overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В даний час сім`я позивача та відповідача розпалася, подружні відносини припинені. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та [PERSON] В судове засідання позивач не з`явився, направивши заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання відповідач також не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти позову. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідившиматеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 24 червня 2016 року, який зареєстровано у Ковпаківському районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумській області, за актовим записом № 464, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9). Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. В зв`язку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них постійно виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони проживають кожен своїм життям і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім`ї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. В даний час сім`я позивача та відповідачки розпалася, подружні відносини припинені. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, направивши заяву, в якій представник просив проводити розгляд справи у їх відсутність, пзивач свої вимоги підтрим в повному обсязі. В судове засідання відповідачка також не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 28 серпня 2018 року, який зареєстровано у Зарічному районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 5). Від подружнього життя сторони спільних дітей не мають. В зв`язку з тим, що подружжя втратило почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного, у них постійно виникають конфлікти та сварки, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони проживають кожен своїм життям і не підтримують шлюбних стосунків. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім`ї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що між ним та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі [INFO] в них народився син - [PERSON], який проживає з позивачем. В даний час сім'я розпалася, подружні відносини припинені. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюбу між ним та [PERSON] та стягувати з відповідачки аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 1000,00 гривень, щомісячно, до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач свої вимоги в частині стягнення аліментів підтримав в повному обсязі, а в частині розірвання шлюбу відмовився, оскільки відповідачка в 2014 році вже зверталася до суду та рішенням мирового судді судової ділянки № 2 судового району м. Льгова та Льговського району їх шлюб вже було розірвано. Відповідач в судове засідання не з'явилася, була допитана мировим суддею судової ділянки № 2 судового району м. Льгова та Льговського району та в своїх пояснення зазначила, що вона з позовом згодна частково, згодна з вимогами про розірвання шлюбу, оскільки вона вже сама подавала до Льговського суду, а з вимогами в частині стягнення аліментів - не згодна. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню в частині стягнення аліментів, а в частині розірванні шлюбу - підлягає закриттю в зв'язку з заявою позивача про відмови від даних вимог. Судом встановлено, що 27.02.2013 року між сторонами було укладено шлюб , зареєстрований у відділі ЗАЦС Адміністрації Льговського району Курської області, актовий запис № 26 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). За час перебування у шлюбі сімейні стосунки між позивачем і відповідачем не склалися внаслідок різних поглядів на сімейне життя. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України відповідачка як мати дитини зобов'язана утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття, а тому з неї належить стягувати аліменти. Оскільки дитина проживає з позивачем, відповідачка є особою працездатного віку, офіційно працевлаштована, суд з врахуванням обставин, викладених в ст. 182 СК України, визначає розмір аліментів на дитину в твердій грошовій сумі, по 1000,00 гривень, щомісячно, до повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що між ним та [PERSON] у липні 2014 року було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , 2015 року народження. На даний час сім`я позивача та відповідача розпалася, подружні відносини припинені. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою. У судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачка також в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Суд, дослідившиматеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі вступили в шлюб 11 липня 2014 року, який зареєстровано виконкомом Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від шлюбних відносин сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . У зв`язку\~з тим,\~що подружжя\~втратило почуття\~любові,\~взаємоповаги та\~порозуміння один\~до одного,\~у них\~постійно виникають\~конфлікти та\~сварки,\~вони вважають,\~що їх\~сім`ю зберегти\~неможливо.\~На даний\~час вони\~проживають кожен\~своїм життям\~і не\~підтримують шлюбних\~стосунків. Позивач \~категорично наполягає\~на розірванні\~шлюбу з\~відповідачем. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та\~чоловік зобов`язані\~спільно піклуватися\~про побудову\~сімейних відносин\~між собою\~та іншими\~членами сім`ї\~на почуттях\~взаємної любові,\~поваги,\~дружби,\~взаємодопомоги.\~Дружина та\~чоловік відповідальні\~один перед\~одним за\~свою поведінку\~в сім`ї\~(ст.\~55\~СК України).\~ Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати та стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг з газопостачання в сумі 19410,97 грн. за період з 01.10.2007 р. по 01.07.2013 р., а також стягнути з відповідача судовий збір, мотивуючи тим, що позивач надає платну послугу по постачанню природного газу в житло відповідача, відповідач спожив газ, але його не оплатив. У судове засідання сторони не з»явились, подали заяви про слухання справи за їх відсутності, представник позивача на позові наполягав, відповідач позов визнав у межах строку позовної давності, просив надати розстрочку у виконанні рішення, строком на 3 роки, посилаючись на тяжке матеріальне становище. З наданих доказів встановлено наступне: з особового рахунку [NUMBER] встановлено, що відповідач мешкає за адресою : [ADDRESS] , є користувачем послуг позивача по наданню природного газу. Заборгованість за надані послуги у період часу з 01.10.2007 р. по 01.07.2013 р. складає 19410,97 грн. Позивач виконав свої зобов'язання, постачав природний газ до житла відповідача, тому має право вимагати оплати поставленого газу за встановленими тарифами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач надав суду заяву про застосування строків позовної давності. Тому заборгованість з відповідача підлягає стягненню у межах встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності - у період часу з 15.07.2010 р. по 01.07.2013 р. у сумі 10205,03 грн. , доказів поважності пропуску цього строку позивачем суду не представлено, і суд не вбачає підстав для його поновлення. Тому в частині позовних вимог про стягнення боргу, виниклого за період до 15.07.2010 р., слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідачка просила надати розстрочку посилаючись на тяжкий матеріальний стан, що підтвердила наступними доказами: довідкою інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Міндоходів України , відповідно до якої за період з 01.01.13р. по 30.06.13р. даних про доходи [PERSON] в ЦБД ДРФО немає ; довідкою Луганського міського центру зайнятості від 17.12.2013р., відповідно до якої [PERSON] на обліку в даній установі не перебуває; свідоцтвом про народження дитини - сина [PERSON] , [INFO]. Враховуючи викладені обставини, суд, у відповідності до ст.217 ЦПК, вважає за можливе надати відповідачці розстрочку у виконанні рішення суду , строком на 2 роки, тобто до 30.01.2016 року, оскільки знаходить доведеним наявність у відповідачки скрутного матеріального становища. На підставі викладеного ст.ст. 257, 267, 526 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказує, що 04.12.2009р. він отримав свідоцтво про право власності на 1/25 частину житлового будинку по [ADDRESS] внаслідок приватизації, яке згодом зареєстрував у КПТІ Бердянської міської ради. У зв'язку з втратою вказаного свідоцтва позивач не може розпорядитись своїм майном. За ініціативою позивача 25.09.2013р. в газеті «Ринг-Експрес» було опубліковано повідомлення про те, що вказане свідоцтво про право власності та технічний паспорт на вказане житло було загублено. Також позивач звертався до виконавчого комітету Бердянської міської ради з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності, але йому було відмовлено, оскільки це свідоцтво видавалось іншим органом приватизації - КСП «Азовський», діяльність якого було припинено судовим рішенням від 29.12.2009р. внаслідок банкрутства цього підприємства. Тому позивач в своєму позові просить визнати за ним право власності на 1/25 частину (що складає квартиру [ADDRESS]) житлового будинку по [ADDRESS]. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали до суду відповідні заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач - територіальна громада м.Бердянська в особі Бердянської міської ради направила до суду заяву з проханням розглянути справу без участі її представника. Третя особа - Комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради до судового засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно довідки КПТІ Бердянської міської ради, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної (реєстраційної) справи, позивачу [PERSON] належить право власності на 1/25 частину житлового будинку [ADDRESS] (в користуванні квартира [ADDRESS]) на підставі розпорядження колективного сільськогосподарського підприємства «Азовський», згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». На підставі вказаних доказів суд вважає встановленим та доведеним, що власником 1/25 частину житлового будинку [ADDRESS] (в користуванні квартира [ADDRESS]) є позивач [PERSON], це його право власності ніким не оспорюється. Згідно повідомлення в газеті «Ринг-Експрес» від 25.09.2013р., свідоцтво про право власності та технічний паспорт на вказане житло були втрачені. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказує, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце постійного проживання позивача, відповідача та третьої особи. Згідно ордеру на жиле приміщення №4875, вказана квартира була надана [PERSON] на сім'ю з трьох осіб. Починаючи з 1996 року відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, виїхав з неї та проживає в м.Києві. Оскільки факт реєстрації місця проживання у вказаній квартирі відповідача, який не приймає участі в її утриманні та оплаті комунальних послуг, перешкоджає позивачу отримати пільги на сплату комунальних послуг, він звернувся до суду та в своєму позові просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали відповідні заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю, просив їх задовольнити. Третя особа - [PERSON] надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Третя особа - Бердянський міський відділ управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області надіслав до суду заяву з проханням розглянутьи справу без його представника у відповідності до закону. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову на підставі наступного. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце постійного проживання позивача, відповідача та третьої особи. Згідно ордеру на жиле приміщення №4875, вказана квартира була надана [PERSON] на сім'ю з трьох осіб. Починаючи з 1996 року відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, виїхав з неї та проживає в м.Запоріжжі. Вказані факти підтверджені відповідачем по справі, не заперечувались іншими учасниками розгляду справи, тому додатковому доказуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасові відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, правові підстави для задоволення позову присутні, позовні вимоги визнані відповідачем, тому у відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказує, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору міни від 27.07.2000р. У вказаній квартирі залишився зареєстрованим член сім'ї минулого власника квартири - відповідач [PERSON] Ця обставина створює перешкоди позивачу для вільного користування та розпорядження своїм майном, тому він в своєму позові просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. До судового засідання позивач [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заперечень проти позовних вимог до суду не надіслав. В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову на підставі наступного. Згідно договору міни від 27.07.2000р. та реєстраційного посвідчення Бердянського підприємства з технічної інвентаризації, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки ОСББ «Зоряний» та довідки Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області, у вказаній квартирі зареєстроване місце постійного проживання відповідача [PERSON] з 09.01.1996р., тобто до укладання договору міни від 27.07.2000р. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що права члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Отже, виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. За таких обставин, права відповідача, як члена сім'ї минулого власника квартири [ADDRESS] на користування цією квартирою припинилися з моменту втрати минулим власником права власності на це майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказує, що на підставі ордеру на жиле приміщення №172 від 16.05.2005р. він разом з сімєю: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син дружини від першого шлюбу) та [PERSON] (спільний син) вселилися до кімнати №88 по вул.Шаумяна 22 в м.Бердянську Запорізької області. В серпні 2011 року дружина разом зі своїм сином зібрали свої речі та пішли з вказаної кімнати, з того часу там не зявлялись, їх місце проживання позивачу не відомо. 08.02.2012р. шлюб між ними був розірваний. У звязку з тим, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими у вказаній кімнаті, але тривалий час там не проживають, позивач звернувся до суду та в своєму позові просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що є сусідами позивача [PERSON], підтвердили, що у кімнаті №88 гуртожитку по вул.Шаумяна 22 в м.Бердянську Запорізької області проживали позивач [PERSON], його дружина [PERSON], син дружини від першого шлюбу [PERSON] та спільний син [PERSON] Приблизно чотири роки тому свідки перестали бачити відповідачів, зі слів позивача [PERSON], він розлучився з дружиною і тому та пішла разом з сином від першого шлюбу. З того часу відповідачі у вказаній кімнаті не проживають. Заслухавши пояснення позивача, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно ордеру на жиле приміщення №172 від 16.05.2005р. позивач [PERSON] разом з сімєю: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син дружини від першого шлюбу) та [PERSON] (спільний син) отримали право користування кімнатою №88 по вул.Шаумяна 22 в м.Бердянську Запорізької області. Згідно довідки ТОВ «Коменерго-Бердянськ» та відповідних довідок Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області, у вказаній кімнаті зареєстровано місце постійного проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, в тому числі свідченнями вказаних свідків, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у кімнаті №88 по вул.Шаумяна 22 в м.Бердянську Запорізької області на протязі більше шести місяців. Доказів поважності причини їх відсутності до суду надано не було. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved