Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Головного управління державної казначейської служби України в Харківській області на його користь компенсації матеріальної шкоди у розмірі 13680,32 гривень та моральної шкоди в сумі 10000 гривень, спричиненої протиправними діями Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, посилаючись на те, що 13.06.2019 р. він отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження №59127904 за постановою ДПП УПП в Харківській області у справі про адміністративне правопорушення, супровідного листа з Департаменту патрульної поліції у м. Харкові про направлення постанови до ДВС, а також копію постанови серії ЕАВ № 971499 про притягнення його до адміністративної відповідальності. 04.07.2019 р. Київським районним судом м. Харкова відкрито провадження у адміністративній справі за його позовом до інспектора роти №2 батальйону №5 Управління патрульної поліції в м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта Снарського Д.О. про скасування постанови. Копія ухвали суду була надана позивачем на особистому прийомі громадян державному виконавцю Московського ВДВС [PERSON] . Оскільки виконавче провадження було розпочато до оскарження постанови поліції, тому державний виконавець надіслав запит до Державної фіскальної служби України і на який наступного дня отримав відповідь про наявність в нього відкритих рахунків з їх номерами в банківських установах. Однак, згідно частини другої статті 299 КУпАП, при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, а тому маючи відповідну інформацію державний виконавець [PERSON] не здійснив жодних дій щодо арешту рахунків позивача. 18.11.2019 р. Київським районним судом м. Харкова постанова ЕАВ №971499 від 07.03.2019 р. за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача скасована, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито. Але його рахунки в банках АТ «ОТП БАНК» та AT «Укрсиббанк» заблоковано, що державним виконавцем зроблено передчасно. В порушення вимог ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 299 КУпАП 04.11.2019 р. начальником Московського ВДВС Амельченко В.П. йому відмовлено задоволенні заяви та в знятті арешту з рахунків. Позивач має непогашений кредит в розмірі 98766,42 гривень в AT «ОТП БАНК». А тому після арешту рахунків вимушений був взяти кредит готівкою у фінансовій компанії Є-КЕШ у розмірі 6500 гривень з 18.10.2019 на умовах повернення до 05.11.2019 з відсотком за користування кредитом у розмірі 351 гривень для погашення процентів по кредиту в AT «ОТП БАНК». Згодом 22.10.2019 р. було накладено арешт на його рахунки в Приватбанку, включно карту № [NUMBER] , на якій все ще знаходилось 2788 гривень, виданих фінансовою компанією Є-КЕШ. Після чого він був змушений взяти новий кредит готівкою у фінансовій компанії Є-Гроші у розмірі 5000 гривень з 25.10.2019 р. на поточні потреби за договором позики [INFO], на умовах повернення до 26.11.2019 р. з комісією 50 гривень за видачу кредиту та 1,79 відсотка за кожен день користування кредитом. Лише 27.11.2019 р. позивачем погашено кредит від компанії Є-Гроші з прострочкою в один день, за що додатково було сплачено відсотків 3104,32 гривень. Таким чином позивач поніс матеріальну шкоду: 351 гривень+3104,32 гривень = 3455,32 гривень. Для встановлення причин повного арешту рахунків позивачем скоєно 6 поїздок на загальну відстань 122,4 км. На той час він мав у власності автомобіль Ауді АЗ 2012 р. в комплектації повного приводу з коробкою автомат та 2 літровим дизельним двигуном. Середній розмір витрат палива складає 9 л/100 км. Таким чином він поніс додаткові транспортні витрати в розмірі 300 гривень. Також він відчув душевні страждання, у зв`язку із протиправним арештом рахунків у нього погіршилось здоров`я і знизився імунітет, що стало наслідком захворювання. Він перебував на лікарняному з 21.10.2019 р. по 25.10.2019 р., є фізичною-особою підприємцем, а тому втратив заробіток за 5 днів хвороби. За попередній рік він отримав 724509 гривень (724509 : 365 днів = 1985 грн/день. 1985 грн. х 5 днів = 9925 грн.) Таким чином неотриманий розмір доходу склав 9925 гривень. Накладення арешту на рахунки призвело до нервового зриву та погіршення здоров`я. Це порушило його звичний образ життя та спричинило погіршення відносин з контрагентами через погіршення ділової репутації. Він не міг собі дозволити оплатити комунальні платежі, здійснити розрахунок з контрагентами, придбати ліки під час лікарняного. Ухвалою суду від 06.03.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05.06.2020 р. замінено Московський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції належним відповідачем - Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У відповідності до ст. 178 ЦПК України 25.03.2020 р. представником відповідача Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 59127904 з примусового виконання постанови №ЕАВ 971499 від 09.03.2019 р., виданої Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції Харківській області про стягнення з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Харківській області заборгованості у розмірі 850,00 гривень. 16.09.2019 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 09.10.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в рамках суми 1131,14 та направлено до AT «Універсал банк», АТ «ОТП Банк», «АТ КБ Приват банк», AT «УкрСиббанк» для подальшого виконання. Позивач мав право звернутись до суду з клопотанням про зупинення виконавчого провадження до вирішення питання по суті, але [PERSON] не скористався даною можливістю. За виконавчим провадженням було змінено державного виконавця на нового у зв`язку з звільненням [PERSON] та призначенням [PERSON] на посаду державного виконавця Московського ВДВС, але чинним законодавством України не передбачено попередження сторін виконавчого провадження про зміну державного виконавця. 23.10.2019 р. на адресу відділу надійшла заява позивача про зняття арешту з усіх рахунків, накладений в рамках примусового виконання виконавчого провадження 59127904 та додано ухвалу за справою №640/12536/19 від 04.07.2019 р. про поновлення строку на скарження до інспектора роти №2 батальйону №5 Управління патрульної поліції в м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта Снарського Д.О. 04.11.2019 р. позивачу надано відповідь про відсутність підстав для зняття арешту з коштів боржника та запропоновано вирішити дане питання в судовому порядку. Наявність шкоди, про яку зазначає позивач, не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. У відповідності до ст. 178 ЦПК України 22.04.2020 р. представником відповідача Головного управління державної казначейської служби України в Харківській області подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими.За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 (справа про відшкодування шкоди державою), структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок саме держави, а не за рахунок коштів державного органу (як просить позивач у позовних вимогах - стягнути саме з Головного Управління державної казначейської служби України у Харківській області).Накладення арешту в рамках виконавчого провадження ще не свідчить про завдану особі моральну шкоду, та підлягає доведенню позивачем. У постанові Верховного суду від 31.01.2018 р. по справі № 813/5138/13-а суд дійшов висновку про те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин. Проте позивач не надав суду взагалі ніяких доказів на підтвердження причинного ув`язку між діями державного виконавця та завданням моральної шкоди.Виконавчі дії державного виконавця проводилися виключно в межах застосування законодавства про виконавче провадження, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. На підставі ст. 179 ЦПК України 01.04.2020 р. позивачем подано відповідь на відзив відповідача Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому він зазначив, що не погоджується з зазначеним відзивом та просить його повернути. Частиною 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Він звертався до начальника Московського ВДВС з відповідною заявою. Він бажає стягнути з відповідача лише витрати, пов`язані з отримання кредиту: проценти та банківську комісію, а не суму кредиту, який був потрібен для існування. У відповідності до ст. 180 ЦПК України представником відповідача Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, в яких він зазначив, що всі документи вхідної кореспонденції реєструються службовою особою діловодства, а ухвала Київського районного суду мю. Харкова по справі № 640/12536/19 не надходила через вхідну кореспонденцію відділу. Порушень з приводу накладення арешту на рахунки позивача на даний час не має, постанова не оскаржувалась, та була чинна, до моменту закінчення виконавчого провадження. В постанові про арешт коштів боржника за ВП №59127904 від 09.10.2019 р. зазначено: накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти та рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та / або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику та в рамках суми 1131,14 гривень. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 р. «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» зазначено: ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком та утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком. Згідно переліку Головне територіальне управління юстиції у Харківській області було ліквідовано та утворено Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідно до наказу Міністерства юстиції від 17.12.2019 р. №4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби» Московський відділ державної виконавчої служби міста Харкова змінив підпорядкування з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків). Тому правонаступником Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області є Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). На підставі ст. 179 ЦПК України позивач своїм правом подання до суду відповіді на відзив відповідача Головного управління державної казначейської служби України в Харківській області не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 16.05.2019 р. відкрито виконавче провадження № 59127904 про примусове виконання постанови ДПП УПП в Харківській області № ЕАВ 971499 від 07.03.2019 р. про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 850,00 гривень. Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Коваленко М.А. від 09.10.2019 р. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках (крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом) належать [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору - 1131,14 гривень. Згідно меморіального ордеру № J1111TRKE5 від 11.11.2019 р. [PERSON] сплачено на користь Московського ВДВС м. Харків 1131,14 гривень у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2019 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 640/12536/19 за позовом [PERSON] до інспектора роти № 2 батальйону № 5 УПП в м. Харкові ДПП лейтенанта Снарського Д.О. про скасування постанови про адміністративне правопорушення. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 р. постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ№971499 від 07.03.2019 р. за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно [PERSON] скасовано, справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито. Позивач [PERSON] 23.12.2019 р. звернувся до Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області з заявою про припинення виконавчого провадження в зв`язку зі скасуванням постанови про адміністративне стягнення. З постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваленко М.А. від 24.01.2020 р. вбачається, що виконавче провадження № 59127904 про примусове виконання постанови ДПП УПП в Харківській області № ЕАВ 971499 від 07.03.2019 р. про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 850,00 гривень закінчено, припинено чинність арешту коштів боржника. При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження необхідно врпаховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (майнова шкода). Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені статтями 1173, 1174 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди. Згідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Вказані статті передбачають спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній діяльності цих суб`єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов`язковий, односторонній). Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України. З конструкції ст. ст.1173, 1174 ЦК України убачається, що шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки для виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до ст. ст. 1173, 1174 ЦК України необхідною умовою є наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності посадової або службової особи органудержавної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Посилання позивача [PERSON] на те, що державний виконавець не мав законних підстав для проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 59127904 у зв`язку з оскарженням в судовому порядку постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Суд звертає увагу, що 11.11.2019 р. позивачем [PERSON] сплачено на користь Московського ВДВС м. Харків 1131,14 гривень у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а 23.12.2019 р. позивач звернувся до Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області з заявою про припинення виконавчого провадження в зв`язку зі скасуванням постанови про адміністративне стягнення. Наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 59127904, передбачених ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» під час розгляду даної справи не встановлено. Посилання позивача на спричинення йому державним виконавцем матеріальної шкоди у сумі 13680,32 гривень на знайшло свого підтвердження матеріалами цивільної справи. Позивач за своїм розсудом уклав кредитні договори, невчасна сплата коштів на їх виконання не є підставою для покладення відповідальності на державного виконавця. Також не підтверджено позивачем, що саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця йому спричинено матеріальну шкоду у виді втрати заробітку за 5 днів хвороби через перебування на лікарняному з 21.10.2019 р. по 25.10.2019 р., додаткових транспортних витрат в розмірі 300 гривень через використання власного автомобіля Ауді АЗ 2012 р. Такі витрати позивача не є фактичними збитками, не є зменшенням або втратою певного особистого чи майнового блага. Посилання позивача на спричинення йому з боку державного виконавця моральної шкоди у розмірі 10000 гривень також не знайшли свого підтвердження матеріалами цивільної справи, судом не встановлено наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності посадової або службової особи органудержавної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою. Предметом доказування у справі про відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено, а позивачем не доведено наявності завданої йому матеріальної та моральної шкоди, протиправності діяння дій заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки ним не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому матеріальних збитків та моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи яким діями (бездіяльністю) відповідача Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вони заподіяні. Доказів спричинення шкоди відповідачем позивач не довів, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилалась в обґрунтування позову. Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed