Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0, 0337 га з кадастровим номером 7410100000:02:026:6126, укладений між [PERSON] (на підставі довіреності) від імені [PERSON] та [PERSON] від 17.10.2015, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., зареєстрованого в реєстрі № 452 від 17.10.2015, мотивуючи вимоги тим, що оспорюваний правочин суперечить положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України, ч. 1 ст. 337 ЦК України, ч. 6 ст. 203 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, представник відповідача та третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Число С. М. у задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на його безпідставність та пропуск строків позовної давності. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 10 квітня 1959 року було надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку на праві особистої власності по [ADDRESS] площею 600 кв.м. [PERSON] був виданий Державний акт від 15 березня 1995 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 674 кв.м. за адресою [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарчих споруд на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів №42 від 20 лютого 1995 року. Рішенням тридцять першої сесії шостого скликання Чернігівської міської ради від 19 квітня 2013 року внесені зміни в рішення виконкому Чернігівської міської ради народних депутатів №42 від 20 лютого 1995 року та зазначено прізвище [PERSON] замість [PERSON] Подружжя [PERSON] та [PERSON] 29 липня 2013 року уклали Договір про визначення часток в праві спільної власності подружжя, за яким домовились про зміну режиму спільної сумісної власності подружжя на режим спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, з визначенням часток у праві спільної власності: [PERSON] - 7/16 частини, а [PERSON] - 9/16 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Також, згідно Договору дарування земельної ділянки від 17 серпня 2013 року, [PERSON] подарував земельну ділянку площею 0,0337 га з кадастровим номером 7410100000:02:026:6127, за адресою [ADDRESS] , [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] зареєстрував своє право власності на 7/16 частини житлового будинку [ADDRESS] . Також, згідно Витягу з Державного земельного кадастру [PERSON] зареєстрував свою земельну ділянку площею 0,0337 га з кадастровим номером 7410100000:02:026:6126, а [PERSON] свою земельну ділянку площею 0,0337 га з кадастровим номером 7410100000:02:026:6127. 06 березня 2014 року [PERSON] подарувала свої 9/16 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0337 га з кадастровим номером 7410100000:02:026:6127 за адресою [ADDRESS] сину, позивачу [PERSON] [PERSON] зареєстрував своє право власності на 9/16 частин житлового будинку та земельну ділянку. Таким чином, позивач набув право власності на 9/16 частин земельної ділянки на підставі ч. 4 ст. 120 ЗК України. 17 жовтня 2015 року [PERSON] подарував земельну ділянку площею 0,0337 га з кадастровим номером 7410100000:02:026:6126 за адресою [ADDRESS] , дочці - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. За результатами судового розгляду судом встановлені достатні правові підстави для визнання в судовому порядку недійсним оспорюваного Договору дарування земельної ділянки у зв`язку з недодержанням положень ч. 1, ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч. 1, ч. 4 ст. 120 ЗК України, проте суд має розглянути заяву відповідача про застосування позовної давності, яка нею зроблена до винесення рішення у справі. Відповідно до ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була могла) довідатися про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд вважає, що початок перебігу строку позовної давності, тобто момент, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав є дата укладення оспорюваного правочину, що позивачем не заперечується, але він посилається на поважні причини пропуску строку, а саме на збирання необхідних для звернення до суду документів та поганий стан здоров`я. Суд враховує, що норма ч.1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Із позовом про визнання недійсним Договору дарування земельної ділянки позивач звернувся до суду 23.08.2019 року, тобто після спливу трирічного строку, встановленого законом для звернення до суду за захистом своїх прав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте в їх задоволенні слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем загального строку позовної давності, встановленого законом для звернення до суду за захистом своїх прав.

Outcome: dismissed