Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1500000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 30.04.2015 року укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON]. За умовами укладеного договору Позичкодавець [PERSON] передає безвідсотково у власність Позичальникові [PERSON], грошові кошти в розмірі 1500000 гривень, які останній зобов'язався повернути в строк до 30.08.2015 року. 30 квітня 2015 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки згідно пункту 1.1. якого Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Договором б/н позики від 30 квітня 2015 року, укладеним між Кредитором і Боржником в повному обсязі. В судове засідання позивач надав заяву про підтримання позову повністю ( а.с. 50). Від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення проти позову , відповідно до яких зазначено , що дійсно мало місце укладення даного договору, факт передачі коштів не заперечується, , але у зв»язку з економічною ситуацією у країні кошти відповідачем було витрачено, а позитивного ефекту від зроблених інвестицій не було отримано. Сторони не змогли вирішити питання розстрочки боргу. Від відповідача [PERSON] суду надано заперечення відповідно до яких зазначено, що виступала поручителем на виконання зобов»язань за договором позики. Вважає поруку в розумінні ст. 559 ЦК України припиненою, оскільки у разі , якщо строк в договорі поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимогу до поручителя. Оскільки строком виконання основного зобов»язання є 30.08.2015 року позивач як кредитор повинен був не пізніше 30.02.16 року або не пізніше 30.04.16 року відповідно до п.3.2. договору поруки звернутися з вимогами до поручителя в судовому порядку. Позов подано до суду в квітні 2017 року, тому просить в задоволенні вимог до неї відмовити. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] б/н від 30.04.2015 року та договору поруки між позивачем та [PERSON] б/н від 30.04.2015 року (а. с. 5-6 ). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; при цьому одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач належним чином і в повному обсязі виконав зобов'язання за договором позики, що підтверджується власне самим договором (п. 3.2), скріпленим підписом відповідача. Зазначена позиція висловлена в постанові Верховного суду України письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13). Тобто наявність письмового договору позики від 30.04.2015 р. сама по собі підтверджує факт передачі коштів відповідачу в розмірі 1500000 грн. В розумінні ст. 174 ЦПК України в цій частині позов визнано відповідачем. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 1500000 грн. заборгованості по договору позики , оскільки відповідачем не виконуються взяті на себе зобов»язання, відповідно до умов укладеного договору. При цьому, не підлягають задоволенню вимоги до поручителя [PERSON], оскільки порука в розумінні ст. 559 ЦК України є припиненою, у разі , якщо строк в договорі поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимогу до поручителя. Оскільки строком виконання основного зобов»язання є 30.08.2015 року позивач як кредитор повинен був не пізніше 30.02.16 року або не пізніше 30.04.16 року відповідно до п.3.2. договору поруки звернутися з вимогами до поручителя в судовому порядку. Позов подано до суду 19 квітня 2017 року, тому позов до [PERSON] задоволенню не підлягає . Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача [PERSON] в розмірі 8320 грн.

Outcome: partial