Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який було уточнено 28.03.2013 року (а.с. 4-9 том 2) до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування удаваним та застосування до нього правил, що регулюють договір купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] у 1984 році фактично почали підтримувати шлюбні відносини, спільно проживати, вести спільно господарство. 28 червня 1986 році зареєстрували шлюб у Шарківській сільській раді Рокитнянського району Київської області. За час подружнього життя у них народився син [PERSON], 1989 року народження. Під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS], незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS], ЗИЛ ММЗ 554 (1981), зелений, №дв.[NUMBER], шасі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], ВАЗ 2106 (1976), зелений, №дв.[NUMBER], №куз.[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], REXTON RX 320 F (2006), сірий, №дв. [NUMBER], №куз. [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], земельна ділянка, площею 0,12 га, для ведення особистого селянського господарства по вул. К.Маркса с.Іванівка Житомирського району, земельна ділянка, площею 0,1536 га, розташована за адресою: Житомирський район, с. Іванівка, вул. К.Маркса. В червні 2011 року [PERSON] повідомив, що хоче офіційно розірвати шлюбні відносини та створити нову сім'ю з іншою жінкою. Також повідомив, що будинок не є спільною сумісною власністю, як подружжя, оскільки він був подарований йому та згідно договору дарування від 21 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] Зі змісту договору позивачка дізналася, що гр. [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] подарували її чоловіку незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] у 72 відсотках готовності. Позивач вважає, що зазначений договір дарування є недійсним в зв'язку з тим, що с удаваним правочином. [PERSON] з метою захисту свого майнового інтересу оформив придбання спірної нерухомості шляхом укладення договору дарування, а не договору купівлі-продажу. Відповідачам [PERSON] також було вигідно укласти угоду саме в такій формі, оскільки вони сплачували державне мито значно в меншій сумі, ніж при укладені договору купівлі-продажу. Відносини [PERSON] з жінкою, з якою він проживає на даний час, фактично склалися саме в час укладення договору дарування. За час їх подружнього життя з моменту придбання 2003 рік до 2009 рік спірний будинок практично добудовано. Крім того, оспорене майно, яке було придбано під час шлюбу, [PERSON] ухиляється поділити в добровільному порядку. Позивач та її представник [PERSON] позов в судовому засіданні просили задовольнити повністю. При цьому зазначили, що якщо у власність позивача повністю перейде оспорена квартира, то не заперечують, щоб оспорені автомобілі перейшли у повну власність [PERSON] без доплати позивачем різниці у їх вартості і тоді від стягнення судових витрат з відповідача на її користь відмовляється. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов визнали частково в частині визнання спільної сумісної власності щодо квартири та трьох автомобілів. Зазначили, що не будуть заперечувати, якщо у власність позивача повністю перейде оспорена квартира, а три автомобілі перейдуть у повну власність [PERSON] без сплати йому позивачкою різниці вартості у майні (між квартирою та трьома автомобілями) та стягнення з нього судових витрат. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] заперечував щодо визнання недійсним, як удаваного укладений договір дарування від 21.08.2003 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судові засідання 11.02.2014 року та 26.02.2014 року не з»явились. Про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання 26.02.2014 року не з»явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 62 СК України, п. 22,23 постанови Пленума Верховного Суду України 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] 28.05.1986 року одружились та розірвали шлюб 24.01.2012 року.(а.с. 87, т. 1 ) Під час їх шлюбу було набуто наступне майно: квартира [ADDRESS], незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS], ЗИЛ ММЗ 554 (1981), зелений, №дв.[NUMBER], шасі [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], ВАЗ 2106 (1976), зелений, №дв.[NUMBER], №куз.[NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], REXTON RX 320 F (2006), сірий, №дв. [NUMBER], №куз. [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], земельна ділянка, площею 0,12 га, для ведення особистого селянського господарства по вул. К.Маркса с.Іванівка Житомирського району, земельна ділянка, площею 0,1536 га, розташована за адресою: Житомирський район, с. Іванівка, вул. К.Маркса. У судовому засіданні позивач та відповідач [PERSON] визнали обоє, що вартість оспореного автомобіля ВАЗ 2106 (1976) становить 20000 грн. Підстав для визнання поважною причини пропущення позовної давності та поновлення строку на захист порушеного права позивача суд не вбачає і вони не потребують задоволенню, оскільки як встановлено судом, позивачка про порушене право дізналась при розлученні в 2012 році і до суду звернулась вчасно не пропустивши строк позовної давності. Суд вважає, що визнати недійсним як удавано укладений договір дарування від 21.08.2003 року підстав немає, так як належних та допустимих доказів для цього суду не надано. Свідки зі сторони позивача, які надали свої пояснення у судовому засіданні безпосередньо у нотаріуса при укладанні оспореного договору дарування присутні не були, тому їх доводи про те, що було вчинено договір купівлі-продажу, суд не може взяти за основу. В свою чергу свідки зі сторони відповідача зазначили в судовому засіданні, що оспорений будинок був подарований. До того ж, третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] заперечує та вказує на безпідставність позовних вимог позивача по оспоренню правомірності договору дарування об»єкту незавершеного будівництва по вул. К. Маркса в с. Іванівка Житомирського району та області. Вказує що ним, було встановлено дійсні наміри кожної із сторін та відсутність у них заперечень щодо кожної із умови правочину. Причому до підписання сторонами зазначених договорів ним було з'ясовано, чи однаково розуміє кожна сторон: (дарувальник/його представник та обдаровуваний) значення, умови правочину та правові наслідки, що передбачено ст. 44 Закону України «Про нотаріат». Зазначене підтверджується й змістом п.п. 8, 9 (договір від 21.08.2003 р. щодо незавершеної будівництвом будинку) та п.п. 7, 8, 9, 10, 11, 12 (договір від 04.07.2007р. щодо земельної ділянки) оспорюваних правочинів. Йдеться, зокрема, про те, що: - сторонам нотаріусом було роз'яснено зміст ст. 243 / ст. 717 ЦК України щодо безоплатності договору дарування; сторонам нотаріусом було роз'яснено зміст ст. 57 СК України щодо правового режиму майна поджружжя, отриманого на підставі договору дарування; - сторони підтвердили у відповідному пункті договору, що він, договір, «не носить характеру мнимої чи удаваної угоди, укладається не про людське око, не приховує іншу угоду, а відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки» - обдаровуваний [PERSON] нотаріусом був попереджений про необхідній сплати податку з вартості отриманого подарунку ( п. 11 договору) і сплатив там податок з доходу за 2007 p., чого він не мав робити, якби ним укладався, а нотаріусом посвідчувався би договір купівлі-продажу. Оспорювані позивачем правочини згідно ст. 45 Закону України «Про нотаріат» було підписано в присутності нотаріуса, що виключає будь-який сторонній фізичний і психологічний вплив на сторони договору (дарувальника / його представника та обдаровуваного). На підставі вище викладеного, підстав у суду для визнання недійсним як удавано укладений договір дарування від 21.08.2003 року не має. Згідно ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Оскільки позивач та відповідач [PERSON] не заперечували у судовому засіданні щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири та трьох автомобілів та визнання за позивачем право власності на квартиру, а за [PERSON] право власності на три автомобілі без сплати позивачем різниці у їх вартості для [PERSON], то суд визнає дане майно спільною сумісною власністю подружжя та яке підтверджується наданими документами для суду та погоджується з таким поділом цього майна. При цьому такий поділ даного майна не порушує прав та інтересів позивача та [PERSON] Відповідно п. 24 постанови пленуму ВС України від 21.12.2007 N 11 не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою за час шлюбу на підставі договору дарування В свою чергу, оскільки оспорений житловий будинок та земельна ділянка площею 0, 1356 га були подаровані [PERSON] особисто, то підстав для визнання їх спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] відповідно до Сімейного Кодексу України немає. Згідно ст. 60 СК України ( в редакції станом на 18.12.2003 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Разом з тим, оспорену земельну ділянку площею 0,12 га, суд визнає сумісною власністю подружжя, яка видана була [PERSON] під час шлюбу з позивачем. Інші доводи та вимоги позивача та її представника суд вважає безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами.. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що приватизовану ділянку, видану [PERSON] під час шлюбу з позивачкою не можна визнати спільною сумісною власністю подружжя, суд не може взяти за основу, так як відповідно до ст. 60 СК України в редакції станом на 18.12.2003 року, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної суміної власності. Разом з тим, належних та допустимих доказів про те, що оспорений будинок в період з 2003 року по 2009 роки збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивачки суду не надано, тому визнати його об`єктом права спільної сумісної власністі подружжя, відповідно до ст. 62 ч. 1 СК України у суду підстав немає і тому позовна вимога про визнання спільною сумісної власністі подружжя оспореного будинку задоволенню не підлягає. Решта вимог щодо даного будинку є похідними у випадку задоволення цієї вимоги і тому також задоволенню не підлягають. Судові витрати на користь позивачки суд не стягує, оскільки в судовому засіданні 26.02.2014 року вона відмовилась від них, якщо оспорена квартира перейде їй у власність, а три оспорені автомобілі у власніст - [PERSON] Враховуючи викладене та

Outcome: partial