Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 01.11.2014 року. В обґрунтування своїх вимог позивач надав копію розписки від 01.11.2014 року, відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути [PERSON] борг в сумі 11000 доларів США, в строк до 31.12.2015 року. [INFO] [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є позивач, який у належний спосіб та визначений законом строк прийняв спадщину. У зв'язку із тим, що відповідачем добровільно не сплачується борг, він звернувся до суду за захистом своїх прав, просить стягнути з останнього основний борг у сумі 11000,00 доларів США та відсотки за користування коштами за період з 01.11.2014 року по 01.12.2018 року в розмірі 11000,00 доларів США. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 19.12.2018 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову. Інші процесуальні дії у справі (вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідачем у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Разом з цим, в матеріалах справи міститься лише копія розписки від 01.11.2014 року, відповідно до якої [PERSON] взяв у [PERSON] 11000 доларів США, які зобов'язався повернути до 31.12.2015 року. Оригінал розписки, як доказ, позивачем надано не було. Враховуючи вимоги ст. 545 ЦК України та ненадання позивачем в якості доказу оригіналу боргового документу, суд вважає позовні вимоги такими, що не є обґрунтованими, а позиція позивача не є доведеною в ході судового розгляду, оскільки судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, з'ясувавши всі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, судом встановлено відсутність оригіналу самої розписки від 01.11.2014 року, тобто не надано належного, достовірного, допустимого та достатнього доказу, а представлена копія розписки не може бути прийнята судом, як належний доказ у справі, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю, в зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed