Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що 01.06.2008 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 240000 грн. строком на шість місяців, з кінцевим терміном повернення позики 01.12.2008 року. У встановлений строк відповідач гроші не повернув. Просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 240000 грн., проценти за користування позикою у розмірі 78000 грн., пеню у розмірі 438480 грн., індекс інфляції 67560 грн., 3% річних на суму боргу у розмірі 36019 грн. 73 коп., всього 1737019 грн. 73 коп., а також сплачений судовий збір. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що він надав [PERSON] за договором позики суму під проценти. [PERSON] зобов'язався повернути позику у розмірі 240000 грн. та проценти, але до теперішнього часу борг не повернув, тому просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суду пояснив, що у 2008 році він взяв у борг у [PERSON] гроші для роботи. У 2010 році у нього почалися неприємності у бізнесі, робота зупинилася, ще він брав кредит у банку, тому не зміг повернути борг. Суму боргу визнає повністю, повністю згодний із стягненням вказаних судом судом. У теперішній час має намір продати житловий будинок та розрахуватися з позивачем. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 01.06.2008 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у борг за договором позики суму у розмірі 240000 грн., які зобов'язався повернути у строк до 01.12.2008 року, що підтверджується договором позики від 01.06.2008 року (а.с. 13-14). Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено судом, взяті у борг за договором позики грошові кошти [PERSON]. не повернув [PERSON], а тому позовні вимоги позивача у частині стягнення суми за договором позики у розмірі 240 000 грн. підлягають повному задоволенню. Згідно ч. 1 с. 1148 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до пункту 3.4 договору позики від 01.06.2008 року за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю 0,5% за кожен місяць користування позикою, а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти у сумі 78 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підставі ч.2 ст.. 625 ЦК України,боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається, грошова позика позикодавцю до теперішнього часу не повернута, що підтвердив у судовому засіданні відповідач, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 67 560 грн. індексу інфляції, три відсотки річних у сумі 36019 грн. 73 коп. Відповідно до пункту 4.3 укладеного між позивачем і відповідачем договору позики від 01.06.2008 року, у випадку прострочення внеску останньої суми, Позичальник виплачує Позикодавцеві пеню у розмірі 0,3% від суми, що залишилася, а тому, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги позивача у частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 438 480 грн. Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 7.3 договору позики від 01.06.2008 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] сторони погодилися про збільшення строку позовної давності до шести років за усіма можливими вимогами по цьому договору, в тому числі і по пені, тому, суд вважає, що строк звернення до суду позивачем за захистом своїх прав не сплинув, позов пред'явлено суду у межах узгодженого сторонами строку позовної давності. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до квитанцій: № 11503.96-1 від 05.12.2013 року, № 11503.96.3 від 05.12.2013 року та № 6104131-1 від 10.12.2013 року [PERSON] при подачі позову до суду сплатив 3555 грн.57 коп. судового збору, що перевищує розмір судового збору, передбаченого Законом України «Про судовий збір», а тому у цій частині позов необхідно задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3441 грн.

Outcome: partial