Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом, в якому вказав, що 02.02.2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRKWAU00120008. В забезпечення виконання зобов'язань за яким, того ж дня, укладено договір застави транспортного засобу згідно якого [PERSON] надав у заставу автомобіль марки ВАЗ, модель 210990, номер шасі: [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску. Під час продажу предмету договору застави позивачу стало відомо, що Богунським ВДВС Житомирського МУЮ було накладено арешт на все майно [PERSON] у тому числі на предмет договору застави, а саме: - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 35666854 від 26.06.2013 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 38507735 від 20.06.2013 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.04.2006 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2007 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2013 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження та розшук транспортного засобу; - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30816277 від 24.01.2012 р., арешт як рухомого так і нерухомого майна боржника та заборона на його відчуження. У зв'язку із вказаним просить звільнити заставне майно з-під арешту. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторони у судове засідання 02.04.2014 року не з'явились, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином в установленому законом порядку передбаченому ст.ст. 74-76 ЦПК України. /а.с. 35-39/ Враховуючи те, що у справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе розглянути даний позов у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Так, відповідно до положень вказаних у ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судовий розгляд даної позовної заяви - відбувся без фіксування звукозаписувальним пристроєм. /а.с. 40/ Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного. Згідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладений арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права на майно і про звільнення майна із під арешту. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 цього ж Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із матеріалів справи судом встановлені наступні юридичні факти. 02.02.2006 р. між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір за № ZRKWAU00120008 на загальну суму 37200,00 грн., строком до 01.02.2011 р. включно. /а.с. 26-27/ Того ж дня, з метою виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору був укладений договір застави автотранспорту, за яким [PERSON] передав у заставу - автомобіль марки ВАЗ, модель 210990, номер шасі: [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]., 2007 р.в., а позивач, як заставодержатель - набув право у разі невиконання заставодателем зобов'язань, забезпечених заставою, одержати задоволення за рахунок переданого у заставу майна переважно перед іншими кредиторами заставодателя. Зазначений договір посвідчений нотаріально і внесений до єдиного реєстру за № 6150112. /а.с. 8-9, 29-30/ Зі змісту копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 42722986 від 02.12.2013 р. вбачається, що постановами Богунського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було накладено арешт на все рухоме майно [PERSON]. /а.с. 15-16/ Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. У відповідності до вимог ст. 672 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Відповідно до вимог Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999 р., стягнення на заставне майно у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача. За постановою державного виконавця, винесеною у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Беручи до уваги у сукупності наведене вище, враховуючи, що проведеним описом та арештом майна порушено право позивача, як заставодержателя заставного майна, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved