Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 7 000,00 тисяч гривень, які останній зобов'язався повернути до 30.11.2011 року. 13 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 10 000,00 тисяч гривень, які останній зобов'язався повернути до 17.12.2011 року. 20 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 10 000,00 тисяч гривень, які останній зобов'язався повернути до 27.12.2011 року. Враховуючи викладене позивач просив стягнути основну суму заборгованості за всіма розписками в сумі 27 000,00 грн. та три проценти річних у розмірі 1692,79 грн.. Однак після закінчення зазначеного строку, відповідач не повернув належні позивачу нараховані кошти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, з урахуванням думки позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 7 000,00 гривень, які останній зобов'язався повернути до 30.11.2011 року (а.с.7). 13 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 10 000,00 гривень, які останній зобов'язався повернути до 17.12.2011 року (а.с.8). 20 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено ще один договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано кошти в розмірі 10 000,00 гривень, які останній зобов'язався повернути до 27.12.2011 року (а.с.9). Згідно копії розписки від 16 листопада 2011 року Позикодавець (Позивач) передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000,00 гривень, а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю до 30.11.2011 року.(а.с.7). Згідно копії розписки від 13 грудня 2011 року Позикодавець (Позивач) передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень, а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю до 17.12.2011 року.(а.с.8). Згідно копії розписки від 20 грудня 2011 року Позикодавець (Позивач) передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 гривень, а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю до 27.12.2011 року.(а.с.9). Суд прийшов до висновку, що порушення умов наданих розписками від 16 листопада 2011 року, 13 грудня 2011 та від 20 грудня 2011 року та взятих на себе зобов'язань, відповідач у зазначений строк не виконав та грошові кошти позивачу не повернув. Відповідачем не було надано належних і допустимих доказів щодо виконання ним умов вимоги вказаної в письмових розписках від 16 листопада 2011 року, 13 грудня 2011 та від 20 грудня 2011 року. Крім того, в судовому засіданні 31.03.2014 року, в якому брав участь безпосередньо відповідач він особисто визнав вказаний борг за наданими розписками і просив надати строк для добровільного позасудового вирішення спору. Виходячи із вищевказаного, в судовому засіданні встановлено, що відповідач кошти взяті відповідно до вищевказаних розписок, в строк не повернув, що підтверджує невиконання зобов'язання останнім. Відповідно до статті 1046 ЦК України, а договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Позивачем в позовній заяві було наведено розрахунок заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних за період прострочення відповідачем здійснення зобовязання. Суд перевіривши дані розрахунки, вважає, що вони проведені належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому приймаються судом. Відповідно до розписки від 16.11.2011 року сума позики 7000,00 грн. х 3% річних х 778 (кількість прострочених днів / 365 (кількість днів в році) / 100 = 447,61 грн. (сума 3 % річних відповідно до кількості прострочених днів за розпискою від 16.11.2011 року). Відповідно до розписки від 13.12.2011 року сума позики 10000,00 грн. х 3% річних х 761 (кількість прострочених днів / 365 (кількість днів в році) / 100 = 625,47 грн. (сума 3 % річних відповідно до кількості прострочених днів за розпискою від 13.12.2011 року). Відповідно до розписки від 20.12.2011 року сума позики 10000,00 грн. з яких: 2000,00 грн. х 3% річних х 757 (кількість прострочених днів / 365 (кількість днів в році) / 100 = 124,43 грн., 3000,00 грн. х 3% річних х 755 (кількість прострочених днів / 365 (кількість днів в році) / 100 = 186,16 грн., 2500,00 грн. х 3% річних х 753 (кількість прострочених днів / 365 (кількість днів в році) / 100 = 154,72 грн., 2500,00 грн. х 3% річних х 751 (кількість прострочених днів / 365 (кількість днів в році) / 100 = 154,31 грн., отже 124,43 + 186,16 + 154,72 + 154,31 = 619,62 (сума 3 % річних відповідно до кількості прострочених днів за розпискою від 20.12.2011 року). Таким чином, підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача сума трьох відсотків річних в розмірі 1692,79 гривень = 447,61 грн. (сума 3 % річних відповідно до кількості прострочених днів за розпискою від 16.11.2011 року) + 625,47 грн. (сума 3 % річних відповідно до кількості прострочених днів за розпискою від 13.12.2011 року) + 619,62 (сума 3 % річних відповідно до кількості прострочених днів за розпискою від 20.12.2011 року). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому присуджує до стягнення з відповідача суму боргу, в розмірі 27 000,00 гривень, а також три відсотки річних з вказаної суми, в розмірі 1692,79 гривень.. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved