Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про те, що він працювала в Уманському КП «Комунальник» з 07 грудня 2010 року, наказ № 204-к від 07 грудня 2010 року, інспектором відділу кадрів, виконувала обовязки секретаря з оплатою 0,5 од. 17 січня 2015 року був звільнений з роботи за власним бажанням, наказ про звільнення № 4-к від 14 січня 2015 року. Відмову виплатити усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів. Дії відповідача є незаконними, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. До теперішнього часу розрахунок по виплаті заробітної плати з нею не проведений. Станом на 16 березня 2015 року заборгованість з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та інших виплат становить 26905 гривень 95 копійок. Розмір середнього заробітку за період з 18 січня 2015 року по 17 березня 2015 року становить 8320 гривень 10 копійок, утримань 1627 гривень 41 копійка. Належить до виплати 6692 гривні 69 копійок. Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати» сума компенсації, що належить їй, за несвоєчасно виплачену заробітну плату становить: 5531 гривня 66 копійок, утримання 1052 гривні 12 копійок. Належить до виплати 4479 гривень 54 копійки. Таким чином, загальна сума заборгованості Уманського комунального підприємства «Комунальник» перед нею становить 11172 гривні 23 копійки. Несвоєчасна виплата заробітної плати нанесла їй моральну шкоду. Оскільки не виплачували заробітну плату і його чоловікові, який також працює на УКП «Комунальник», їх родина залишилася без засобів існування. Весь час переживали з приводу існування своєї сімї, внаслідок чого сімя була позбавлена нормального життєвого спілкування. У неї погіршилося здоровя і вона знаходилася на лікуванні, потребувала операції, а також санаторно-курортного лікування в постреабілітаційний період, але у звязку з відсутністю коштів не мала можливості купувати лікарські засоби, а також пройти реабілітацію відповідно до призначення лікаря. Вважає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобовязаний відшкодувати їй моральний збиток у розмірі вартості лікування в санаторії. Просить стягнути з Уманського комунального підприємства «Комунальник» на її, [PERSON], користь компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 6692 гривень 69 гривень; компенсацію за затримку заробітної плати відповідно до інфляції в сумі 4479 гривень 54 копійки; моральну шкоду у сумі 7035 гривень. В ході розгляду справи позивач звернулася до суду із доповненням до позовної заяви та просить суд стягнути з Уманського комунального підприємства «Комунальник» на її користь компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату (у розмірі середнього заробітку за період з 18 січня 2015 року по 23 квітня 2015 року в сумі 11077 гривень 56 копійок; компенсацію за затримку заробітної плати відповідно до інфляції в сумі 7324 гривні 22 копійки; моральну шкоду у сумі 7035 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні в повному обємі підтримала уточненні позовні вимоги та просить суд позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні в повному обємі підтримала позовні вимоги та пояснила, що її довірителька тривалий час була працевлаштована в КП «Комунальник», але при звільненні їй не було виплачено кошти в повному обємі. Вважає позовні вимоги обґрунтованими, тому просить суд позов задоволити. Представник відповідача в судові засідання неодноразово не зявлявся, про розгляд справи повідомлений своєчасно, в установленому порядку, про причини своєї неявки суд не повідомляли, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, представника позивача та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом достовірно встановлено, що згідно трудової книжки серії БТ-ІІ № 3357921, [PERSON] з 07 грудня 2010 року до 17 січня 2015 року працювала на Уманському КП «Комунальник». Звільнена була на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно розрахунку компенсації за затримку виплати заробітної плати відповідно до індексу інфляції [PERSON] належить до виплати 7324 гривні 22 копійки. Згідно розрахунку середнього заробітку [PERSON] за період з 18 січня 2015 року по 23 квітня 2015 року становить 11077 гривень 56 копійок. Згідно\~ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно\~ч. 1 ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, на число календарних днів за цей період. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13\~«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Уманського КП «Комунальник» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільнені працівника та середнього заробітку за період затримки розрахунку підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що неправомірними діями відповідача, позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях з приводу захворювання, неможливості пройти курс лікування, тому виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що моральна шкода заявлена позивачем є обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі 5000 гривень.

Outcome: approved