Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лимчук Т.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості в розмірі 54027,24 грн. Про існування виконавчого напису він дізнався , отримавши постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на належне йому майно від 27.07.2020 року. Зазначає , що виконавчий напис було вчинено нотаріусом 30 червня 2020 року в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі нотаріально не посвідченого кредитного договору. Стягувач не направляв на його адресу письмову вимогу про сплату заборгованості про існування якої, як і про існування кредитного договору, укладеного з ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» , йому також не відомо. Нотаріус також не повідомляв його про те, що до нього звернулись з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли він як боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум, що свідчить про відсутність перевірки безспірності вимог кредитора. Просить виконавчий напис, вчинений 30 червня 2020 року визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідач 25.09.2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує, свою позицію обґрунтовує тим, що при зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису були надані всі документи, зазначені в п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивачем не спростовано та не надано докази оплати заборгованості за кредитним договором , термін повернення якого відповідно до п.1.4 кредитного договору 06 червня 2018 року. При вчиненні виконавчого напису були дотримані всі вимоги чинного законодавства, тому просить в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю (а.с.65-98). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі із зазначених підстав, просить позов задовольнити. Відповідач та треті особи у судове засідання не зявились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача просив розгляд справи проводити за його відсутності. Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 17.09.2020 року. Справа слуханням була відкладена в зв`язку з технічною неможливістю провести судове засідання в режимі відеоконференції на 26.10.2020 року . Справа слуханням була відкладена до 16.11.2020 року за клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи та клопотанням представника позивача про повторне витребування доказів. Ухвалою суду від 21.09.2020 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.05.2018 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» кредитний договір №МФ-0701800000969, згідно умов якого сума кредиту становить 20000,00 грн., процентна ставка за користування кредитом - 292 % річних. Дата остаточного повернення кредиту - 06.06.2018 (а.с. 82-83). 30.06.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», діючи як правонаступник, звернулось до приватного нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. До заяви було додано кредитний договір № МФ-0701800000969 від 22.05.2018; виписка з особового рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (а.с.84-85) 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 2186 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості за кредитним договором №МФ-0701800000969 від 22.05.2018 року за період з 22.08.2018 року по 05.06.2020 року, яка складається з простроченої суми заборгованості 20000,00 грн., заборгованості за відсотками - 19600 грн. 00 коп., пеня - 9800 грн. 0 0коп., заборгованості за комісією - 2200 грн. 00 коп.; 3% річних, застосовані до основної суми та відсотків - 2127 грн. 24 коп. ,суми плати, що здійснена стягувачем н вчинення виконавчого напису - 300 грн. 00 коп. загальна сума заборгованості становить 54027 грн. 24 коп. (а.с.85). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Жованик Ю.А. від 27.07.2020 року відкрито виконавче провадження № 62663444 з виконання виконавчого напису № 2186 від 30.06.2020 року, винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] (а.с.9). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Судом встановлено, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надані нотаріусу кредитний договір №МФ-0701800000969 від 22.05.2018, договір факторингу №1 від 22.08.2018 р. не посвідчені нотаріально, тому не могли бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 30 червня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц , від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. Судом встановлено, що 02.03.2020 року [PERSON] уклав договір № 19 про надання правової допомоги з адвокатом Дубровною В.В., та п.4 сторонами погоджено тарифи на надання послуг (виконання робіт) з надання правової допомоги (а.с. 163-164). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі позивачем надано суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги від 02.03.2020 (а.с.163-164); 2) акт від 16.11.2020 року приймання-передачі виконаної роботи (наданих послуг) згідно договору про надання правничої допомоги № 19 від 02.03.2020 року (а.с.166); 3) квитанція від 16.11.2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] було отримано наступні послуги: вивчення доказів, судової практики в аналогічних справах, консультації - 1,5 години - 300 грн., складання позовної заяви , адвокатського запиту - 5 годин - 1100, 00грн., складання заяви про забезпечення позову - 3 години - 600грн., ознайомлення з матеріалами справи 1 година - 200 грн., участь у судових засідання - 800 грн., а всього - 3000 грн.(а.с.165). Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності розміру адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. На переконання суду вказана сума є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1261,20 грн., сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved