Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 03.10.2018р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір , згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10 000грн. строком до 16.10.18 та платою за користування кредитом у розмірі 2800грн. В подальшому відповідач пролонгував строк користування кредитом до 30.10.18, за що сплатив проценти щодо пролонгованого кредиту в сумі 2800грн. Відповідач свої зобов`язання не виконав, не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з чим стягнути з відповідача заборгованість в сумі 17 800грн., що складається з суми кредиту, плати за користування кредитом та 5000грн. частини штрафу,яка згідно п.5.4 Договору становить 24064грн. та 1921грн.сплаченого судового збору. Згідно ухвали судді Франківського районного суду м.Львова Мартинишин М.О.від 11.03.2019р.відкрито загальне позовне провадження у даній справі та встановлено відповідачу термін для подачі відзиву на позов, призначено підготовче судове засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Мартьяновій С.М. Відповідно до ухвали судді Франківського районного суду м.Львова Мартьянової С.М. від 10.10.19 справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 22.07.21р.закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 07.09.21. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Клопотань про перенесення розгляду справи чи слухання справи у відсутності відповідача до суду не надходило. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03.10.2018р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №03.10.2018-100003112 , згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 10 000грн. строком на 14 календарних днів до 16.10.18 та з оплатою за користування кредитом у розмірі 2800грн., що становить 28% за 14 календарних днів. Як вбачається з п.5.4 Договору,в разі неповернення кредиту у встановлений договором термін, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% за перший день невиконання, максимальний розмір штрафу встановлюється законом. Згідно п.7.1 Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до позичальника може бути застосовано штраф, згідно п.5.4. кредитного договору. На виконання вимог кредитного договору позивачем було видано кредит відповідачу на суму 10 000грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.10.18р. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049,1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Крім цього відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором , допустив заборгованість на загальну суму 17 800грн., що складається з 10000 грн.суми кредиту,2800грн. плати за користування кредитом та 5000грн. частини штрафу, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: approved