Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, в якому просив стягнути з ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на його користь 29 027,03 гривень нарахованої але не виплаченої заробітної плати та оплату на правову допомогу. В позові [PERSON] вказав, що з 28 липня 2017 року по 29 січня 2018 року він перебував в трудових відносинах з ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння». На день звільнення заборгованість підприємства по нарахованій але не виплаченій йому заробітній платі становила 29 027,03 гривень. Дана сума не була виплачена при звільненні по причині відсутності коштів у підприємства. В травні 2018 року позивач звертався до Ніжинського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, який було видано 07 травня 2018 року, але за заявою боржника наказ було скасовано. Просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 29 027,03 та оплату на правову допомогу, яка становить 7048 гривень. Ухвалою суду від 04 липня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Враховуючи, що відповідачем відзив не подано справа розглянута відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії трудової книжки та наказу № 08-К від 29 січня 2018 року, [PERSON] був прийнятий на роботу до ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на посаду провідного економіста та звільнений 29 січня 2018 року за власним бажанням(а.с. 9-11). Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач вимоги Закону не виконав і в день звільнення не провів повного розрахунку. Як вбачається з довідки ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» від 05 жовтня 2018 року, підприємство має заборгованість перед [PERSON] на день його звільнення в розмірі 29 027,03 гривні (а.с.37). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На день розгляду справи відповідачем не подано підтверджень того, що заборгованість перед [PERSON] відсутня. Оскільки виплата позивачеві заборгованості по заробітній платі не була проведена в день звільнення, тому підлягає стягненню в судовому порядку. До матеріалів справи позивачем надано договір з адвокатом Гринь Л.В. про надання правничої допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера №13 від 26 червня 2018 року про сплату [PERSON] 7048 гривень за даним договором та звіт про виконані роботи адвокатом в якому розрахований розмір адвокатського гонорару по даній справі в сумі 7048 гривень, виходячи з мінімальних ставок адвокатського гонорару затверджених рішенням Ради адвокатів Чернігівської області (а.с.18-26). З врахуванням приписів статей 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню - в сумі 2000 грн., які належить стягнути на користь [PERSON] з ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння», зважаючи на те, що справа є не складною, адвокатом неодноразово подавалися позови до відповідача з тих самих підстав, тому виділення трьох годин на вивчення законодавчої бази та двох годин на вивчення документів по справі є завищеним, а виконання інших послуг або робіт адвокатом не доведено. Ставки адвокатського гонорару, що затверджені рішенням Ради адвокатів області носять рекомендаційний характер. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення заробітної плати (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок у дохід держави.

Outcome: approved