Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, остаточно просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по борговій розписці в розмірі 123 167, 47 грн. (з яких 50 000,00 грн. сума позики, 5 000,00 грн. сума обіцяних коштів віддяки, 37 300,00 грн. суму індексу інфляції із суми позики, 3 730,00 грн. сума індексу інфляції із суми обіцяних коштів віддяки, 4315,00 грн. три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання із суми позики, 431,50 грн. три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання із суми обіцяних коштів віддяки, 20355,43 грн. упущеної вигоди від суми позики, 2035,54 грн. упущеної вигоди від суми обіцяних коштів віддяки), а також 30 000,00 грн. моральної шкоди та 1544,90 грн. судового збору. Позов мотивує тим, що 21.12.2012 року позичив відповідачу [PERSON] 50 000,00 грн., про що остання написала відповідну розписку, в якій зобов'язувалась повернути отримані кошти через місяць. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань в обумовлений строк, позивачем 13.02.2013 року направлено відповідачу претензію про повернення заборгованості, однак така відповідачем [PERSON] була проігнорована. Оскільки станом на сьогоднішній день відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань, то позивач вважає, що йому тим самим завдано матеріальну і моральну шкоду, а тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з'явилася із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. В попередніх засіданнях підтвердила факт взяття у [PERSON] позики в розмірі 50 000,00 грн., про що написала відповідну розписку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкодислід задоволити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 21.12.2012 року отримала від [PERSON] позику в сумі 50 000,00 грн. терміном на 1 місяць до 21.01.2013 року із зобов'язанням повернути отриману суму позики в обумовлений строк, що підтверджується копією розписки, власноручно підписаної [PERSON] та долученої до матеріалів справи (а.с.20). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зважаючи на те, що представлена позивачем, для підтвердження своїх позовних вимог, копія розписки містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів, то суд з урахуванням правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15, вважає таку розписку належним документом, що підтверджує боргове зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] Оскільки, як встановлено судом, відповідачем [PERSON] в порушення вимог ч.1 ст.1049 ЦК України не виконано обов'язку щодо повернення позики (грошових коштів) в обумовлений в борговій розписці строк, то з урахуванням положень ч.1 ст.1050 ЦК України [PERSON], як позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язана сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з урахуванням положень ст.625 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума позики в розмірі 50 000,00 грн., а також заявлена позивачем та перевірена судом в судовому засіданні сума індексу інфляції за весь час прострочення позики в розмірі 37 300,00 грн. та 3% річних від простроченої суми позики в розмірі 4315,00 грн. Як вбачається зі змісту боргової розписки, сторони обумовили в такій суму віддяки за позику в розмірі 5 000,00 грн. суд вважає, що така умова, передбачена в борговій розписці, не суперечить вимогам цивільного законодавства та не порушує права та інтереси сторін, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5000,00 грн. віддяки за позику. Оскільки статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає в сплаті суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, то суд вважає, що така відповідальність стосується лише основного зобов'язання, а саме сплати суми позики та не може застосовуватись щодо прострочення виплати обумовленої сторонами в розписці винагороди. А тому в стягненні з відповідача 3730,00 грн. індексу інфляції із суми обіцяних коштів віддяки, а також 431,50 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання із суми обіцяних коштів віддяки суд відмовляє. Суд не вбачає підстав для стягнення упущеної вигоди від суми позики в розмірі 20355,43 грн. та від суми обіцяних коштів віддяки в розмірі 2035,54 грн. виходячи з наступного. Статтею 22 ЦК України передбачено загальні засади відшкодування збитків. Зокрема, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зважаючи на те, що в даній справі має місце порушення грошового зобов'язання (неповернення позики), то спеціальна відповідальність за завдання таким порушенням збитків, передбачена ст.625 ЦК України, а тому з метою недопущення подвійної відповідальності упущена вигода від суми позики не підлягає стягненню. Упущена вигода від суми обіцяних коштів віддяки теж не підлягає до стягнення оскільки, як було уже зазначено вище, збитки на таку суму не нараховуються і не відшкодовуються. Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.4 Постанови, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факт заподіяння позивачу моральної шкоди, крім того, він не представив жодних належних та достовірних доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає таку вимогу позивача недоведеною та відмовляє в її задоволенні. При цьому суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України вирішити питання про розподіл судових витрат. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, а саме на 63,08%, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 974,52 грн. судового збору, сплаченого останнім при поданні позову.

Outcome: dismissed