Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим в ході слухання справи позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь борг, який станом на 07.12.2017 року становить 27109 грн., що еквівалентна 1100 доларам США, основного боргу і 3% річних від простроченої суми боргу з 11.12.2014 року по 23.10.2017 року за 1047 днів 2552, 93 грн. В позові і в судовому засіданні позивач і її представник пояснили, що 20.01.2014 року [PERSON] та її мати [PERSON] взяли в неї та її сина в борг 1000 доларів США та 25000 грн., які зобовязались повернути 20.06.2014 року, про що власноручно написали розписку, яку обидві підписали. 08.11.2014 року відповідач і її мати в розписці підтвердили, що на час її написання їх борг перед позивачем і її сином становить 1000 доларів США,10000 гривень, що на той час становило еквівалент 1250 доларів США, та 12000 гривень, що становило 1500 доларів США без врахування процентів, а разом борг станом на 08.11.2014 року становив 3750 доларів США, які відповідач і [PERSON] зобовязалися віддати в гривнях в еквівалентній сумі на час повернення боргу, який цією розпискою було визначено до 11.12.2014 року. В день написання розписки з вказаної суми боргу було повернуто 23250 грн, що було еквівалентно 1550 доларам США, таким чином залишок боргу дорівнював 2200 доларам США. До часу розгляду справи в суді борг відповідач їй не повернула. Відповідач прострочила виконання грошового зобовязання на 1047 днів, починаючи з 11.12.2014 р. по 23.10.2017 р., в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача ще 3% річних від простроченої суми з розрахунку 27109 грн. : 360 дн. : 100% х 3% х 1047 дн.= 2365 грн. Позивач і її представник у суді підтримали остаточні позовні вимоги з тих же підстав, що зазначені в позові, в остаточному розмірі основного боргу, що визначений в останньому судовому засіданні, в гривні, виходячи з її курсу до долару США станом на 07.12.2017 р. та виходячи з того, що частина боргу відповідача складає ? від суми, що отримувалась в борг нею і її матірю. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснили, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки їй лише відомо про якісь борги матері, відповідач не отримувала від позивача грошей, приймала лише участь в написанні матірю розписки 08.11.2014 року, оскільки та просила її допомоги розібратися зі своїми боргами перед позивачем, що мали місце раніше, мати писала цю розписку під тиском та загрозами позивача та її сина, ані мати, ані вона особисто 08.11.2017 року ніяких грошей від позивача і її сина не отримували, розписка є безгрошовою, просить в позові відмовити. Вислухавши позивача, відповідача та їх представників, дослідивши письмові докази по цивільній справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 20.01.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] та [PERSON] договір позики, за яким отримали від позикодавців 1000 (одну тисячу) доларів США та 25000 (двадцять пять тисяч) гривень, які зобовязались повернути до 20.06.2014 року, про що свідчить розписка від 20.01.2014 р. (а.с. 44), що є належним і допустимим доказом, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України, у відповідності до якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми. Позиція відповідача ї її представника щодо безпідставності позову через безгрошовість договору позики судом до уваги не приймаються, оскільки договір позики через його безгрошовість не є нікчемним договором, а лише може бути оспорений, вказаний договір ніким з позичальників не був оспорений у відповідності до ч. 1 ст. 1051 ЦК України, а при розгляді цієї справи відповідач і її представник пояснили, що не мають належних і допустимих доказів для оспорювання договору, в звязку з чим факт укладення вказаного договору і отримання грошей судом визнається встановленим. На підставі вказаного договору позики у відповідача виникло первісне зобовязання, умови виконання якого визначені в розписці від 20.01.2014 р., та яке було припинене внаслідок новації 08.11.2014 року за домовленістю сторін первісного зобовязання про його заміну, що підтверджується розпискою від 08.11.2014 р. (а.с.43), поясненнями відповідача в суді, про те, що 08.11.2017 року всі сторони первісного зобовязання домовилися про умови, визначені в розписці, але гроші при цьму ніхто нікому не передавав і ніхто не від кого не отримував, та відповідає вимогам ст. 604 ЦК України, у відповідності до яких зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням між тими ж сторонам (новація). За новим зобовязанням [PERSON]І та [PERSON] прийняли на себе обовязок повернути [PERSON] і [PERSON] борг з визначеною в розписці валютою платежу в гривні по курсу долару США на день повернення в сумі 3750 доларів США до 11.12.2014 року, з яких в той же день повернули 23250 грн., які були еквівалентні на день платежу 1550 доларам США, виконавши зобовязання частково, залишивши невиконаним зобовязання в частині суми, що еквівалентна 2200 доларам США. На підтвердження факту укладення цього правочину під загрозами, як зазначила відповідач в своїх запереченнях, а також того, що підпис в цій розписці зроблений не нею, належних і допустимих доказів відповідач суду не надала. Таким чином, судом встановлено, що 08.11.2014 року між позивачем і відповідачем виникло правовідношення, в якому одна сторона [PERSON] і [PERSON] (боржники) повинні вчинити на користь іншої сторони [PERSON] та [PERSON] (кредиторів) певні дії, а саме повернути борг, а у кредиторів [PERSON] і [PERSON] виникло право вимагати у боржників [PERSON] і [PERSON] їх обовязку, тобто виникло зобовязання на підставі правочину про новацію боргу, що відповідає ст. 509 ЦК України, згідно з якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана здійснити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати у боржника виконання його обовязків. Зобовязання виникають на засадах, встановлених ст. 11 ЦК України, серед яких є договори та інші правочини ( п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Вирішуючи питання про розмір суми, яку відповідач на виконання зобовязання має сплатити позивачу, суд виходить з наступного: Як вбачається з правочину про новацію боргу, в ньому брали участь два кредитори позивач і її син [PERSON] і два боржники відповідач і її мати [PERSON] [PERSON] і [PERSON] померли в 2015 році, ці обставини визнаються і не заперечуються сторонами, в звязку з чим суд вважає їх встановленими. У відповідності до вимог ст. 540 ЦК України, якщо у зобовязанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обовязок в рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Оскільки ані договором, ані актами цивільного законодавства іншого не встановлено, позивач [PERSON] має право вимагати у відповідача виконання перед нею зобовязання в ? частці, як один з двох кредиторів, а відповідач [PERSON] має виконати свою ? частку зобовязання, як один з двох боржників, що загалом дорівнює ? частці суми зобовязання і становить суму, еквівалентну 550 доларам США. Крім того, позивач [PERSON], як спадкоємець свого померлого сина [PERSON] другого кредитора за вищезазначеним зобовязанням, набула в порядку спадкування і його право кредитора в цьому ж зобовязанні, що належало йому за життя, вимагати від відповідача виконання її ? частки зобовязання в сумі, що еквівалентна 550 доларам США, що узгоджується з приписами ст. ст. 1218, 1219 ЦК України щодо входження до складу спадщини, в числі інших, прав, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та не є правами кредитора, що передбачені ст. 608 ЦК України. На підставі зазначених норм ЦК України право позивача [PERSON] вимагати від відповідача [PERSON] виконання зобовязання в сумі, еквівалентній 1100 доларам США, є законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно висуваються. У відповідності зі ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Як встановлено судом, не оспорюється відповідачем, станом на час розгляду справи в суді зобовязання відповідача перед позивачем не виконане на суму, що еквівалентна 1100 доларам США, в звязку з чим згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, оскільки не виконав зобовязання у строк, встановлений договором. У розписці від 08.11.2014 року кінцевим строком виконання зобовязання визначено 11.12.2014 року, до теперішнього часу грошові кошти [PERSON] не повернуті. У відповідності до ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки. Ст. 625 ЦК України передбачає право кредитора вимагати від боржника, що прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити неустойку за весь час прострочення 3% річних від простроченої суми. Позивач просить стягнути з відповідача суму основного грошового зобовязання в розмірі 27109 гривень, що еквівалентно 1100 доларам США станом не на час його виконання, а на 07.12.2017 року по офіційному курсу НБУ, а неустойку не за весь час прострочення, а лише до 23.10.2017 р., що узгоджується з його правом розпоряджатися своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, що передбачено ч. 2 ст. 11 ЦПК України, внаслідок чого, суд у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог, що не позбавляє позивача на звернення до суду з іншими не охопленими цим позовом вимогами, виходячи з того, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні , але сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що і було зазначене у зобовязання 08.11.2014 року. У відповідності до ст. 533 ЦК України , якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з офіційним курсом гривні до долару США станом на 07.12.2017 року 1100 доларів США дорівнює 27109 гривням, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як основне грошове зобовязання. З дня закінчення строку виконання зобовязання 11.12.2014 року до дня, визначеного в позовних вимогах [PERSON] - 23.10.2017 року пройшло 1047 днів, за які має бути нараховано 3% річних, що становить не 2365 гривень згідно з підрахунком позивача, 2333 грн. (27109 грн. : 365 дн. : 100% х 3% х 1047 дн.), та підлягає стягненню з відповідача разом з сумою боргу, що разом становить 29442 гривні. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial