Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що має у приватній власності 23/50 частин будинку [ADDRESS] , що фактично становить квартиру [ADDRESS] , які належать йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 1 липня 1996 року. У цьому будинку зареєстрована [PERSON] , проте не проживає з 2018 року, і ця обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем його власністю, у зв`язку з чим просить визнати [PERSON] , яка є його дочкою, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність (а.с.24). Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про визнання позову, просила справу розглянути за її відсутності (а.с.25). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 1 липня 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №1199 позивач є власником 23/50 частин будинку [ADDRESS] (а.с.7,8,9). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області №182 від 2 жовтня 2019 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.11,12-13). В силу ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Комісійним актом від 25 вересня 2019 року, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що по [ADDRESS] з січня 2018 року по теперішній час [PERSON] не проживає, а фактично проживає у м.Харків (а.с.10). Згідно з копією договору купівлі-продажу від 30 січня 2018 року [PERSON] набула у право власності квартиру [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до заяви [PERSON] , власниці квартири [ADDRESS] , остання не заперечує проти визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. У постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки як член сім`ї власника квартири відповідач понад рік у вказаному житловому приміщенні не проживає, її слід визнати такою, що втратила право користування цим житлом. В зв`язку із задоволенням позову та визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті в силу ч.1 ст.142 ЦПК України підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 384 грн. 20 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved