Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 22.04.2016 р. він дав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 88795,00 грн., що на той момент було еквівалентно 3500 доларів США за офіційним курсом НБУ, на підтвердження чого була надана розписка, в якій боржник зобов`язався повернути кошти в валюті України, але з розрахунку суми боргу у доларах США по курсу НБУ на день повернення боргу. Відповідач [PERSON] повідомив, що частину боргу у сумі 11000,00 грн. (що еквівалентно 409,00 доларам США) 29.12.2016 р. перерахував на картковий рахунок відповідача [PERSON] з проханням переказати кошти позивачу. Станом на день звернення до суду кошти повернуті не були. Просив стягнути з [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ,паспорт [NUMBER] , виданий 18.10.1996 р. Ворошиловським РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області на його користь борг в сумі 82344,24 грн.; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на його користь безпідставно набуте майно грошові кошти в сумі 11000,00 грн.; витрати по справі покласти на відповідачів. 23.12.2019 р. позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ,паспорт [NUMBER] , виданий 18.10.1996 р. Ворошиловським РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області на його користь борг в сумі 82344,24 грн. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що грошові кошти в сумі 11000,00 грн. повернув [PERSON] . Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно розписки від 22.04.2016 р. [PERSON] взяв у борг 3500 доларів США, які зобов`язався повернути: 800 доларів США до 31.12.2016 р., 1500 доларів США до 31.12.2017 р., 1200 доларів США до 31.12.2018 р. Розрахунок провести у гривнях по курсу долара США на день сплати. Згідно виписки, 31.12.2016 р. на рахунок [PERSON] було перераховано 11000,00 грн. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 \~ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. \~У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 88795,00 грн. (що еквівалентно 3500 доларів США), а відповідач [PERSON] , отримавши їх, належним чином не виконав свої обов`язки по їх поверненню, 31.12.2016 р. повернув тільки частину боргу у розмірі 11000,00 грн. (що еквівалентно 409 доларів США), тому судом встановлено, що станом на день звернення позивача із позовом 30.04.2019 року загальний розмір боргу складає 82344,24 грн. (3500 доларів США 409 доларів США = 3091 доларів США * 26,89 грн.). Велика палата Верховного суду в своїй постанові від 16.05.2018 року (справа № 686/21962/15-ц) прийшла до такого правового висновку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Верховний суд при розгляді цивільної справи № 639/7335/15-ц вказав, що тлумачення частини четвертої статті\~202, частини другої статті\~626, статті\~1046 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 823,44 грн.

Outcome: approved