторони не з'явились, у зв'язку із чим засідання відкладено на 16 січня 2018 року. У судовому засіданні 16 січня 2018 року, представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач у судовому засіданні 16 січня 2018 року проти позовних вимог не заперечував, визнавши їх у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 05 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав у [PERSON] в позику гроші у розмірі 12 000,00 грн. (1 500,00 доларів США) та зобов'язався повернути 12 лютого 2014 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 липня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON], стягнуто за договором позики в сумі 13 126,80 грн. - основного боргу, 5 325,12 грн. відсотки за користування коштами, та 123,98 грн. - 3 % річних за 126 діб прострочення та судові витрати в розмірі 243,60 грн. Дане рішення набрало законної сили 22 липня 2014 року та 28 серпня 2014 року судом видано виконавчий лист для пред'явлення до виконання про виконання рішення суду в примусовому порядку. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем( у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи у суді відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання та виконання рішення суду від 08 липня 2014 року. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Згідно поданого позивачем розрахунку сума заборгованості за Договором позики від 05 квітня 2009 року становить 20 823,77 грн., із яких: -7 338,98 грн. - відсотки за користування коштами у період з 08 липня 2014 року по 08 липня 2017 року; -1 179,73 грн. - 3 % річних; -12 305,06 грн. - збільшення індексу інфляції за час прострочення. Відповідач в супереч ст.81 ЦПК України не надав суду докази, на спростування поданого позивачем розрахунку боргу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики минув 12 лютого 2014 року, рішення суду від 08 липня 2014 року відповідачем не виконано, прострочено 1096 днів повернення боргу з дня винесення рішення суду від 08 липня 2014 року, відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: approved