Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21.12.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] (відповідач -1) було укладено кредитний договір №МL -800/062/2007, згідно з яким банк надав відповідачу - 1 кредит в розмірі 25 000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем -1 був укладений договір застави РМL-800/062/2007від 21.12.2007 р., відповідно до умов якого відповідач - 1 передав в заставу банку нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Фанчиково, вул..Леніна,158, що належить відповідачу -1 на праві власності. Згідно довідки Фанчиківської сільської ради від 15.06.2015 року вул.Леніна у с.Фанчиково перейменовано на Головну. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL -800/062/2007від 21.12.2007 р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем -1. В подальшому відповідач-1 не маючи змоги належним чином виконувати свої зобов»язнання по кредитному договору надав банку довіреність на добровільну реалізацію предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту яка станом на 15.07.2015 року складає 24856,32 дол. США, що по курсу НБУ складає 546 590,48 гривень. Однак позивач не може використати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки державною виконавчою службою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], в тому числі і на предмет іпотеки житловий будинок що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Фанчиково, вул.Головна (колишня Леніна,158). Станом на момент звернення до суду накладені наступні обтяження: - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.04.2013 року по ВП №37416911 з примусового виконання виконавчого листа №6/711/115/2012 виданого 19.12.2012 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 45343,18 грн., 483,24 грн. судові витрати, 120 грн. ІТЗ; - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.10.2013 року по ВП №37416766 з примусового виконання виконавчого листа №2-1229/11 виданого 11.09.2012 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 47092,23 грн., 507,93 грн. витрат; - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.03.2012 року по ВП №29995414 з примусового виконання виконавчого листа №2-156/11 виданого 12.08.2011 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 255735,97 грн., 1700,00 грн. судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ; - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.07.2015 року по ВП №48026833 з примусового виконання виконавчого листа №307/356/15-ц виданого 04.03.2015 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу в сумі 95221,52 грн. Вказані дії органів виконавчої служби, на думку позивача, порушують права та інтереси позивача та унеможливлюють задоволення вимог за рахунок даного нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, в якості забезпечення виконання зобов'язань боржника [PERSON] Hа початку липня 2015 року позивачу стало відомо, що відділом Державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції та відділом Державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції відносно вищезазначеного нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці позивача, накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Згідно висновку ПП «Аргумент» від 14.10.2014 року вартість предмета іпотеки становить 88561,00 грн. Станом на 15.07.2015 року залишок суми по тілу кредиту, з метою забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки, становить 24 856,32 доларів США (станом на 15.07.2015 року становить 546590,48 грн.), що є значно більше, ніж вартість іпотечного майна. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, згідно Інструкції про проведення виконавчих дій №74/5 від 15.12.1999 р. та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: -виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; -коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. На переконання позивача, право застави у банка виникло раніше ніж були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим, станом на 15.07.2015 р. заборгованість відповідача - 1 перед позивачем складає 24856,32 дол. США (еквівалент 546590,48 грн.), що значно перевищує вартість предмета застави. Посилаючись у позові на те, що державні виконавчі служби не мали правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями, у позові й заявлено вимогу про звільнення арештів з заставленого нерухомого майна, а саме: з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Фанчиково, вул.Головна (колишня вул.Леніна), буд.№158, що належить [PERSON] на праві приватної власності і знаходиться в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно договору іпотеки №PМL-800/062/2007 від 21.12.2007 року та договору відступлення права вимоги №б/н від 07.07.2010 року. Особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Представник позивача за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання по справі не з'явився без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. Представник відповідача ВДВС Виноградівського РУЮ в судове засідання по справі не з'явився без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. Представник відповідача ВДВС Тячівського РУЮ в судове засідання по справі не з'явився без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. Представники третіх осіб, в судове засідання не з»явилися, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Тому суд, розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми, з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до наступного висновку (за ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється). Як встановлено судом, 21.12.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] (відповідач -1) було укладено кредитний договір №МL -800/062/2007, згідно з яким банк надав відповідачу - 1 кредит в розмірі 25 000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем -1 був укладений договір застави РМL-800/062/2007від 21.12.2007 р., відповідно до умов якого відповідач - 1 передав в заставу банку нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Фанчиково, вул..Леніна,158, що належить відповідачу -1 на праві власності. Згідно довідки Фанчиківської сільської ради від 15.06.2015 року вул.Леніна у с.Фанчиково перейменовано на Головну. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за кредитним договором №МL -800/062/2007від 21.12.2007 р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем -1. В подальшому відповідач-1 не маючи змоги належним чином виконувати свої зобов»язнання по кредитному договору надав банку довіреність на добровільну реалізацію предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту яка станом на 15.07.2015 року складає 24856,32 дол. США, що по курсу НБУ складає 546 590,48 гривень. Однак позивач не може використати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки державною виконавчою службою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], в тому числі і на предмет іпотеки житловий будинок що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с.Фанчиково, вул.Головна (колишня Леніна,158). Станом на момент звернення до суду накладені наступні обтяження: - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.04.2013 року по ВП №37416911 з примусового виконання виконавчого листа №6/711/115/2012 виданого 19.12.2012 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 45343,18 грн., 483,24 грн. судові витрати, 120 грн. ІТЗ; - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.10.2013 року по ВП №37416766 з примусового виконання виконавчого листа №2-1229/11 виданого 11.09.2012 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» боргу в сумі 47092,23 грн., 507,93 грн. витрат; - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.03.2012 року по ВП №29995414 з примусового виконання виконавчого листа №2-156/11 виданого 12.08.2011 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боргу в сумі 255735,97 грн., 1700,00 грн. судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ; - постановою державного виконавця відділу ДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.07.2015 року по ВП №48026833 з примусового виконання виконавчого листа №307/356/15-ц виданого 04.03.2015 року Тячівським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» боргу в сумі 95221,52 грн. . Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Станом на 15.07.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] складає 24856,32 дол. США, що по курсу НБУ складає 546 590,48 гривень. Таким чином, постанови про арешт майна боржника були винесені пізніше, ніж у банка виникло право застави. Застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, та в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. За ч. 2 ст. 14 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст. 54 зазначеного вище Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого заставою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав заставодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета застави. Ураховуючи наведене вище, а також виходячи із суті застави, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону «Про виконавче провадження». Оскільки в даній справі належними відповідачами є стягувач та боржник, суд з урахуванням зазначеного й розв'язує питання про розподіл судових витрат: судові витрати підлягають стягненню з відповідача -1 на користь позивача (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: approved