Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові зазначив, що 02.01.2018 року її було обрано головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Златосвіт» та на підставі наказу № 1-к від 16.02.2018 року вона приступила до виконання обов`язків. 03.03.2019 року, рішенням правління ОСББ «Златосвіт», яке оформлено протоком від 03.03.2019 року вона була звільнена з посади голови правління з 14.03.2019 року, оскільки загальними зборами не була обрана до складу нового правління. Трудовий договір був розірваний з ініціативи власника або уповноваженого органу у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи, що передбачено ст.. 41 п.5 КЗпП України, а тому їй, відповідно до ст.. 44 КЗпП України повинна бути виплачена вихідна допомога у розмірі не менше шестимісячного заробітку. Оклад голови правління складав 5424 грн. 90 коп. 26.04.2019 року, новим головою правління було видано наказ 4-к, яким внесено зміни до наказу № 2-к від 14.03.2019 року та її було звільнено на підставі п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що наказ від 26.04.2019 року є незаконним, оскільки її було звільнено у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи, а тому просила скасувати вказаний наказ та стягнути на її користь невиплачену суму вихідної допомоги. 12.04.2019 року відкрито провадження по справі, ухвалено про розгляд справи у спрощеному порядку з повідомленням сторін, відповідачеві встановлений строк на подання відзиву до суду. 10.05.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що відповідач позов не визнає, зміни в наказ було внесено правомірно, а тому не має підстав для виплати вихідної допомоги відповідачці. Просив у задоволенні позову відмовити. 20.05.2019 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що звільнено її було з посади голови правління ОСББ, оскільки на загальних зборах, про які її повідомлено не було, її не було обрано до складу нового правління, з числа осіб якого обирається голова правління. Вона, будучи посадовою особою, видала наказ про звільнення та про припинення своїх повноважень. В наказі було зазначено про виплату їй вихідної допомоги. В день звільнення, 14.03.2019 року, приблизно о 21-00 годині їй було видано трудову книжку, у якій зазначено про звільнення на підставі п.5 ст. 41 КЗпП України, виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Вихідну допомогу виплачено не було, через що вона була змушена звернутися до суду з позовом. Коли відповідач надав відзив на позовну заяву, вона дізналася, що новий голова правління Орєхов А.В., 26.04.2019 року виданий наказ, яким внесено зміни до наказу від 14.03.2019 року де було зазначено, що її звільнено на підставі п.9 ч.1 1 ст. 36 КЗпП України. Вона не згодна з наказом, бо вважає, що звільнена була вірно, як посадова особа на підставі ст.. 41 п.5 КЗпП України, тому просила скасувати наказ та стягнути з відповідача суму вихідної допомоги. Представник позивача адвокат Слєсарь О.В. у судовому засіданні підтримав позов. Суду пояснив, що позивачка працювала головою правління ОСББ, була посадовою особою, тому її повинно бути звільнено на підставі ст.. 41 п.5 КЗпП України і виплачено суму вихідної допомоги. Під час знаходження позову у суді, відповідач змінив наказ про звільнення, що є незаконним, тому просив задовольнити позовні вимоги позивача. Представник відповідача адвокат Попова О.В. заперечує проти задоволення позовних вимог. Суду пояснила, що позивачка працювала головою правління з січня 2018 року по 14.03.2019 року. На чергових загальних зборах, [PERSON] не ввійшла до складу правління, із складу якого обирається голова правління, тому підлягала звільненню. Вона сама видала наказ про звільнення. Оскільки у протоколі від 17.02.2019 року не було зазначено на підставі якої статті підлягала звільненню [PERSON] , новим головою правління було внесено зміни до наказу про звільнення позивачки за п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а тому вихідна допомога позивачці виплаті не підлягає. Просила залишити без задоволення позовні вимоги. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, направивши письмову заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів уу цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Таким чином, для правильного вирішення спору необхідно встановити наявність матеріальних та процесуальних підстав для зміни причини формулювання звільнення позивача з підприємства та виплати їй відповідних сум. Судом установлено, що відповідно до наказу № 1-к від 15.01.2018 року позивачка по справі [PERSON] була призначена на посаду голови Правління ОСББ « Златосвіт» ( а.с.9). Як вбачається з протоколу № 2 від 02.03.2019 року загальних зборів ОСББ «Златосвіт», порядку денного, у тому числі обрання нового складу правління ОСББ, було обрано новий склад правління, до якого [PERSON] не увійшла ( а.с.53-63). Відповідно до протоколу № 02-02/19 від 03.03.2019 року відбулися загальні збори ОСББ «Златосвіт», в порядок денний яких було включено питання вибору голови та заступника голови ОСББ, [PERSON] було звільнено з посади голови правління з 14.03.2019 року (а.с 64-65). [PERSON] 14.03.2019 року подала заяву про її звільнення у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи ( а.с.7) та 14.03.2019 року видала наказ про звільнення на підставі п.5 ст. 41 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку і вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України ( а.с.8). До 09.04.2019 року, тобто до часу звернення позивачки до суду, сума вихідної допомоги їй виплачена не була, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача. 26.04.2019 року голова правління ОСББ «Златосвіт» Орєхов А.В. видав наказ про внесення змін до наказу № 2-к від 14.03.2019 року, за яким [PERSON] звільнено на підставі п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України ( а.с.78). Доказів вручення копії наказу чи ознайомлення [PERSON] з наказом від 26.04.2019 року, представником відповідача суду не надано. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при їх розгляді необхідно неухильно додержуватись Конституції України, КЗпП й інших актів законодавства. У п.18 зазначеної Постанови вказано, що при розгляді відповідної категорії справ судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Особливості праці членів кооперативів та їх об`єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. Так, п. 11 Статуту ОСББ «Златосвіт» визначено, що виконавчим органом Об`єднання» є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам, правління здійснює керівництво діяльністю ОСББ та приймає рішення з питань діяльності. Так, п.15 Статуту ОСББ «Златосвіт» передбачено, що Правління зі свого складу обирає голову правління та визначено його обов`язки. Згідно п.10 Статуту ОСББ «Златосвіт» визначено, що рішення загальних зборів відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Відповідно до ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім інших, може бути розірваний у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу ( п.2), а також відповідно до п.5 у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб. Як вбачається з наказу № 2-5 від 14.03.2019 року, [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Підставою видачі наказу послугувало рішення загальних зборів від 02.03.2019 року, яким було обрано новий склад правління, до якого позивачка не ввійшла та рішення засідання Правління ОСББ «Златосвіт» від 03.03.2019 року, яким було звільнено з посади Голови правління Мірошніченко Г . Ф . з 14.03.2019 року, але без зазначення підстав такого звільнення. Підсумовуючи вказане вище, суд вважає, що звільнення [PERSON] відбулося за рішенням вищого статутного органу ОСББ- загальних зборів співвласників, яким було припинено повноваження членів правління, у тому числі і голови правління, що є підставою для звільнення з посади голови правління [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України ( припинення повноваження посадових осіб). Відповідно до ст. 44 КЗпП України, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше шестимісячного середнього заробітку. Середньомісячна заробітна плата [PERSON] складала 5424 грн. 90 коп., тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума вихідної допомоги у розмірі 32 549 грн. 40 коп. ( 5424,90 грн. х 6). 26.04.2019 року голова правління ОСББ «Златосвіт» Орєхов А.В. видав наказ про внесення змін до наказу № 2-к від 14.03.2019 року, яким [PERSON] звільнено на підставі п.9 ч.1 ст. 36 КЗпП України ( а.с.78), який, з урахування вказаного вище та встановленого судом у процесі розгляду справи, підлягає скасуванню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1536 грн. 80 коп. ( 768 грн. 40 коп. та 768 грн. 40 коп.). Інші позовні вимоги позивача, необхідно залишити без задоволення.

Outcome: partial