Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , який мотивує тим , що 12.10.2010р. приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] видано відповідачу свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого в реєстрі за № 2185. Вважає, що дане свідоцтво видане та зареєстроване під впливом помилки приватним нотаріусом. Відповідач купуючи майно з прилюдних торгів і оформляючи свідоцтво про купівлю арештованого майна керувалася хибним, помилковим сприйняттям обставин, тобто волевиявлення відповідача не відповідало її справжньому наміру. Сторони при оформленні свідоцтва про купівлю арештованого майна не мали справжнього уявлення щодо всіх обставин, а тому їхня воля формувалася під впливом неправильних уявлень, тобто якби сторонам було відомо про справжній стан речей, вони не укладали таку угоду - вона є дефектною. Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ч. 1 ст.215 ЦК України недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановленні ч.1-3, 5-6 ст.203 ЦК України є підставою не дійсності правочину. Правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, Закон України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», інші законодавчі акти України. Процесуальний порядок видачі свідоцтва регулюється ст. 72 Закону України «Про нотаріат» та пп. 244-249 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004р. № 20/5 (чинної на час виникнення спірних правовідносин). Крім того, з огляду на зазначені норми закону для видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів нотаріус повинен перевірити наявність таких юридичних фактів, які дають йому право видати таке свідоцтво, зокрема, щодо відповідності оформлення поданих документів чинному законодавству. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону ( для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства). Свідоцтво про купівлю арештованого майна від 12.10.2010 року видане нотаріусом [PERSON] не відповідає: поняттю права власності, ст. 316 ЦК України, змісту права власності, ст.317 ЦК України, здійсненню права власності, ст. 319 ЦК України. Власник має всі три правомочності: володіння, користування, розпорядження об'єктами власності. Інші особи (невласники), як правило, мають ці правомочності кожну зокрема і залежать від правомочностей і волі власника. Відносини власності регулюються Цивільним кодексом, а також іншими законодавчими актами. Власність [PERSON] на підставі свідоцтва про купівлю арештованого майна з прилюдних торгів від 12.10.2010 року не відповідає - трьом правомочностям: володіння, користування, розпорядження. 24.09.2010р. відділом Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів 2-1621 від 07.12.2009 року Коломийського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] в користь ВАТ «ВТБ Банк» 70000 грн. та на підставі Протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 15/077/10-3-1 від 23.09.2010 року складений Акт про проведенні прилюдні торги арештованого майна, а саме: будинковолодіння в с. Н.Вербіж, вул. Шевченка, 65 Коломийського району, за яким переможцем прилюдних торгів є [PERSON]. На торги, при виконанні вищезазначеного документа, були виставлені як житловий будинок, так і земельна ділянка. Однак, перед проведенням прилюдних торгів з продажу (торгів) була знята земельна ділянка, а фактично залишений був лише будинок. Таким чином, змінилась якість та властивість речі, внаслідок чого змінилась цінність придбаного будинку та можливість його використання за цільовим призначенням. Державна виконавча служба продаючи на прилюдних торгах споруди, які знаходяться за адресою: вул.Шевчнка, 65, с.Нижній Вербіж, Коломийського р-ну, Івано-Франківської обл. не мала можливості усвідомлювати той факт, що земельна ділянка під спорудами приватизована (державний акт доданий до позовної заяви). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії необхідних для здійснення його повноважень. