Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], який був укладений між його матір'ю [PERSON] та [PERSON], а також в зв'язку зі смертю матері просив визнати за ним право власності на даний житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог вказував, що між сторонами договору були домовлені та виконані всі його істотні умови, в тому числі продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але договір в подальшому не був нотаріального посвідчений. Також вказував, що власниця будинку - його мати [PERSON] померла [INFO] і після її смерті залишилася спадщина у виді зазначеного будинку, але яку він не може оформити вцілому на себе в нотаріальному порядку, оскільки договір купівлі-продажу не був належним чином посвідчений і крім того є інші спадкоємці, які прийняли спадщину. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері, але оформити її не має змоги через зазначені обставину, тому просив визнати договір купівлі-продажу будинку дійсним, а враховуючи відмову від спадщини інших спадкоємців, просив визнати за ним право власності на цей будинок в порядку спадкування за законом. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з прохання розглядати справу без їх участі, позивач в своїй заяві просив позов задовольнити, а відповідачі позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 27 серпня 1997 року мати позивача [PERSON] уклала з [PERSON] письмовий договір, за яким вона придбала у нього будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір був зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомість» за № 164/1. 8 жовтня того ж року даний договір купівлі-продажу вона зареєструвала органі, на який було покладено здійснювати державну реєстрацію права власності на нерухомі об'єкти, тобто в комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». Однак договір не був посвідчений нотаріально. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Позивач після смерті матері як спадкоємець, який прийняв спадщину є її правонаступником, тому він має право вимагати визнання дійсним договору, який був нею укладений за життя. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору сторони узгодили всі суттєві його умови, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина в тому числі на вказаний будинок з господарськими спорудами. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори (нотаріуса) за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Позивач є таким, що прийняв спадщину, оскільки вчасно, в передбачений законом шестимісячний строк, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, звернувшись до нотаріуса він отримав роз'яснення про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку, оскільки не представив належним чином оформлений правовстановлюючий документ на нерухомість, а також є інші спадкоємці. Так, відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є дітьми померлої [PERSON], також вчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. А правовстановлюючий документ на будинок - договір його купівлі-продажу, як вже було зазначено вище, не був посвідчений належним чином. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на будинок можлива за представлення правовстановлюючих документів, оформлених належним чином. В той же час, належність померлій на праві власності будинку підтверджується самим договором купівлі-продажу, який можливо визнати дійсним за вказаних вище підстав, довідкою КП «МБТІ» та копією технічного паспорту на будинок (а.с. 9-15), а також довідкою Мішково-Погорілівської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 17). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON], не претендують на спадщину і відмовляються від неї на користь позивача в справі, що також підтвердила своїми заявами на адресу суду. Однак такі заяви вони своєчасно до нотаріальної контори не подали, а законом не передбачено поновлення строку для їх подання. Через таку обставину як неподання вчасно заяви про відмову від спадщини позивач як спадкоємець не має можливості оформити спадщину у виді будинку в цілому на себе. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що вказаний будинок належав [PERSON] за її життя і дане майно входить до складу спадщини після її смерті, а враховуючи відмову від спадщини інших спадкоємців, воно в порядку спадкування повинно відійти позивачу в справі. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved