Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивач посилається на те, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому - позивачу належний їй житловий будинок, розташований за вказаною адресою. Він - позивач своєчасно прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою. Але нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на належний померлій [PERSON] житловий будинок. Тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства (а.с.66). Подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.67). Відповідач - Болградська міська рада Одеської області про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.65), представник міської ради за довіреністю направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі в судовому засіданні, та визнання позовних вимог (а.с.71-72). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням № 157 від 11.06.1959 року виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області було виділено земельну ділянку розміром 586.6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] [PERSON] для індивідуального будівництва (а.с.45, 71, 113-116). 09 липня 1959 році між Відділом комунального господарства Болградської міської ради та [PERSON] було укладеного договір на підставі вище названого рішення № 157 від 11.06.1959 року про передачу забудовнику [PERSON] на праві безстрокового користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] [PERSON] для будівництва глинобитного житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами у повній відповідності до затвердженого проекту від 20.07.1959 року № 130 (а.с.8, 75). Проект будівництва був погоджений у встановленому порядку відповідно до вимог, діючого на той час законодавства (а.с.73-74). 24 липня 1959 року надано дозвіл Відділом комунального господарства виконавчого комітету Болградської міської ради [PERSON] на будівництво житлового будинку розміром 6.5 м х 8 м на земельній ділянці розміром 586.6 кв.м. в строк до 24 липня 1962 року (а.с.9, 76). 27 липня 1959 року на підставі акту представника Ізмаїльського міжміського бюро технічної інвентаризації в м.Болград на підставі рішення № 157 від 11.07.1959 року виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області здійснено виділ в натурі земельної ділянки площею 600 кв. м за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (а.с.7, 77). Згідно дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] вбачається, що 18 квітня 1968 року була проведена перша технічна інвентаризація цього домоволодіння, яка свідчить про те, що будинок був побудований, і перебував у користуванні власника. Остання технічна інвентаризація цього домоволодіння була здійснена КП «Болградське БТІ» 16.09.2011 року, в якій власником домоволодіння значився [PERSON] (а.с.11-15). Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Таким чином, на виконання вимог п.1.4 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» № 127, затвердженої наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року, з послідуючими змінами, КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» було здійснено технічну інвентаризацію названого житлового будинку з надвірними будівлями. На підставі інвентаризації було виготовлено і видано технічний паспорт за станом на 16.09.2011 року. Пункт 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських споруд і прибудов до них, то що», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011року № 91, зі змінами, внесеними наказом від 13.06.12 року №304, передбачено, що документом, який засвідчує відповідність зазначеного будівництва до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатом технічної інвентаризації. У відповідності до п. 3.2. розділу 3 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 09.08.2012 року «Не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявність технічного паспорту, оформленого належним чином на дане домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], підтверджує право власності на нього [PERSON]. Слід зазначити, що згідно повідомлення Комунальної установи «Ізмаїльський архів» Ізмаїльської міської ради від 16.08.2016 року № 38-к, в документах виконавчого комітету Болградської міської ради за 1944-1970 роки відомостей про перейменування провулку Степного на провулок Райнова - не має (а.с.69). Однак, згідно листа Болградської міської ради Одеської області провулок Степний і провулок Райнова є одним і тим же провулком (а.с.119). 11 березня 1994 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS], яку прийняла його дружина [PERSON] шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, але до нотконтори з заявою не зверталась, що підтверджується: -свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим на підставі актового запису про шлюб № 158 від 26.12.1964 року, складеним Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.48); -домовою книгою на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], згідно якої спадкодавець [PERSON] та спадкоємиця [PERSON] були зареєстровані та проживали за цією адресою, що свідчить про вступ в управління та володіння (а.с.78-94); -довідкою Болградської міської ради Одеської області № 3461 від 07.11.2016 року, згідно якої, на час смерті [PERSON] в спадковому домоволодіння була зареєстрована і проживала його дружина [PERSON] (а.с.95). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року). За повідомленням Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 13.07.2016 року за №1401/01-16 спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась, спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися (а.с.32-33). Таким чином, [PERSON], як спадкоємиця першої черги за законом, фактом вступу в управління і володіння спадковим майном вважається такою, яка прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка [PERSON]. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, [PERSON] набула право на це майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Тим самим вона стала єдиним власником всього домоволодіння. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER], актовий запис № 60 (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. На час смерті спадкодавця [PERSON] разом з нею ніхто зі спадкоємців не проживав і не був зареєстрований, що підтверджується довідкою Болградської міської ради Одеської області від 07.11.2016 року № 3462 (а.с.96). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], посвідченим державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Станєвою В.Б. від 22.02.2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 945 (а.с.40), є її син [PERSON], позивач по справі (а.с.6). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Вказану спадщину прийняв позивач [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], як спадкоємець за заповітом від 22.02.2005 року, шляхом звернення з заявою до Болградської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом (а.с.40), що підтверджується копією спадкової справи № 350/2005 року заведеної до майна померлої [ADDRESS] [PERSON]. Однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалося (а.с.34-42). Нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.04.2016 року (а.с.3). Вищий спеціалізований суд України у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, також зазначив у п. 3.1, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved