Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та вимоги мотивує тим, що він з 12.02.1986 р. по 31.01.2019 р. перебував з відповідачем у трудових відносинах. В 2019 р. перебував на обстеженні та лікуванні в Науково-дослідному інституті гігієни праці та профзахворювань Харківського Національного медичного університету. Внаслідок обстеження був встановлений діагноз професійного захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень II стадії токсичної етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ступеню. Легенева недостатність 2 ст. - захворювання професійне, встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ ППЛЕК 06.03.2019 р. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху(третій ступінь) - захворювання професійне від тривалої впливу виробничого шуму, встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК Об.03.2019 р. Встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з впливом пилу, виробничого шуму під час роботи у відповідача. 16.04.2019 p. на підставі повідомленням про професійне захворювання за формою П-3, був складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 за участю представників відповідача, міської санепідемстанції та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. В п. 16 Акту зазначено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці. Причина професійного захворювання згідно п. 17 Акту - проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу. 23.05.2019 р. року йому первинно встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання. Внаслідок професійних захворювань він втратив роботу, та можливість продовжувати трудову діяльність. У нього значно погіршився стан здоров`я та загального самопочуття - виникли головні болі, постійний шум у вухах, у зв`язку з чим змушений постійно приймати ліки, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на його користь 21000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив на позов, у якому просив справу розглянути без його участі та зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки відсутні докази порушення Товариством законодавства з охорони праці, що стало наслідком виникнення захворювань у [PERSON] . Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оцінки завданої шкоди. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] в період з 12.02.1986 року по 31.01.2019 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», а саме працював на посаді електрозварника ручного зварювання. 31.01.2019 року наказом № 291/ВК [PERSON] було звільнено за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-7). 17.04.2019 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON] , в якому зазначено, що професійне захворювання виникло через неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умов праці (а.с. 9-10). Згідно акту, [PERSON] встановлено такі професійні захворювання: - «Хронічне обструктивне захворювання легень II стадії токсичної етіології у фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень II ступеню. Легенева недостатність 2 ст. - захворювання професійне. - Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху(третій ступінь) - захворювання професійне від тривалої впливу виробничого шуму, встановлено в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, ППЛЕК 06.03.2019 р. (Основний діагноз); Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА № 048577, виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 05.06.2019 року, [PERSON] встановлено 35% втрати професійної працездатності (а.с.11). Вказане також підтверджується Актом № 341 огляду МСЕК від 05.06.2019 року, де зазначено, шо внаслідок професійного захворювання ступінь втрати працездатності [PERSON] становить 35 %, на два роки. Між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разу виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р.) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року №20-рп/2008 року зазначив, що громадянам України надано право на підставі ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Незважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч. 1 ст. 43 Конституції України та абз. 2 ст. 5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст. 43 Конституції України, ст. ст. 153, 157 КЗпП України та ст. ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці» зобов`язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним та нормам охорони праці. З урахуванням викладеного, враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним, стягнути з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 14000 грн., так як [PERSON] втратив працездатність у зв`язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов`язків, йому встановлено 35% втрати професійної працездатності, відповідач, як роботодавець не забезпечив безпечних умов праці, у зв`язку з чим позивач поніс певні моральні страждання. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивача на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial