Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача усунути йому перешкоди у спілкуванні з його малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , визначивши способи його участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею наступним чином: спілкування у телефонному режимі без обмежень; перебування дочки у позивача з ночівлею з 18 год. п`ятниці по 11 год. неділі два рази на місяць через тиждень; спілкування раз на тиждень по буднях (у тому числі для відвідування дитячих заходів, розважальних установ, гуртків); проживання дочки з позивачем під час шкільних канікул на строк від 7 до 21 дня не рідше, ніж раз на два роки; перебування дитини з батьком у свята: дні народження дитини, Новий [PERSON] (парні календарні роки), Різдво (непарні календарні роки); у період хвороби дитини безперешкодне відвідування у місці її перебування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з 20.03.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2018 року було розірвано. Від шлюбу є одна малолітня дитина дочка [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем залишилась проживати разом з відповідачем. Однак відповідач постійно чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з дочкою, рішення комісії з питань захисту прав дитини Снігурівської районної державної адміністрації за №40 від 25.10.2018 року про його участь у вихованні малолітньої дочки, яким встановлені дні його зустрічей з дочкою, не виконує, у зв`язку з чим він змушений був звертатись до органів поліції, не зважаючи на те, що він є батьком дитини та зобов`язаний брати участь у вихованні своєї дитини. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання також надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, вирішення якої поклала на розсуд суду у зв`язку з небажанням відповідача надавати будь-які пояснення. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Так, як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідач з 20.03.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2018 року було розірвано (а.с.9). Від шлюбу є одна малолітня дитина дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.10), яка після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем залишилась проживати разом з відповідачем (а.с.23), однак остання чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою, рішення комісії з питань захисту прав дитини Снігурівської районної державної адміністрації за №40 від 25.10.2018 року про його участь у вихованні малолітньої дочки, яким встановлені дні його зустрічей з дочкою, не виконує, у зв`язку з чим відповідач звертався до поліції, постійно змінює місце проживання та навчання дочки, не зважаючи на те, що позивач є батьком дитини та зобов`язаний брати участь у вихованні своєї дитини (а.с.12-22). Виходячи з положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2,\~3\~ст.\~157\~СК України питання\~виховання дитини\~вирішується батьками\~спільно,\~крім випадку,\~передбаченого частиною\~п`ятою цієї\~статті. Той\~із батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~зобов`язаний\~брати участь\~у її\~вихованні і\~має право\~на особисте\~спілкування з\~нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Виходячи з положень ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, враховуючи вимоги зазначених правових норм, беручи до уваги те, що відповідач рішення комісії з питань захисту прав дитини про участь позивача у вихованні малолітньої дочки, яким встановлені дні його зустрічей з дочкою, не виконує, а також те, що позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини та те, що в даному випадку, насамперед, слід діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем спосіб його участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею в достатній мірі забезпечить як право позивача на його участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні, так і права та законні інтереси малолітньої дитини та відповідача, як її матері. Вимоги щодо зобов`язання відповідача усунути позивачеві перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволенню не підлягають, позаяк унеможливлюють їх виконання у спосіб, передбачений чинним законодавством. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial