Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 16 липня 2010 року, від якого мають синів, [PERSON], 2009 року народження, та [PERSON], 2012 року народження. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою мають різні погляди на права та обов'язки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Місцем проживання малолітніх дітей просить визначити з ним, оскільки відповідач не займається їх вихованням, матеріально не утримує, веде аморальний спосіб життя. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачка була повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд, за згодою позивачки, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Представник Лучицької сільської ради в судове засідання не прибула , надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Представник органу опіки та піклування Новоград-Волинської райдержадміністрації в судовк засідання не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, надав висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.12.2008 року (а.с.8), від якого мають малолітніх синів, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачем. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, як то передбачає стаття 161 СК України. З висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 10.05.2016 року слідує, що мати дітей [PERSON] характеризується за місце проживання негативно, не займається вихованням дітей, а батько [PERSON] відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, тому виходячи з інтересів малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дітей з батьком [PERSON], жителем с. Лучиця, Новоград-Волинського району. Суд погоджується з даним висновком органу опіки і піклування. Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Однак суд знаходить, що в даному випадку має місце виняткова ситуація, яка дає суду підстави для передачі двох малолітніх дітей на виховання батькові. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері і батька, у п.1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки повинні поважати дитину. Статтею 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Частиною 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Outcome: approved