Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу посилаючись на те, що відповідач в 01.02.2013 року позичив в нього гроші в сумі 17000 доларів США для розвитку бізнесу, які зобов'язувався повернути до 01.04.2013 року, про що написав розписку. Сума боргу в розмірі 17000 доларів США на час позики була еквівалентна в 138 000 грн. Однак, в зазначений термін гроші не повернув. Тому просить суд стягнути суму боргу 17 000 долірв США, що на час звернення до суду еквівалентно 445 740 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково на суму 138 000 грн. боргу та пояснили, що відповідач з позивачем познайомилися влітку 2012 року. В той час відповідач потребував грошей на розвиток власного бізнесу, а позивач запропонував прийняти фінансову участь у даному бізнесі з метою власного прибутку. Тому з літа 2012 року він почав отримувати від позивача різні суми коштів. Такі суми складалися як з тіла заборгованості так і з відсотків, які він періодично йому повертав. Однак, відповідач вказує на те , що гроші в [PERSON] завжди позичав і віддавав у гривнях. Згодом, справи пішли недобре, і він не мав змоги повернути борг в розмірі 80 000 грн. Після чого позивач вимагав в нього написання розписки, в якій зазначено, що він позичив у [PERSON] 17 000 доларів США, а повернути повинен 138 000,00 грн. Тому, оскільки в розписці вказано, що відповідач зобов»язаний повернути борг в гривнях на суму 138 000,00 грн., тому вважає, що його заборгованість не може становити 17 000 доларів США і переводитися в гривневий еквівалент станом на дату подання позову. Суд, заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні досліджено розписку, зі змісту якої слідує, що відповідач [PERSON] «позичив 1 лютого 2013 року у [PERSON] гроші в сумі 17 000 доларів США вірніше 138 000 гривень, та зобов'язався повернути суму повністю 138 000 гривень до 01.04.2013 року. Розписка написана власноручно та в присутності свідків [PERSON] та [PERSON].» (а.с.19) . Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Верховним судом України у справі від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 був зроблений правовий висновок, яким звернуто судам увагу, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналізуючи вищенаведені норми цивільного законодавства та докази, які надані сторонами та досліджені в судовому засіданні суд вважає, що вимога позивач про повернення боргу в розмірі 17 000 доларів США, що еквівалентно 445 740 грн. є безпідставною, оскільки відповідач відповідно до дослідженої судом розписки взяв на себе зобов'язання повернути 138 000 грн., а не 17 000 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] про в користь позивача 138 000 грн. боргу. У відповідності до ст.88 ЦПК України стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial