Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року в розмірі 14464,50 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 27 травня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № НАL2RG59250159, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 11316,45 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов кредитного договору № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року відповідач зобовязалася щомісячно в період сплати надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами на умовах, передбачених вказаним договором. Проте, відповідач свої зобовязання за договором кредиту № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого, станом на 09 березня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 14464,50 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 27 травня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № НАL2RG59250159, який за письмовою згодою відповідача складається з заяви [PERSON] від 27 травня 2013 року разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». Відповідно до умов кредитного договору № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11316,49 гривень на строк 12 місяців з 27 травня 2013 року до 26 травня 2014 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи, щомісячно позивачу у період сплати з «21» до «25» числа кожного місяця грошову суму (щомісячний платіж) в розмірі 943,66 гривень; з 26 листопада 2013 року в розмірі 1282,02 гривень. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобовязалася сплатити пеню, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримала але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 09 березня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 14464,50 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 3773,64 гривень; -заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 11,67 гривень; -заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі 1353,19 гривень; -пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 8161,02 гривень -штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; -штраф (процентна складова) у розмірі 664,98 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року не виконала, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, процентами, комісією за користування кредитом та штрафи за порушення умов кредитного договору у загальному розмірі 6303,48 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року в розмірі 8161,02 гривень, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що незважаючи, на те що розмір пені визначений договором, приймаючи до уваги, що сума заборгованості за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом в загальному розмірі складає 3785,31 гривень, сума пені у розмірі 8161,02 гривень підлягає зменшенню до розміру суми боргу за кредитом, оскільки нарахована сума неустойки є не співмірною із сумою заборгованості і перевищує її розмір більше ніж у два рази, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № НАL2RG59250159 від 27 травня 2013 року в загальному розмірі 10077,12 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить позивача суму судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial