Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS]. В шестимісячний термін до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказав, що до складу спадщини увійшло нерухоме майно та права на нього: - житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON], спадщину після якого прийняла його дружина [PERSON], але не оформила права; - земельна ділянка площею 0.248 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності; - земельна ділянка (земельний пай площею 3.6496 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку; - право на земельну ділянку площею 0.32 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на полі № 2 між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], яка була безкоштовно передана у приватну власність [PERSON] рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 22.02.2008 року № 106-22-У, на яку технічна документація та державний акт на землю на ім'я [PERSON] не виготовлялися. Коло спадкоємців та склад спадщини підтверджується копією договору про поділ спадкового майна від 25.09.2014 року та копією рішення Веселокутської сільської ради від 22.02.2008 року. Приватним нотаріусом Федкевич Н.М. було надано роз'яснення, що до свідоцтва про прийняття спадщини не було включено земельну ділянку площею 0,32 га, оскільки на ділянку державний акт на право власності не виготовлявся. 18.06.2014 року позивач звернувся із заявою до Веселокутської сільської ради, в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0.32 га, на яку відповіді вчасно не отримав. Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району від 19.07.1996 року №70-УІІІ-ХХІІ передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0.57 га в т.ч. по вул. Чапаєва між садибами [PERSON] та [PERSON] 0,27 га, на полі № 2 між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] 0,30 га. У зв'язку із прийняттям спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] це право перейшло до неї, про що було державним нотаріусом Таращанського нотаріального округу Бойко Л.В. видане свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 06.09.2003 року. Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 20.04.2007 року № 55-ІІ-У скасовано рішення від 19.07.1996 року про передачу земельної ділянки [PERSON] Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 22.02.2008 року № 106-22-У [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS], площею 0,57 га в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га; для особистого селянського господарства 0,32 га. На земельну ділянку площею 0,25 га технічна документація із землеустрою була розроблена та на ім'я [PERSON] отримано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який виданий Веселокутською сільською радою Таращанського району Київської області на підставі рішення № 181 від 23.07.2010 року. На земельну ділянку площею 0,32 га технічну документацію із землеустрою виготовити [PERSON] не встигла, а спадкоємцям після [PERSON] Веселокутська сільська рада Таращанського району Київської області відмовила у праві на приватизацію земельної ділянки площею 0,32 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства. Згідно довідки Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області № 02-11/205 від 31.07.2014 року відповідно до запису № 0009 погосподарської книги на день смерті [INFO] земельна ділянка площею 0.32 га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства була у користуванні спадкодавця [PERSON] Вказав, що право власності на зазначену земельну ділянку переходило до спадкоємців згідно спадкової трансмісії, а виникло за [PERSON], на підставі рішення Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 19.07.1996 року. На підставі наведеного прохає: 1) визнати незаконним рішення сесії Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області № 218-50-УІ(4) від 20.03.2015 року в частині надання дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,32 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та скасувати його; 2) визнати право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,32 га з цільовим призначенням - ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Веселокутської сільської ради с. Веселий Кут Таращанського району Київської області та зобов'язати Веселокутську сільську раду Таращанського району Київської області дати дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою; 3) стягнути з відповідача судові витрати; 4) стягнути з відповідача 4160 грн. матеріальних збитків, завданих відповідачем у 2015 році у зв'язку з тим, що позивач не використовував земельну ділянку для одержання матеріальної вигоди та 6300 грн. моральних збитків. Матеріальні збитки розраховані: ціна пшениці 4 кл. у Київській області 33250 грн./т., середня урожайність у Таращанському районі 4 т./га, площа ділянки 0,32 га. Упущена вигода 3250 грн/т.*4т./га*0,32га=4160грн. В судове засідання позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами (а.с.118). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у відсутність представника Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області, заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділу Держземагенства у Таращанському районі Київської області у судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність.(а.с.132) Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району від 19.07.1996 року №70-УІІІ-ХХІІ передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку 0.57 га в т.ч. по вул. Чапаєва між садибами [PERSON] та [PERSON] 0,27 га, на полі № 2 між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] 0,30 га. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.49). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року № 6-31цс12, пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет), який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. В постанові також зазначений висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з яким погодився Верховний Суд України про те, що під час дії Декрету право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм, посвідчувалося відповідною Радою народних депутатів, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки, прийнятим на підставі Декрету. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність земельні ділянки, зберігають право на ці ділянки. Отже, рішення Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області № 70-УІІІ-ХХІІ винесено в період дії Декрету, таким чином [PERSON] набув права власності на оспорювану земельну ділянку. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], видане виконкомом Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області 20.07.2002 р., запис № 13 (а.с.73). Згідно довідки № 646 від 22.08.2003 року Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області [PERSON] на день смерті [PERSON] та на час видачі довідки проживала та проживає у спадковому будинку (аркуш спадкової справи 32). Згідно довідки №647 від 22.08.2003 року Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] (аркуш спадкової справи 32 об.). На підставі заяви [PERSON] від 06.09.2003 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину майна спадкодавця [PERSON], в переліку спадкового майна оспорювана земельна ділянка не зазначена (а.с. 52). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 30.10.1999 р., чинній на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Ст. 548 ЦК УРСР зазначала, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину - земельну ділянку 0.57 га в т.ч. по вул. Чапаєва між садибами [PERSON] та [PERSON] 0,27 га, та на полі № 2 між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] 0,30 га. для ведення особистого підсобного господарства, які до того були безкоштовно передані у приватну власність [PERSON] Дана обставина підтверджується отриманим на одну із зазначених ділянок державним актом [NUMBER] від 15.10.2010 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2480 га, розташованою в [ADDRESS], призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (аркуш спадкової справи 55). Також підтверджується повідомленням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області № 02-11/164 від 25.06.2014 року, що [PERSON] користувалась спірною земельною ділянкою площею 0,32 га.(а.с.61). Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 20.04.2007 року скасовано рішення Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 19.07.1996 року про передачу у приватну власність земельної ділянки (а.с.94). Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 22.02.2008 року № 106-22-У [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS], площею 0,57 га в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га; для особистого селянського господарства 0,32 га. Однак, [PERSON] закінчивши приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га і отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку, не вчинила всіх необхідних дій для приватизації спірної земельної ділянки площею 0,32 га, тобто за життя не встигла завершити приватизацію. Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.46). Рішенням Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області від 20.03.2015 року № 218-50-VІ(4) надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для безоплатної передачі у власність, що знаходиться в [ADDRESS] площею 0,32 га (а.с.106). Відповідно до пунктів 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 та ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз.2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом її приватизації громадянами (ч.3 ст. 116 ЗК). Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Як вбачається з матеріалів справи, способом захисту порушеного права позивачем обрано позов про визнання права власності. Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог (стаття 31 ЦПК України). Позивачу було роз'яснено право змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті, однак позивач не скористався зазначеним правом, наполягав на розгляді вказаних позовних вимог. При таких обставинах не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,32 га. Одночасно, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення сесії Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області № 218-50-УІ(4) від 20.03.2015 року в частині надання дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою земельної ділянки площею 0,32 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства [PERSON], оскільки воно суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права і інтереси спадкоємців [PERSON] Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 4160 грн матеріальних збитків, та 6300 грн моральних збитків, суд зазначає наступне. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст. 1167 ЦК України). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Отже, позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими у позовній заяві, розрахунок матеріальної шкоди не підтверджений доказами, не зазначено у чому полягає моральна шкода, та як визначений її розмір, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial