Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 06 лютого 2018 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від спільного шлюбу дітей не мають. Подружні відносини із відповідачем не склалися, у зв`язку з різними поглядами на життя. На даний момент сумісне проживання остаточно припинено. Позивач переконаний, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Шлюбні відносини поновити неможливо. Просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 06 лютого 2018 року Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Не заперечує з приводу розірвання шлюбу. Її прізвище після розірвання шлюбу просила змінити на дошлюбне. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі судом встановлено, що 06 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 12. Відповідач змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5)). Відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб відповідач своє прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] поставила питання про відновлення їй дошлюбного прізвища « [PERSON] ». Враховуючи ці обставини, суд має підстави відновити відповідачеві [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, а також оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved