Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.05.2012 р., [PERSON] відповідач, 19.05.2018р. отримала кредит у розмірі 4700.00 грн., у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 31.08.2017 року на загальну суму 41751.30 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2012р. у сумі 41751.30грн. та судовий збір в сумі 1600.00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Від відповідача до суду надійшла заява в якій вона просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що позивачем при подачі позову, 27.09.2017 р. пропущено загальний строку позовної давності у три роки виходячи з того, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором проведено 13.08.2014 року. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона\~ зобов'язана\~ довести ті обставини,\~ на які вона посилається як на підставу своїх\~ вимог\~ або заперечень,\~ крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 19.05.2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON], 19.05.2012р. отримала кредит в розмірі 4700.00 грн., у виді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві(а.с. 7, 8). Відповідно до Умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією згідно умов кредитного договору(а.с.9-38). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 4700.00 грн. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки та у звязку з не виконанням зобовязань за кредитним договором № б/н від 19.05.2012р. відповідач, станом на 31.08.2017р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму 41751.30 грн., яка складається з наступного: 4252.74 грн. заборгованість за кредитом, 35034.21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 1964.35 грн. - штраф (процентна складова)(а.с. 5-6). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Відповідно до наданого позивачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2012р., встановлено, що позичальником, 13.08.2014 р., здійснено останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором (а.с. 5, рядок таблиці 71). Отже можливо зробити висновок про те, що наступний платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2012р., боржник повинен був здійснити в порядку черговості 13 вересня 2014 р. Суд вважає, що з 13 вересня 2014 року розпочався відліку строку позовної давності звернення до суду по стягненню заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2012р., Також встановлено, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», тільки - 27.09.2017р. звернувся до суду з позовом до боржника [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.05.2012р., що вказує на пропуск строку позовної давності в три роки передбаченого ст. 257 ЦПК України, і від позивача до суду не надходило клопотання про його поновлення. За даних обставин, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності, а тому у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку ПриватБанк до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, - слід відмовити, так як позивач звертаючись до суду пропустив встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності і про що в судовому засіданні було заявлено відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed