Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 лютого 2014 року по 05 жовтня 2015 року у розмірі 101450,88 грн. Обгрунтовує позов тим, що перебував у трудових відносинах із відповідачем, 18.09.2009 звільнений у звязку із скороченням (п.1 ст.40 КЗпП). У день звільнення з ним не проведено усі розрахунки, а тому утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 16923,60 грн., відносно якої Сихівським районним судом м.Львова ухвалено судове рішення, яке предявлено до примусового виконання до органу державної виконавчої служби. Однак виконавчий лист станом на 30.09.2015 не виконано. Вказав, що відповідач не провів усіх розрахунків у день звільнення, судовим рішенням цього ж суду було стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.09.2009 по 10.02.2014 у розмірі 271848,96 грн. яке також відповідачем не виконано. Поза як, рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі надалі не виконано, а тому просить стягнути середній заробіток за період з 11.02.2014 по 05.10.2015 у вказаному розмірі згідно з поданого розрахунку. На підставі ст. 117 КзПП, позивач просить суд стягнути з відповідача його середній заробіток, внаслідок неналежного проведення розрахунку з ним по дату розгляду справи у суді. У судове засідання позивач не зявився, відповідною заявою просить провести розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання явку свого представника повторно не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд зі згоди позивача, що викладена у письмовій заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України\~з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх зібраними докази, ухвалюючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 липня 2007 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Львівські автобусні заводи», обіймаючи посаду начальника відділу організації праці заробітної плати. Наказом товариства від 18.09.2009 № 62-КС [PERSON] з 18 вересня 2009 року звільнений з роботи у звязку із скороченням (п.1 ст.40 КЗпП України), що підтверджується записами трудової книжки. Відповідно до положень\~ст. 94 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з положеннями\~ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Право на своєчасне одержання винагороди за працю належить до конституційних прав громадян та захищається державою. Судом встановлено, що за період роботи позивача остаточний розрахунок з ним не проведено. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом зясовано, що відповідач на день звільнення позивача із займаної посади не провів із позивачем відповідного розрахунку, не виплатив останньому основну заробітну плату. Такий розрахунок не проведений і станом на час розгляду справи. Це підтверджується листом відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.09.2015 №09.1-35/В-8, згідно з якого станом на 30.09.2015 виконавчий лист №464/6965/13-ц виданий 10.02.2014 Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 16932,60 грн. не виконаний. Встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.05.2014 у цивільній справі №464/1937/14-ц стягнуто з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] 271 848,96 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2009 по 10.02.2014. Рішення суду набрало законної сили. Станом на 30.09.2015 рішення суду не виконано, що підтверджено листом від 30.09.2015 року №09.1-35/В-8. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 №100 (із змінами і доповненнями) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем подано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 11.02.2014 по 05.10.2015, що становить у розмірі 246,24х412 = 101450,88 грн. (246,24 середня заробітна плата, 412 кількість робочих днів). Доказів неправильного нарахування такого середнього заробітку відповідачем не подано, а відтак, такий розрахунок приймається судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить переконання, що оскільки позивачу у день звільнення не виплачено усіх сум, що йому належали до виплати, розмір невиплаченої заробітної плати на користь позивача визначений товариством та останнім не оспорювався, фактичний розрахунок із позивачем не проведено, а відтак суд приходить висновку, що позов підставний та обґрунтований, а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 11.02.2014 по 05.10.2015 у розмірі 101450,88 грн. без врахування утримання податків і інших обовязкових платежів з фізичних осіб. Згідно з п.2 ст.367 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд дійшов до наступного. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. в дохід держави. На підставі ст. ст.116, 117, 233 КЗпП України, п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 №100, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року та

Outcome: approved