Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Зазначив, що 19 лютого 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №001-01023-190213. Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.5 вищевказаного договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок №26254906967606 в національній валюті України – гривні. Позивач надав відповідачеві кредит шляхом відновлювальної відкличної кредитної лінії. Відповідно до вказаного пункту банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 9974 гривні. Позивач виконав взяті на себе зобов»язання, відкривши відповідачу картковий рахунок та встановивши ліміт кредитної лінії. Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 02 червня 2014 року не виконує належним чином зобов»язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість. За відповідачем по укладеному договору рахується заборгованість на загальну суму 14524 гривні 00 копійок, яка складається з: тіло кредиту – 6374 гривні; прострочене тіло кредиту – 3600 гривень; заборгованість за комісіями – 4550 гривень. Тому позивач вимушений звернутись до суду. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд винести рішення, яким задовольнити їх. Не заперечує проти задоволення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] І.М. в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена у порядку, встановленому ст.74 ч.5 ЦПК України - судовими повістками, надісланими рекомендованими повідомленнями за зареєстрованим місцем їхнього проживання. Відповідача не прибула у судове засідання, про причини неявки суд не повідомила. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання відповідача. Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обгрунтованою та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із досліджених судом письмових доказів встановлено - 19 лютого 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №001-01023-190213. Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.5 вищевказаного договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок №26254906967606 в національній валюті України – гривні. Позивач надав відповідачеві кредит шляхом відновлювальної відкличної кредитної лінії. Відповідно до вказаного пункту банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 9974 гривні. Позивач виконав взяті на себе зобов»язання, відкривши відповідачу картковий рахунок та встановивши ліміт кредитної лінії. Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 02 червня 2014 року не виконує належним чином зобов»язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість. За відповідачем по укладеному договору рахується заборгованість на загальну суму 14524 гривні 00 копійок, яка складається з: тіло кредиту – 6374 гривні; прострочене тіло кредиту – 3600 гривень; заборгованість за комісіями – 4550 гривень. Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов’язався надати та надав грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов’язався повернути кредит та проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між Пат «Дельта Банк» та [PERSON] є зобов»язальними, і регулюються нормами ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконала взятих на себе зобов`язань. Права позивача порушені невиконанням зобовязання відповідачем, а тому підлягають судовому захисту. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі. Правомірними суд визнає і вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача, а тому суд має підстави для задоволення вимоги про стягнення судових витрат. Документально підтверджено, що позивач сплатив 243 гривні 60 копійок судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст. 526, 527, 530, 536, 554, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України

Outcome: approved