Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 15.03.2008 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено відповідним державним актом. Він являється спадкоємцем за заповітом, однак про його наявність дізнався лише тепер, а тому в передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини як на поважну причину пропуску зазначеного строку, просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. Позивач заявлені вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд листом. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2008 року померла [PERSON], яка мешкала в с. Михайлівка, Буринського району, Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 2,5741 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради, право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №072198 (а.с.7,8). За життя, 12.01.2005 року, [PERSON] посвідчила в [PERSON] сільській раді заповіт, яким зазначену земельну ділянку заповіла позивачу, про існування якого останній дізнався лише в березні 2016 року, що підтверджується копією заповіту, довідкою [PERSON] сільської ради , інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 цього ж Кодексу встановлено, що заповідач може призначити своїм спадкоємцем одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. При цьому згідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Враховуючи фактичні обставини справи суд вважає, що незнання позивачем про існування заповіту, є обєктивною та істотною причиною, яка завадила йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 4 статті 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 своєї Постанови №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, фактичні обставини справи, а також те, що позивач не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, при цьому визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved