Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ним відповідачу надано позику - грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США. Кошти отримано відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Відповідачем було надано розписки від 14 березня 2017 року та 20 березня 2017 року. Відповідно до розписок відповідач зобов'язався повернути позивачеві позику в розмірі 1500 доларів США до 05 квітня 2017 року. Однак відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача: суму боргу в розмірі 40 335,00 грн., суму процентів у розмірі 3 586,45 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 3 952,84 грн., суму 3% річних в розмірі 920,93 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір у розмірі 640 грн; направлення позовної заяви (послуги поштового зв'язку) - 21,60 грн; узгодження правової позиції при зустрічі з позивачем - 800 грн; збір доказів: підготовка та подання позовної заяви - 800 грн; підготовка пояснень до суду - 850 грн; послуги нотаріуса (складання та засвідчення довіреності на представника) - 350 грн. Позивач у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила обставини, викладені в позові, просила позов задовольнити. Надала відповідь на відзив, відповідно до якої борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг. Зазначає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка відповідача містить відомості про умови, за якими вона фактично втрачає характер домовленості і переходить в рамки боргового документу. Момент невиконання первісних умов щодо здійснення спільної підприємницької діяльності зумовило перехід виплачених за розпискою коштів у позику. Відповідач власноруч написав розписку про зобов'язання повернути кошти до 05 квітня 2017 року, чим підтвердив факт отримання коштів. Зазначає, що невживання в розписці термінів «борг» чи «позика» не свідчить про те, що договір позики не укладено. У судовому засіданні представник позивача підтримала позицію, викладену у відповіді на відзив. Також пояснила, що сторони домовилися спільно створити підприємство, кошти витрачено на його організацію. На вимогу позивача відповідач відмовився повертати грошові кошти. Наполягає, що укладено було саме договір позики на підприємницьку діяльність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Надав відзив на позов, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки між сторонами договір позики не укладався. Із наданих позивачем розписок не видно, що відповідач отримав він нього грошові кошти для власних потреб з обов'язком повернути їх у встановлений строк або за першою вимогою. Зазначає, що між сторонами існували певні домовленості ділового характеру та грошові кошти надавалися саме для їх реалізації, а не у позику. Це свідчить про відсутність правовідносин позики між сторонами, що виключає можливість задоволення позовних вимог. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2114,40 грн. У судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, викладену у відзиві на позов. Також пояснив, що відповідачем не заперечується факт підписання розписки, проте зазначена розписка не підтверджує отримання грошей у позику. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 14 березня 2017 року позивачем написано розписку відповідачеві про те, що він зобов'язався зберігати конфіденційність про створення спільного підприємства. У разі порушення розписки - зобов'язався вийти зі складу засновків без відшкодування його частки (а.с. 16). 20 березня 2017 року [PERSON] написано [PERSON] розписку про те, що відповідно до домовленості бере на зберігання 3000 доларів США до 05 квітня 2017 року, у разі ненадання 7000 доларів США для подальшої реєстрації підприємства до 05 квітня 2017 року [PERSON] - зазначена угода анулюється та повертається сума в розмірі 1500 доларів США (а.с. 17). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із зобов'язань за договором позики, недопустимості односторонньої відмови від виконання договірних зобов'язань та наслідків невиконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частинами 1-3 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обов'язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник зазвичай стає зобов'язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості. Отже договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15 та від 13 грудня 2017 року № 309/3458/14-ц. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі змісту розписки випливає, що відповідач, отримавши на зберігання від позивача грошові кошти в сумі 3000 доларів США, за умови ненадання позивачем визначеної у розписці суми для реєстрації підприємства зобов'язався повернути позивачеві грошові кошти в сумі 1500 доларів США. Зазначене суперечить правовій природі договору позики, істотною умовою якого є предмет позики, який отриманий позичальником. Основним обов'язком позичальника є повернення позикодавцеві позики у тій самій сумі, кількості, якості тощо. Позивачем не підтверджено, що обставини, за умови настання яких домовленість анулюються та повертаються кошти в розмірі 1500 доларів США, настали. Крім того, у розписці не зазначено строк, до якого повинно відбутися повернення грошових коштів. Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що відповідач зобов'язався повернути кошти до 05 квітня 2017 року, оскільки відповідно до розписки - ця дата є кінцевою датою зберігання відповідачем грошових коштів та здійснення позивачем передбачених розпискою дій. З огляду на викладене судом встановлено, що написана відповідачем розписка за своєю правовою природою не відповідає ознакам, притаманним договору позики, оскільки з її змісту не видно, що грошові кошти отримані відповідачем у борг. Посилання представника позивача на те, що розписка не обов'язково повинна містити формулювання отримання грошей у борг чи позику, суд не бере до уваги, оскільки незважаючи на відсутність у розписці зазначених термінів, з її змісту має бути зрозуміло, що грошові кошти або інше майно отримано у позику (борг). Натомість у розписці чітко визначено, що гроші отримано на зберігання. Крім того вона містить умову повернення суми грошових коштів у сумі, що відрізняється від суми, отриманої на зберігання, та в ній не зазначено строк повернення цих грошових коштів. Також суд критично ставиться до твердження представника позивача про те, що розписка відповідача містить відомості про умови, за якими вона фактично втрачає характер домовленості і переходить в рамки боргового документу, оскільки невиконання первісних умов щодо здійснення спільної підприємницької діяльності позивачем зумовило перехід виплачених за розпискою коштів у позику. При цьому суд зазначає, ст. 1053 ЦК України передбачена можливість новації боргу у позикове зобов'язання. Так, частиною 1 зазначеної статті визначено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Таким чином головною умовою для виникнення новації боргу у позикове зобов'язання є наявність заборгованості, яка виниклана підставі попередніх правовідносин сторін. У такому випадку сума заборгованості за первісними зобов'язаннями враховується як сума позики в новому договорі. У судовому засіданні не підтверджена наявність заборгованості відповідача перед позивачем за договірними зобов'язаннями, а тому норми права про новацію боргу у позикове зобов'язання не можуть бути застосовані. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт укладання між сторонами договору позики, а тому правові підстави для стягнення з відповідача грошових сум у зв'язку із неповерненням ним у встановлений строк позики - відсутні. Як наслідок - не підлягають стягненню проценти, втрати від інфляції та 3 % річних. З урахуванням викладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Щодо вимог представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2466,80 грн. суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові - на позивача покладаються інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Адвокатом [PERSON] в попередньому розрахунку витрат часу на надання правничої допомоги здійснено погодинний розрахунок наданих послуг, зазначено, що витрати становлять 2466,80 грн. Також надано виписку з банківського рахунку про здійснення відповідачем оплати його послуг у розмірі 4500 грн. Проте відповідачем та його представником на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 2466,80 грн не надано квитанції про сплату відповідачем зазначеної суми. Тому не підлягають стягненню з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed