Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд: - припинити право відповідача на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] - визнати за позивачем право власності в цілому на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, йому, на праві приватної власності належить 2/3 частин квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Співвласником вказаної квартири є його сестра - відповідачка [PERSON], якій на праві власності належить 1/3 частина вказаного нерухомого майна. Користуватись та розпоряджатись належним йому нерухомим майном він не має можливості через постійні сварки та конфлікти з відповідачкою, яка чинить йому перешкоди у доступі до вказаної квартири. Враховуючи зазначене, а також те, що, частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі; спірна квартира є неподільною, і відповідачка, при цьому, має інше житло - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] просить суд, на підставі ст.365 ЦК України, ухвалити рішення, яким припинити право власності відповідачки на належну їй частку нерухомого майна, та визнати за ним право власності в цілому на спірну квартиру. В судовому засіданні позивач та його представник (кожен) підтримали позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, та, в обґрунтування своїх заперечень суду зазначила, що, 1/3 частину вищевказаного нерухомого майна вона отримала у спадок, за заповітом. Через те, що, позивач перешкоджав їй проживати у спірній квартирі, між ними дійсно виникали сварки та конфлікти. Разом з цим, вона та її син проживають у спірній квартирі, і припинення її права власності на частку у спільному майні завдасть їй, та членам її сім'ї істотної шкоди, на підставі чого вона заперечує проти позову, так як має намір і у подальшому проживати у спірній квартирі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач та відповідач є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], 2/3 частин якої належить позивачу [PERSON], а 1/3 частина - відповідачці [PERSON] Через неприязні стосунки, що виникли з питань спільного володіння спірною квартирою, як позивач, так і відповідач звертались до правоохоронних органів, якими, в свою чергу, було рекомендовано заявникам звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України. За положеннями ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливий за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в будь-якому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. При цьому, як зазначено у п.6. Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7 від 04.10.1991р., при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК (1963р.), це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Як встановлено судом в ході розгляду справи, між співвласниками спірної квартири дійсно виникли неприязні стосунки, що, в свою чергу, ускладнює спільне володіння та користування ними вказаним майном. При цьому, як зазначила суду відповідачка [PERSON], їй, на праві власності також належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] Разом з цим, посилаючись на те, що, припинення права на частку у спільному майні завдасть шкоди її інтересам та членам її сім'ї, відповідачка заперечує проти припинення її права на частку у спільному майні, та на відшкодування їй вартості цієї частки. Згідно наданого позивачем висновку про вартість вищевказаної квартири, виконаного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON].(а.с.22), вартість спірної квартири станом на 16.04.2014р. складає 175 343,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду справи в суді вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України, а саме попереднє внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду - позивачем не виконано; при цьому, вартість спірної квартири, визначена суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], є спірною, так як не визначена експертом, який попереджається судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, як зазначено у вищевказаному Висновку (а.с.22), спірна квартира складається із 4-х кімнат, має загальну площу 70,1кв.м., що, в свою чергу свідчить про те, що, частка, належна відповідачці у спільному майні, відповідає 23,6 кв.м та не є незначною як в цілому, так і по відношенню до частки позивача. Враховуючи вищевикладене, суд, приймаючи до уваги особливості об'єкта, який є спільним майном сторін, а також те, що, наведена позивачем вартість спільного майна є спірною, і не відповідає дійсній вартості спільного майна - дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача є такими, що, задоволенню не підлягають, так як їх задоволення завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім'ї. Враховуючи вищевикладене, суд також приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності в цілому на спірний об'єкт нерухомого майна є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, суд,

Outcome: dismissed