Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 09.03.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 226 000 гривень, що на день передачі грошей відповідали еквівалентові суми 9 812, 39 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленим на момент укладення даного договору та зобовязався повернути вказану суму до 01.06.2016 року. Однак, у визначений договором строк відповідач борг не повернув, а тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 257 739, 50 грн., 3% річних у розмірі 2 280, 35 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у розмірі 226 000 гривень, що на день передачі грошей відповідали еквівалентові суми 9 812, 39 доларів США за офіційним курсом НБУ. Відповідно до п.2 договору сторони домовились про те, що договір є безпроцентним, а остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01.06.2016 року. Відповідно до розписки, наявної в матеріалах справи, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 224 000 грн. та зобовязався повернути вказаний борг до 01.06.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 256 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом частини другої статті 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання та три відсотки річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. У розумінні положень ст. 625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних складаються тільки із суми боргу, а не від загальної суми, що стягнута судом при попередньому розгляді справи, тому при розрахунку інфляційних витрат та 3% річних враховуються лише грошові зобовязанні за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] І надав у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 224 000 грн. 00 коп., які відповідач повинен був повернути до 01.06.2016 року. Дана обставина підтверджується поясненнями позивача та розпискою, написаною відповідачем власноручно. Відповідно до правового висновку ВСУ в постанові від 11.11.2015 року №6-1967цс15 за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON]. на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 222 656 грн., 3% річних 1958, 15 грн., а також на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 2 600 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial