Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 24.04.2008 р. працює охоронцем у ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», з вересня 2010 року відповідча став виплачувати заробітну плату періодично, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 26 744,76 грн., про стягнення якої з відповідача на користь позивача у позові й заявлено відповідну вимогу. Разом з тим, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 189,34 грн. - компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач в особі представника за довіреністю, позов визнав частково - в сумі 20 308,55 грн., та пояснив, що вимоги за квітень 2013 р. - серпень 2013 р., жовтень 2013 р. в сумі відповідно 1 901, 77 грн., 1063,10 грн., 1089,14 грн., 1047,20 грн., 1097,80 грн. та 1047,20 грн. стягнути з відповідача рішенням КТС ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема»Ю посвідчення на примусове виконання були направлені до ВДВС для примусового виконання, а заборгованість по заробітній платі за жовтень 2013 р. отримана позивачем матеріалами, що підтверджується товарно-транспортною накладною. Разом з тим, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні вимоги позову про стягнення з відповідача на користь позивача 189,34 грн. - компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, посилаючись на те, що заробітна плата позивачу не виплачувалася, а компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно ст. 34 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати», затвердж. Постановою КМУ від 20.12.1997 р. №1427, за умови затримки виплати нарахованої заробітної плати на один та більше календарних місяців. Оскільки заробітна плата позивачу не виплачувалася, як наслідок компенсація не проводилася, працівник не звільнений, тому, на переконання представника позивача, стягнення вказаної компенсації в судовому порядку необґрунтовано. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги закону у частині обов'язку дотримання строків та періодичності виплати заробітної плати, що призвело до утворення заборгованості по виплаті заробітної плати та непроведенні розрахунку при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України. Згідно наказу №332/к від 25.04.2008 р. позивач був прийнятий на роботу до ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» у службу безпеки охоронцем. Відповідно до наданих представником відповідача у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 20 308,55 грн., з яких: заборгованість за вересень 2010 року - 999,96 грн., грудень 2010 р. - 984,76 грн., січень 2011 р. - 1 127,33 грн., червень 2011 р. - 1 143,54 грн., липень 2011 р. - 1 180,68 грн., серпень 2011 р. - 1 161,54 грн., вересень 2011 р. - 1 112,99 грн.,жовтень 2011 р. - 770,54 грн., листопад 2011 р. - 414,77 грн., грудень 2011 р. - 1 080,44 грн., березень 2012 р. - 1 337,24 грн., квітень 2012 р. - 1 000,84 грн., травень 2012 р .- 1 256,09 грн., червень 2012 р. - 1 288,49 грн., липень 2012 р. - 1 002,84 грн., вересень 2012 р. - 1 095,08 грн., січень 2013 р. - 1 028,38 грн., лютий 2013 р. - 1 134,55 грн., вересень 2013 р. 1 188,49 грн., жовтень 2013 р. - 1 047,20 грн. Разом з тим, за письмовою заявою позивача з його заробітної плати було утримано 1 047,90 грн. за труби б/у; відповідно до пояснень позивача таким чином в цьому розмірі в натуральній формі була виплачена заробітна плата. За ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами; комісія по трудових спорах приймає рішення більшістю голосів її членів, присутніх на засіданні (ч. 1 ст. 227 КЗпП України). Відповідно до ст. 229 КЗпП України рішення комісії по трудових спорах підлягає виконанню власником або уповноваженим ним органом у триденний строк по закінченні десяти днів, передбачених на їх оскарження (стаття 228), за винятком випадків, передбачених частиною п'ятою статті 235 цього Кодексу. Згідно ст. 230 зазначеного кодексу у разі невиконання власником або уповноваженим ним органом рішення комісії по трудових спорах у встановлений строк (стаття 229) працівникові комісією по трудових спорах підприємства, установи, організації видається посвідчення, що має силу виконавчого листа. Індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). Судом встановлено, що в інтересах працівників Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», у тому числі в інтересах позивача, до комісії по трудових спорах Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» звернулася представник [PERSON], та комісією було ухвалено рішення про стягнення заробітної плати з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь працівників (у тому числі на користь позивача), та було видано посвідчення на примусове виконання рішення комісії по трудових спорах. Так, відповідно до посвідчення №107 від 22.05.2013 р. на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 091,77 грн. (за квітень 2013 року), відповідно до посвідчення №118 від 25.07.2013 р. - 1 063,10 грн. (заробітна плата за травень 2013 р.), відповідно до посвідчення від 29.07.2013 р. №129 - 1 089,14 грн. (заробітна плата за червень 2013 р.), відповідно до посвідчення від 13.09.2013 р. №142 - 1 047,20 грн. (заробітна плата за липень 2013 р.), відповідно до посвідчення №152 від 22.10.2013 р. - 1 097,80 грн. (заробітна плата за серпень 2013 р.). Таким чином, скориставшись позасудовим порядком розгляду трудового спору (ст. 221 КЗпП України), трудові права позивача були захищені іншим органом, який має право розглядати трудовий спір, рішення якого підлягає виконанню у встановленому законом порядку, а не шляхом звернення до суду за вирішенням спору, який вже вирішений у встановленому законом порядку, через що розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі складає суму 20 308,55 грн., яка порахована з врахуванням пред'явлених до виконання рішень комісії по трудових спорах, зазначених вище. Що стосується вимоги позову про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати за порушення термінів її виплати, суд погоджується зі слушністю доводів позивача щодо наявності підстав для такого стягнення, які передбачені ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (Постанова КМУ №1427 від 20.12.1997 р.), відповідно до п. 2 якого компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial