Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, вказавши, що відповідач для здійснення підприємницької діяльності неодноразово брав у борг у нього гроші: навесні 2010 року - 100000 гривень, восени - 165000 гривень, навесні 2011 року - 85000 гривень, у вересні 2011 року - 16000 доларів США. 06 грудня 2013 року відповідач повернув 50000 гривень. До теперішнього часу відповідач залишок боргу не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] борг у сумі 300000,00 грн., а також 16000 доларів США. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що дійсно брав для розвитку підприємницької діяльності гроші у сумі 323000 гривень - 100000 грн., 128000 грн. та 16000 доларів США, але повернув йому 353000 гривень. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, доводи адвоката, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За змістом зазначеної норми закону наявність розписки у кредитора свідчить про існування боргу. У судовому засіданні встановлено, що з 2010 по 2013 роки між позивачем та відповідачем склалися певні фінансові відносини. Як пояснив позивач у судовому засіданні, він надав своєму родичу [PERSON] гроші для розвитку бізнесу, та протягом 2010-2012 року він отримував прибуток у сумі 119650 гривень. Із суми боргу повернуто тільки 50000 гривень. Відповідач заперечував, пояснивши, що цілком суму боргу повернув. Ні у позивача, ні у відповідача ніяких документів на підтвердження їхніх доводів немає. На підставі ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем жодним належним та допустимим доказом не доведено факту передачі відповідачу грошових коштів і наявність укладеного між ними договору позики, або якихсь інших договорів.

Outcome: dismissed