Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №6599 від 10.02.2009 року в розмірі 7783 грн. 17 коп., оскільки остання не виконує зобовязань за кредитним договором. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю за наявними у матеріалах справи документами. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки вимогу банку про повернення кредиту в повному обсязі, вона отримала 16.03.2011року, про що свідчить штемпель на конверті. Вважала, що оскільки п. 5.3 Договору зазначає, що «Сторони домовились, що строку позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), за цим договором прирівнюється до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим Договором», трирічний строк позовної давності почався з наступного дня після 31.03.2011 року, тобто строк для звернення до суду закінчився 31.03.2014року. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 10 лютого 2009 року між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Кредобанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір №6599, за умовами якого банк видав позичальнику кредит в сумі 4990,50 грн. на строк до 10.02.2011 року для здійснення оплати ФО «Хороші гроші» та для сплати комісії банку за видачу кредиту, визначену п. 3.1 цього договору (за видачу кредиту одноразово в розмірі 10,9% та за управління кредиту щомісяця в розмірі 1,9%) зі сплатою за користування кредитом 19,2% річних (п. 2.1, 2.2, 3.1, 3.2 кредитного договору). Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами та комісією за управління кредитом, відповідно до цього договору, рівними сумами по 348,00 грн. (ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим договором та/або додатками до нього. Як вбачається з положень п. 5.1 кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за цим договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2 цього договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. За п. 7.1 цього договору, договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобовязань. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України,\~ якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 536 цього Кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав шляхом надання відповідачу кредиту в розмірі 4990,50 грн., про що свідчать меморіальні ордери від 11.02.2009 року за №75338 та за №75339, виписка по особовому рахунку (а.с. 19, 20, 21). Розрахунком заборгованості за кредитним договором №6599 від 10.02.2009 року підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та невиконання зобовязань, що випливають з нього. Заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 22.09.2016 року становить 7783,17 грн., з яких: 3952,00 грн. неповернута сума кредиту; 978,67 грн. прострочені відсотки; 667,12 грн. прострочена сума комісії; 2185,38 грн. пеня (а.с. 15-17, 18). Разом із цим, 28 грудня 2017 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності. Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 258 цього Кодексу, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України). Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), за цим договором, прирівнюються до строку позовної давності встановленої законом до основної вимоги за цим договором. Тобто позовна давність щодо стягнення пені встановлена у строк три роки. Як встановлено ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Останній платіж згідно розрахунку заборгованості отримано позивачем у серпні місяці 2009 року, таким чином право вимоги щодо стягнення пені у позивача сплило у серпні 2012 року. За змістом ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином вимога щодо стягнення з відповідача пені за договором у розмірі 2185,28 грн. заявлена з порушення строку позовної давності та задоволенню не підлягає. В той же час, суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо застосування строку позовної давності відносно всієї суми заборгованості, оскільки пунктом 7.1 Договору визначено, що договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобовязань (а.с. 7). Таким чином за умовами Договору строк позовної давності збільшено, що сторони засвідчили своїми підписами. Враховуючи викладене, заборгованість відповідача за кредитним договором складає станом на 22.09.2016 року 5597,79 грн., з яких: 3952,00 грн. неповернута сума кредиту; 978,67 грн. прострочені відсотки; 667,12 грн. прострочена сума комісії. З огляду на порушення відповідачем зобовязань по кредитному договору, встановлення сторонами строку дії договору, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 256-259, 261, 267, 525-527, 530, 536, 610-611, 629, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial