Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що він являється учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Досягши пенсійного віку він із письмовою заявою звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області, на що отримав письмову відповідь, згідно з якою йому необхідно для нарахування пенсії надати первинні документи про його відрядження у зону відчуження Чорнобильської АЕС, які не збереглися у ПАТ «Ямпільському автотранспортному підприємстві 10551», де на той час він працював водієм. Зазначив, що безпосередньо у зоні відчуження на Чорнобильській АЕС він був відкомандирований і перебував там у розпорядженні, працюючи водієм на пасажирському автобусіу із 03 березня по 04 квітня 1988 року. Вказав, що працював у зоні відчуження, возив ліквідаторів саме до четвертого реактору. П'ятнадцять днів возив до реактора, а інші дні до могильника. Зазначив, що відновити втрачені документи, які необхідні пенсійному фонду для призначення йому пенсії по ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не має можливості. Вважаючи свої права невизнаними, він змушений звернутись до суду та просити суд винести рішення, яким встановити факт його безпосередньої участі у зоні відчуження у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року. Представник позивача [PERSON] - Снітко В.А., який діє на підставі Договору про надання правової допомоги №15 від 01 квітня 2015 року та ордеру на надання правової допомоги серії ВН №020897 від 01 квітня 2015 року заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити у повному об'ємі. Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Вінницької області Затирка Н.М., яка діє на підставі доручення від 01.04.2015 року у судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу слухати в її відсутність, позовні вимоги не визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Ямпільське АТП-10551» Калінська О.С., яка діє на підставі доручення №10 від 26 лютого 2015 року заявлені позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що він працював разом із позивачем. Йому відомо про те, що позивач перебував разом із Оляновським, який на даний час загинув, у відрядженні у місті Чорнобиль із 03 березня по 04 квітня 1988 року. [PERSON] разом із Оляновським возили людей до реактора. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні судом встановлено, що вона працювала медичним працівником на АТП. Проводила огляд стану здоров'я водіїв. Їй відомо про те, що [PERSON] разом із Оляновським були направлені до міста Чорнобиль, де вони возили ліквідаторів до реактора. Після повернення із Чорнобиля у [PERSON] значно погіршився стан здоров'я, він почав часто хворіти, так як отримав значну дозу опромінення. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні судом встановлено, що він разом із [PERSON] та Оляновським були на ліквідаційний роботах на Чорнобильській АЕС із 03 березня по 04 квітня 1988 року. [PERSON] та Оляновський були водіями, а він ремонтував транспортні засоби. Возили ліквідаторів до четвертого реактору, а також до могильника. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - посвідчення серії [NUMBER] виданого 5 січня 1993 року судом встановлено, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3). Із Довідки №282 виданої 20 листопада 1992 року судом встановлено, що [PERSON] був відряджений до міста Чорнобиль для участі у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС із 03.03.1988 року по 04.04.1988 року для перевезення працівників до реактору і назад, за що йому була нарахована заробітна плата у трьохкратному розмірі. Із трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім'я [PERSON] судом встановлено, що на період із 03.03.1988 року по 04.04.1998 року [PERSON] працював водієм автобуса ЛАЗ в Ямпільському АТП-10551. Із платіжного доручення №10 від 08.04.1988 року судом встановлено, що Димерським АТП-13207 Ямпільському АТП-10551 перераховано кошти за березень місяць 1988 року працівникам, які брали участь у ліквідації аварії на ЧАЕС. Із робочої картки шофера та відомості судом встановлено, що [PERSON] у березні-квітні місяці нараховувалась заробітна плата. Із почесної грамоти судом встановлено, що [PERSON] нагороджений даною грамотою за виконання завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Із листа-відповіді вих..№83/06-42/02 виданого 21 січня 2015 року начальником управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі судом встановлено, що [PERSON] відмовлено у призначені дострокової пенсії по віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами, відповідно до статті 57 ЦПК України являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 64 ЦПК України письмовими доказами називає будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Такими письмовими доказами по даній справі позивач надав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідку №282 від 20.11.1992 року, копію трудової книжки, документи, що підтверджують отримання заробітної плати - платіжне доручення та робочі карточки із відомостями, почесну грамоту. Представник відповідача користуючись своїми процесуальними правами і обов'язками, на виконання вимог ст..10, 60 ЦПК України не надала доказів в заперечення зазначених позивачем обставин як підстави його вимог і наданих ним письмових доказів та не спростувала існування факту безпосередньої участі заявника у зоні відчуження у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року. У відповідності із п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем надано докази про те, що він працював водієм здійснюючи перевезення до реактора у місті Чорнобиль Київської області у зоні відчуження у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 03 березня 1988 року по 04 квітня 1988 року. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок, що суперечить вимогам пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» про те, що судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто у сумі 121 гривні 80 копійок. А тому суд має підстави для повернення позивачеві надмірно сплаченого судового збору у сумі 121 гривні 80 копійок.

Outcome: approved