Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь 256 946,40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2013 року здійснено поділ спільного майна, набутого під час шлюбу позивачем [PERSON] та його колишнєю дружиною [PERSON] Вказаним рішенням суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості зазначеного майна у сумі 509 642,25 грн. На підставі виконавчого листа №2018/18154/2012 від 17.02.2014 року було відкрито виконавче провадження № 42803425 з примусового виконання вказаного рішення. В процесі виконання державним виконавцем з'ясовано, що НВ ТОВ «Еконт-Система» не відшкодував третій особі вартість її частки у статутному фонді підприємства, отже у відповідача знаходяться грошові кошти, належні [PERSON] У зв'язку з цим, 29.09.2014 року Київським районним судом м. Харкова було постановлено ухвалу, якою з відповідача на користь позивача було стягнуто грошові кошти у сумі 509 642,25 грн. Про існування зазначеної ухвали відповідач був повідомлений державним виконавцем 04.11.2014 року, а кошти були сплачені лише 29.12.2015 року. Таким чином, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання на строк 419 днів (період з 05.11.2014 року по 29.12.2015 року). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2016 року з відповідача на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України було стягнуто 3 % річних у розмірі 17 551,24 грн. При цьому, у судовому рішенні зазначено, що у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання відповідач має сплатити на користь позивача 3 % річних та інфляційні. На момент ухвалення вищезазначеного рішення вимоги позивача стосувались тільки сплати 3 % річних, наразі позивач вважає за необхідне заявити вимогу про сплату інфляційних. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Відповідно до письмових заперечень посилався на те, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2015 року було задоволено заяву відповідача про відстрочення до 23.10.2015 року виконання рішення від 13.01.2014 року та ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 р. у справі № 640/16623/14-ц. Вказану ухвалу сторонами оскаржено не було. Отже, 24.10.2015 року є датою, з якої у відповідача виник обов'язок щодо сплати грошових коштів на користь стягувача, оскільки відстрочка виконання судового рішення це обґрунтоване й умотивоване встановлення законом судом нового терміну (строку) виконання у зв'язку з обґрунтованою наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення в попередній термін (строк) або роблять його тимчасово неможливим. При цьому в судовому засіданні при вирішенні питання про відстрочку виконання рішення товариством було доведено, що вказані обставини будуть усуненні до настання нового терміну (строку) виконання. До того ж в судовому засіданні відповідач довів, що вказані обставини не були штучно винайдені для затягування або невиконання судового рішення. Виконуючи зобов'язання в інтересах третьої особи, відповідач сплатив позивачеві 509 642,25 грн. 29.12.2015 року. За таких обставин, якщо ставати на позицію позивача, то період прострочення відповідачем виконання зобов'язань перед позивачем, щодо погашення суми заборгованості, необхідно обчислювати з 24.10.2015 року (наступний день після закінчення строку відстрочення) по 29.12.2015 року (дата сплати грошових коштів). Разом з тим, представник відповідача заперечує проти позовних вимог позивача з тих підстав, що інфляційні витрати не можуть бути стягнуті за невиконання рішення, ухваленого із не зобов'язальних відносин. Так, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Відповідно до правових позицій ВСУ приписи ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до сімейних правовідносин. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 30.07.2013 року скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.04.2013 року по справі № 2018/18154/2012. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, позовні вимоги [PERSON] задоволено. В порядку поділу майна подружжя виділено у власність [PERSON] житловий будинок площею 459,2 кв.м. з надвірними спорудами по [ADDRESS], вартістю 4700161 грн.; нежитлові приміщення швейного цеху в літ. «А-2», площею 1132,9 кв.м. та «Б-1», площею 81,4 кв.м., розташовані по [ADDRESS], вартістю 2006582 грн.; автомобіль марки «Лексус» LX 470, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 277177,57 грн. Виділено у власність [PERSON]: автомобіль марки «Лексус» LX 470, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 262216,99 грн.; мікроавтобус марки «ГАЗ 320321» («Газель»), державний номер [NUMBER], вартістю 25 388,75 грн. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 509 642,25 грн. На підставі вказаного рішення суду апеляційної інстанції Київським районним судом м. Харкова 27.02.2014 року видано виконавчий лист №2018/18154/2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 509 642,25 грн. Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 02.04.2014 року відкрито виконавче провадження № 42803425. Частиною 1 ст. 1 СК України передбачено, що Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів. На підставі викладеного, судом встановлено, що відносини, яки виникли між [PERSON] та [PERSON] носять характер сімейних відносин з приводу поділу спільного майна подружжя. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 року по справі № 640/16623/14-ц задоволено заяву старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ [PERSON], звернуто стягнення по виконавчому листу № 2018/18154/2012 від 27.02.2014 року виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 509 642,25 грн. на невідшкодовану частку [PERSON] у статутному фонді НП ТОВ «Еконт Система», яка знаходиться на рахунках підприємства. В судовому засіданні сторонами не заперечувався той факт, що грошова сума в розмірі 509 642,25 грн. 29.12.2015 року була сплачена позивачу. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2016 року у справі за позовом [PERSON] до НВ ТОВ «Еконт Система», третя особа [PERSON] про стягнення суми, частково задоволено позовні вимоги [PERSON], стягнуто з НВ ТОВ «Еконт Система» на користь [PERSON] суму 17 551,24 грн. У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2015 року по справі № 640/23050/14-ц задоволено заяву НВ ТОВ «Еконт Система» про відстрочку виконання рішення суду. Відстрочено виконання рішення суду від 13.01.2014 року та ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 року у справі № 640/16623/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, набутого подружжям у шлюбі, винесену за заявою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ, якою ухвалено звернути стягнення по виконавчому листу № 2018/18154/2012 від 27.02.2014 року, виданому Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 509 642,25 грн. на невідшкодовану частку [PERSON] у статутному фонді НВ ТОВ «Еконт Система», яке знаходиться на рахунках підприємства до 23 жовтня 2015 року. Виникнення у НВ ТОВ «Еконт Система» зобов'язань, на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 року, перед [PERSON] було зумовлене виконанням рішення апеляційного суду Харківської області від 30.07.2013 року про поділ спільного майна подружжя. До винесення Київським районним судом м. Харкова ухвали від 29.09.2014 року, якою звернуто стягнення по виконавчому листу № 2018/18154/2012 від 27.02.2014 року виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 509 642,25 грн. на невідшкодовану частку [PERSON] у статутному фонді НП ТОВ «Еконт Система», яка знаходиться на рахунках підприємства, не існувало жодного грошового зобов'язання між відповідачем НВ ТОВ «Еконт Система» та позивачем [PERSON] Вказана ухвала суду не можу бути підставою для виникнення між сторонами грошового зобов'язання, адже між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини. Приписами ч. 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України закріплено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції висловленої ВСУ в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що приписи ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин які виникли між сторонами, тобто відсутня правова підстава для нарахування та відшкодування позивачу 3 % річних, у зв'язку з чим в позові необхідно відмовити.

Outcome: dismissed