Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що йому на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення належить приміщення, розташоване в [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розташоване приміщення, належить В.Чернеччинській сільраді. Рішенням сесії йому наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення магазину орієнтовною площею 0,07 га. У розробці проекту землеустрою ПП «Мегаполіс» йому відмовило з тих причин, що частина передбаченої йому для відведення земельної ділянки уже помилково передана у власність власникам садиби [ADDRESS]. Межа приватизованої земельної ділянки проходить по тильній стороні магазину. Власник садиби [ADDRESS] збудував огорожу, яка не дає можливості зайти за тильну сторону його нежитлового приміщення, що призводить до того, що він не може обслуговувати належне майно, проводити ремонтні роботи. Просив встановити йому постійний платний сервітут на частину земельної ділянки площею 0,0045 га по [ADDRESS] з метою встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів для забезпечення ремонту та обслуговування нежитлової будівлі у розмірі встановленої законом плати за землю, розділити в натурі земельну ділянку, належну відповідачу, відповідно до топографічної зйомки ПП «Мегаполіс», зобов'язати відповідача перенести паркан відповідно до сервітуту. Під час розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав та уточнив, що просить плату за сервітут встановити у розмірі 134,76 грн. - у розмірі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Крім того пояснив, що дійсно приміщення перебуває у стані, який не може використовуватись, однак під ним існують підвали, які знаходяться у гарному стані і він може їх використовувати для підприємницької діяльності. Паркан відповідачів проходить по фундаменту будівлі. Відповідач та його представники з позовом не погодились, подали до суду письмові заперечення, в яких зазначили наступне. Встановлення сервітуту повинне були в найменш обтяжливий для власника спосіб з чітким визначенням прав особи відносно обмеженого користування чужим майном. Земельна ділянка належить сільраді. Позивач при придбанні нежитлового приміщення зазначав, що воно недоліків та дефектів не має. Відповідач придбав будинок [ADDRESS], приватизував земельну ділянку. При складанні акту погодження меж претензій не виявлено, дані про нерухоме майно на суміжній ділянці відсутні. Магазин № 17 В.Чернеччинського сільпо списаний у 90-х роках, будь-яких документів на нього не було і технічний паспорт виготовлений КП «СМБТІ» 30 червня 2009 року після рішення Господарського суду від 16 квітня 2009 року. Сервітут для будь-який комунікацій не потрібен і нежитлове приміщення має доступ з інших трьох боків. Потреби в сервітуті не вбачають. Просили у задоволенні позову відмовити. Представники 3-х осіб для розгляду справи до суду не з'явились, просили слухати її без їх участі, при винесенні рішення поклались на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2013 року нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS]. Продавцем за договором виступила [PERSON], покупцем - позивач [PERSON] Відчужуване майно належало продавцю на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 16 квітня 2009 року. Земельна ділянка, на якій розташоване приміщення, належить В.Чернеччинській сільській раді. Покупець прийняв приміщення у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням (а.с.85). Рішення Господарського суду Сумської області по справі винесене 16 квітня 2009 року за позовом фізичної особи до МПП «Електрополіс» про визнання договору дійсним та визнання права власності. Рішенням суду договір купівлі-продажу житлового приміщення (магазину № 17, який потребує капітального ремонту) від 26 січня 2009 року між сторонами по справі був визнаний дійсним та визнано за позивачем право власності на нього. (а.с.48-50). Технічний паспорт на магазин по [ADDRESS] виготовлений 30 червня 2009 року на ім'я [PERSON] (а.с.69-76). Для посвідчення договору нотаріусу надана довідка В.Чернеччинської сільської ради від 23 липня 2013 року № 532/04-04, відповідно до якої земельна ділянка [ADDRESS] належить В.Чернеччинській сільській раді (а.с.61). Рішенням двадцять шостої сесії шостого скликання В.Чернеччинської сільської ради від 17 жовтня 2013 року ФОП [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення магазину по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,07 га для комерційної діяльності (а.