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в мотивувальній частині розяснив, що земельна ділянка не була предметом прилюдних торгів, а тому покупцю [PERSON] вона не належить і сторони не позбавлені можливості регулювати перехід право на земельну ділянку цивільно-правовими угодами в установленому порядку згідно закону. Виходячи з розяснень даної ухвали виконавча служба може продавати частинами в однорідному цільовому призначенні в даному випадку будівлі без земельної ділянки, яка є приватизована державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий 26 грудня 1994р. Виходячи з вищевказаного, приватний нотаріус [PERSON] при оформленні свідоцтва про купівлю арештованого майна з прилюдних торгів від 12.10.2010р. не могла мати справжнього уявлення щодо всіх обставин, тому що інформація щодо земельної ділянки, яка була приватизована на той момент коли видавалося дане свідоцтво, - була відсутня. Відповідно до ст.49 «Про нотаріат» якщо приватному нотаріусу було відомо що дані споруди які вона реєструє знаходяться на приватизованій земельній ділянці вона би відмовилася у вчиненні нотаріальної дії, а даному випадку потрібно [PERSON] обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. [PERSON] купуючи дані споруди з прилюдних торгів не уявляла стану речей за своєю халатністю чи байдужістю належним чином не перевіривши що вона купує в якому стані і якими частинами, чи відповідала ціна яку вона платила тому волевиявленні яке отримала. Відповідач при купівлі даних споруд і уявити не могла, що в подальшому не має можливості користуватися даними спорудами до моменту укладення цивільних правових угод на земельну ділянку через попередній договір і прийдеться витрачати додаткові кошти на оренду земельної ділянки чи можливо купівлю земельної ділянки через попередній договір. Відповідно до ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочии, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей печі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тому, просить визнати недійсним свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.10.2010р., яке вважає, що видане під впливом помилки приватним нотаріусом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю. Пояснив, що вважає, що оспорюване свідоцтво видане під впливом помилки зі сторони приватного нотаруса та відповідача, і суперечить волевиявленню відповідача. [PERSON], на якого оформлено Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, на якій розташоване придбане відповідачем з прилюдних торгів будинковолодіння, помер в 2005р. Позивач по даний час не зареєструвала право власності на дану земельну ділянку на праві спадщини. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що при купівлі будинковолодіння та оформленні оспорюваного свідоцтва відповідач, а також і нотаріус, в повній мірі розуміли значення своїх дій, не помилялись будь-яким чином щодо предмету купівлі. На час купівлі та оформлення свідоцтва і по даний час право власності на спадкову земельну ділянку померлого [PERSON] не зареєстровано за позивачем. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з»явилась, але звернулась до суду із заявою про розгляду справи в її відсутності. Представник третьої особи - відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з»явився, хоча повідомлявся про час місце судового розгляду. Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та зібрані докази вважає, що позов безпідставний і не підлягає до задоволення, з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2009 року з [PERSON] Василівнина користь ВАТ «ВТБ Банк» стягнуто 70413 грн. 40 коп. боргу по кредитному договору М6.92-65/07-СК від 23.11.2007 року. 13.01.2010р. року з цього приводу було видано виконавчий лист, в процесі виконання якого державним виконавцем, актом від 11.02.2010 року було описано та арештовано майно, а саме будинковолодіння в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65. Крім того, вказане будинковолодіння в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65 згідно іпотечного договору, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 23.11.2007 року зареєстрованого в реєстрі за №Д-607, яка згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ № 063587 від 15.11.2008 року змінила прізвище на «Васейчук», остання передала в іпотеку для забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобовязань перед іпотекодержателем за Генеральною угодою №16.92- 65/07 від 23.11.2007 року та кредитними договорами, що укладені, та /або будуть укладені на її підставі. 23.09.2010року Івано-Франківською філією ПП «Спеціалізовану підприємство Юстиція» за адресою вул. Міцкевича, 8 в м. Коломия в приміщенні РВ ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції було проведено прилюдні торги, в результаті яких реалізовано майно належне [PERSON] будинковолодіння в с. Нижній Вербіж по вул. Шевченка, 65, і його придбала за 105 833 грн. [PERSON], що підтверджується актом про прилюдні торги від 24.09.2010р. Приватним нотаріусом [PERSON] 12.10.2010 року на підставі акту про проведені прилюдні торги у відповідності до вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» видано свідоцтво про придбання [PERSON] арештованого майна з прилюдних торгів, реєстровий № 2185, а саме: цегляного будинку житловою площею 42,1 кв.м., загальною площею 67,1 кв.м., господарських будівель: літньої кухні погрібу, стайні, стодоли, огорожі, замощення, що розташовані по вул. Шевченка, 65 в с. Нижній Вербіж, Коломийського району, яке належало раніше [PERSON]. Вказане свідоцтво 12.11.2010 року зареєстровано у Коломийському МБТІ під номером 16929575 та виготовлено витяг про державну реєстрацію прав, відповідно до якого [PERSON] євласником житлового будинку та господарських будівель та споруди, що розташовані по вул. Шевченка 65 в с. Нижній Вербіж, Коломийського району. Дані обставини встановлені рішенням Коломийського міськрайонного суду 22.11.2011р., яким було задоволено позов [PERSON] про виселення [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми з житлового будинку №65 по вул. Шевченка в с. Нижній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області.В задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним акту від 24.09.2010 року про проведені прилюдні торги арештованого майна та свідоцтва №2185 від 12.10.2010 року про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів відмовлено. Згідно ст. 60 ч.1, 4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 61 ч.1, 3 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищезгаданим рішення Коломийського міськрайсуду, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду від 24.01.2012р., встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] намагалася створити умови, які на її думку могли б слугувати підставою для визнання результатів прилюдних торгів незаконними. Про це свідчать її дії, а саме вона згідно п.2.7 Іпотечного договору від 23.11.2007 року зобовязовувалась на протязі 3-х місяців з дати його укладення виготовити державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та передати її в іпотеку шляхом укладення додаткового договору до вказаного договору іпотеки. Однак, вона будучи спадкоємцем земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом його не зареєструвала та не передала земельну ділянку в іпотеку, а звернулася до суду зі скаргою, в результаті розгляду якої ухвалою Коломийського міеькрайонного суду від 20.07.2010 року з тих підстав, що включено безпідставно для торгів земельну ділянку, яка фактично не є власністю скаржниці скаргу задоволено частково в частині передачі земельної ділянки на торги дії державного виконавця визнано неправомірними, та знято з торгів земельну ділянку. Твердження [PERSON] та [PERSON] про те, що прилюдні торги відбулися із порушенням норм матеріального права, нічим не підтверджено, дії державного виконавця відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», та Інструкції про проведення виконавчих дій. Крім того, [PERSON] вже оскаржувала дії державного виконавця,і їй в задоволенні скарги, в якій вказувались такі ж підстави що й по даній справі ухвалою Коломийського міеькрайонного суду від 20.07.2010 року в цій частині було відмовлено. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яким він володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Колегія суддів Апеляційного суду відхилила доводи апеляційної скарги про те, що відділ виконавчої служби не мав права продавати житловий будинок без земельної ділянки, яка не перебувала в іпотеці чи під забороною, а при ухваленні рішення не враховано положення ст. 120 ЗК України про перехід до особи, яка придбала житловий будинок і права власності на земельну ділянку, на якій він розміщений. Разом з тим, сторони не позбавлені можливості врегулювати відсутність переходу права власності на земельну ділянку шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод в установленому порядку. Такого ж, висновку притримався і Вищий Спеціалізований Суд України, який своєю ухвалою від 11.07.2012р. залишив в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції. Продовжуючи викладене, посилання позивача та його представника на ст. 229 ч.1 ЦК України і наявність помилки, як на підставу недійсності оспорюваного свідоцтва про право власності, зі сторони нотаріуса та відповідача, суд вважає безпідставним і не доведеним в судовому засіданні, оскільки представник відповідача пояснив, що відповідач та нотаріус в повній мірі розуміли значення своїх дій, не помилялись будь-яким чином щодо предмету угоди будинковолодіння по вул. Шевченка 65 в с. Нижній Вербіж, Коломийського району. До того ж, позивач не є стороною спірного правочину. Тому, з вищенаведених підстав в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed