Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 14.12.2007 р. банк та [PERSON] уклали кредитний договір №106281 - SOGL, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу - 1 кредит в розмірі 8 100,00 дол. США на термін до 11.12.2009 р., а відповідач - 1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач -1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач -1 сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, банк виконав зобов'язання за кредитним договором, надав грошові кошти відповідачу -1, утім, відповідач - 1 порушив умови договору, допустивши його невиконання у частині обов'язку здійснювати погашення заборгованості за кредитом у встановленому законом порядку, через що станом на 14.04.2013 р. розмір заборгованості складає 50 414,60 грн., про стягнення якої у позові й заявлено відповідну вимогу з відповідачів, як солідарних боржників (за договором поруки від 14.12.2007 р. відповідач - 2 зобов'язався відповідати перед банком за виконання відповідачем - 1 своїх обов'язків, що випливають з кредитної угоди №106281 - SOGL від 14.12.2007 р. /а.с. 29/). У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідачі та представник відповідачів просили суд відмовити в задоволенні позову, просили суд застосувати строк позовної давності, який пропущений позивачем. Заслухав пояснення та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 закону України «Про банки та банківську діяльність»); за ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Як було встановлено судом, між банком та відповідачем - 1 був укладений кредитний договір №106281 - SOGL, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу - 1 кредит в розмірі 8 100,00 дол. США на термін до 11.12.2009 р., а відповідач - 1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Укладаючи договір, сторони за ним дійшли згоди, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач -1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач -1 сплачує банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідачем - 1 не заперечувалося, що банк виконав зобов'язання за договором в повному обсязі, утім, відповідач -1 не виконав умов кредитного договору у частині обов'язку здійснювати погашення заборгованості за кредитом у встановленому законом порядку, що призвело до утворення заборгованості, яка порахована позивачем станом на 14.04.2013 р., та за підрахунком суду гривневий еквівалент заборгованості за кредитним договором складає саме 50 414, 57 грн. (станом на 14.04.2013 р.), та який складається з наступного: заборгованість за кредитом - 20 564,02 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 211,78 грн., штрафи 250,00 грн. та 2 388,77 грн. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, з урахуванням того, що відповідачі порушили умови договору, допустив його невиконання, та з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі, який зазначений вище. Що стосується заперечень відповідачів та їх представника та заяви про застосування трирічного строку позовної давності, то даний строк з боку позивача не є пропущеним, оскільки, укладаючи кредитну угоду 14.12.2007 р. (а.с. 19), сторони погодили, що строки позовної давності по вимогам кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів по даній угоді встановлюються тривалістю 5 років, та позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 26.04.2013 р. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України; для суду відсутні підстави для стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача судових витрат, оскільки розподіл судових витрат не є солідарним обов'язком, та судові розподіляються між відповідачами в рівних частках.

Outcome: partial