с.86). Відповідно до топографічної зйомки, здійсненої ПП «Мегаполіс», по межі належного позивачу об'єкту нерухомості проходить межа суміжної земельної ділянки. Для обслуговування графічно визначена земельна ділянка площею 0,0045 га за рахунок сусідньої земельної ділянки (а.с.91). З цієї причини робота по розробці проекту відведення не виконана. Згідно довідки Управління Держгеокадастру у Сумському районі від 19 лютого 2016 року, грошова оцінка земельної ділянки вказаної площі становить 134,76 грн.(а.с.15). 12 серпня 1999 року нотаріально посвідчений договір купівлі продажу житлового будинку з господарчими будівлями [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,40 га, закріпленій за сільською радою, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.42). 22 грудня 2000 року підписаний акт погодження меж [PERSON] представником відділу земельних ресурсів, представником сільради та представником суміжного землекористувача - дільничної лікарні ветеринарної медицини. Земельна ділянка межує з землями сільради та землями дільничної лікарні ветмедицини (а.с.47). В акті погодження меж дані про землекористувача - сільпо відсутні. Рішенням 13 сесії 23 скликання В.Чернеччинської сільської ради від 30 грудня 2000 року [PERSON] передана у власність земельна ділянка по [ADDRESS] (а.с.88). 4 грудня 2001 року на ім'я [PERSON] виданий державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,55 га (для ведення особистого підсобного господарства 0,48 та під забудову 0,07), розташовану на території с. В.Чернеччина Сумського району Сумської області. На ділянці від крапки А до крапки Б, де земельна ділянка має ламану межу, зазначено, що суміжна земля належить В.Чернеччинській сільській раді і це - дорога (а.с43). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок відповідача від 4 листопада 2010 року, з боку [ADDRESS] знаходяться будинок та надвірні споруди, а саме біля спірної земельної ділянки - гараж «З», кухня «Б», баня «Н», душ «Т» (а.с.20-23). 5 вересня 2013 року за [PERSON] відповідно до державного акту серії [NUMBER] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0740 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] (а.с.44-46). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним і особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне право користування чужою земельною ділянкою, його встановлення не веде до позбавлення власника прав володіння, користування, розпорядження нею, здійснюється у спосіб, найменш обтяжливий для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ст.103 ЗК України, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] на законних підставах у 2000 році отримав у власність земельні ділянку, у 2001 році отримав на неї правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю. При виготовленні технічної документації на земельну ділянку дані про знаходження об'єкта нерухомості на суміжній земельні ділянці відсутні. Нежитлове приміщення, придбане позивачем, стало предметом цивільно-правової угоди (договору купівлі-продажу) у 2013 році. Технічний паспорт на нього виготовлений у 2009 році на замовлення попереднього власника [PERSON], яка набула його на підставі рішення Господарського суду Сумської області від 16 квітня 2009 року про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Тобто, будь-які правовстановлюючі документи до 2009 року на нього були відсутні. Стан нежитлового приміщення ставить під сумнів його використання за цільовим призначенням як магазин, а також саму можливість його ремонту чи реконструкції. Вказана обставина доведена у судовому засіданні наданими фотографіями та не оспорюється позивачем. Останнім не надано доказів на протилежне, як не надано доказів, що саме приміщення відповідає нормам ДБН. Крім того, позивачем не надано доказів, що приміщення не може бути розібране чи, можливо, реконструйоване у інший спосіб: неможливо встановлювати риштування, складати будівельні матеріали з іншого боку. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок відповідача, суміжна дворова частина його земельної ділянки, відносно якої є спір, забудована узаконеними надвірними спорудами. Таким чином, обґрунтування позову тим, що відповідачем не дотримані вимоги ДБН щодо відстані до сусідньої будівлі, судом до уваги взяті бути не можуть з вище наведених підстав. Фактично позовні вимоги зводяться до необґрунтованого обмеження відповідача у праві власності, а саме, вимога щодо розділу земельної ділянки, перенесення паркану є намаганням отримати у користування частину земельної ділянки, яка раніше на законних підставах виділена та належить іншій особі. Виходячи з наведеного, підстав для задоволення позову не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed