Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 12.01.1993 у виконавчому комітеті Студінської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. Неповнолітніх дітей немає. Причиною розлучення є несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаємопорозуміння та довіри, що призвело до втрати почуттів між сторонами. Так як на даний час шлюб носить формальний характер, то позивач звернувся з даним позовом до суду і просить суд шлюб між ним та [PERSON] розірвати. Від позивача до суду поступила заява про слухання справи у його відсутності, зазначив, що примирення між сторонами неможливе, позовні вимоги підтримав та наполіг на розірванні шлюбу (а.с. 14). Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин та не повідомила суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом подання оголошення на сайт суду (а.с.21). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 12.01.1993 у виконавчому комітеті Студінської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 (а.с. 5). Від спільного проживання неповнолітніх дітей немає. Причиною розлучення є несумісність характерів та різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Упродовж останніх 12 років сторони подружніх відносин не підтримують, спільні сімейні справи не ведуть, як наслідок шлюб носить формальний характер. Згідно із ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved