Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 05.01.2011 р. між сторонами в даній справі в простій письмовій формі був укладений договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] передав відповідачу у користування автомобіль, що належить позивачу на праві власності - автомобіль марки ВАЗ 21051 ЗНГ р/н ВМ 9330, рік випуску 1982 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА 832517, яке видане Охтирським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Сумській області. 05.01.2011 р. сторони за договором уклали акт приймання-передачі транспортного засобу, яким підтверджується фактична передача зазначеного вище транспортного засобу. Відповідно до п. 10 Договору оренди сторони погодили нотаріальне посвідчення договору, зазначив про зобовязання 06.01.2011 р. о 14.00 год. зявитися до першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, утім, відповідач не зявився до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу, та ігнорував письмові звернення до нього з цього питання (від 07.01.2011 р. та від 10.02.2011 р.). На переконання позивача сторони за договором домовилися усіх істотних умов договору оренди, а саме: щодо предмету оренди та порядку його передачі, строку оренди, орендної плати та порядку її сплати, прав, обовязків та відповідальності сторін, що підтверджується договором оренди транспортного засобу, а також відбулося часткове виконання договору оренди транспортного засобу, яке знайшло вираз зовні в тому, що позивач передав відповідачу транспортний засіб у фактичне користування, що підтверджується актом приймання-передачі транспортного засобу. Утім, нотаріальне оформлення договору не відбулося з вини відповідача. Предмет позову становить вимога про визнання дійсним з моменту укладення договору оренди легкового автомобіля ВАЗ 21051 ЗНГ, 1982 р.в., жовтого кольору, р/н [NUMBER], який укладений 05.01.2011 р. між [PERSON] та ТОВ «АЛЬФА-К». У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, надав суду заяву про визнання позову. Заслухав пояснення представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі договору, укладеного 05.01.2011 р. між сторонами в даній справі в простій письмовій формі, [PERSON] передав відповідачу у користування автомобіль, що належить позивачу на праві власності - автомобіль марки ВАЗ 21051 ЗНГ р/н ВМ 9330, рік випуску 1982; транспортний засіб належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА 832517, яке видане Охтирським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Сумській області. Строк договору сторони за ним визначили з 05.01.2011 р. по 31.12.2011 р. Відповідно до ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Між сторонами відбулося фактичне виконання даного договору, який був укладений на порушення ст. 799 ЦК України в простій письмовій формі. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення. Частиною 1 ст. 220 ЦПК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відтак, укладений між сторонами в даній справі правочин від 05.01.2011 р. є нікчемним. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 220 ЦК України однією з умов визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення правочину. Як встановлено судом, правочин від 05.01.2011 р. не був нотаріально посвідчений та суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження ухилення іншої сторони (відповідача) від його нотаріального посвідчення та доказів на підтвердження того, що на даний час така можливість втрачена. Відмовляючи в задоволенні вимоги позову про визнання договору оренди транспортного засобу дійсним, суд виходить з того, що закон повязує можливість визнання договору дійсним за умови, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Виходячи з наведеного, укладення договору у простій письмовій формі (тоді як нотаріальне посвідчення договору є обовязковим), при наявності якої може бути визнаний дійсним нікчемний договір від 05.01.2011 р., та при відсутності доказів (ст.ст. 57-59 ЦПК України) на підтвердження висловлених позивачем суду доводів щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору станом на дату звернення із позовом до суду (ст.ст. 10, 60, 11 ЦПК України), текст якого взагалі викладається на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків (п. 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N20/5), не є тією умовою, за наявності якої може бути визнаний дійсним нікчемний договір, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed