Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 травня 1987 року колгоспом ім. Петровського йому було передано житловий будинок [ADDRESS] . З часу передачі йому будинку і по сьогоднішній день він відкрито, добросовісно, безперешкодно та безперервно користуюся вказаним будинком, який згідно технічного паспорту БТІ має 85,9 м2 загальної площі та 48,6 м2 житлової площі і складається з: Літ. «А» - житловий будинок; Літ. «а» - прибудова; Літ. «а 1» прибудова; Літ. «Б» сарай; Літ. «В» погріб; Літ. «Г» туалет-душ; Літ. «Д» сарай; Літ. «Е» сарай; Літ. «Ж» сарай; Літ. «З» навіс; № 1 огорожа, № 2 ворота; № 3 хвіртка, № 4 водопровід, № 5 басейн для забору води. Загальна вартість будинку, набутого у власність згідно інвентарної оцінки, складає 328852,00 грн. Давність користування вказаним будинком підтверджується доданими копіями документів. Зокрема, копією його паспорту, відповідно до якого місце його проживання у ньому було зареєстровано 30.04.1996 року, копією переселенського квитка, актом обстеження умов проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальної давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строк володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що і заборонені законом. Відповідно до постанови Ради міністрів УРСР від 30 серпня 1973 року № 400 «Про пільги по переселенню», яка діяла на час передачі йому будинку, рекомендовано колгоспам надавати прибуваючим до них переселенцям пільги, передбачені підпунктами «а» і «б» цього пункту. Тобто, колгоспам рекомендовано надавати сім`ям переселенців у рік вселення окремі жилі будинки або квартири, присадибні ділянки в установлених розмірах протягом 2 років після вселення звільняти переселенців від квартирної плати і надавати безплатно паливо і комунальні послуги за діючими нормами. Саме на цій підставі він і отримав житловий будинок зі сплатою позики у сумі 2300 крб. Згідно із вказаною постановою Ради міністрів УРСР від 30 серпня 1973 року № 400, зазначене майно переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту. Частку кредиту він погасив, але документів, які це підтверджують не збереглося, у зв`язку з ліквідацією колгоспу. На підставі ст.ст. 16, 344, 391, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 30, 60, 63, 212-215 ЦПК України просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , уродженцем смт. Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області, право власності на: літ. «А» - житловий будинок загальною площею 85,9 м2, житловою площею 48,6 м2; літ. «а» - прибудова; літ. «а 1» прибудова; літ. «Б» сарай; літ. «В» погріб; літ. «Г» туалет-душ; літ. «Д» сарай; літ. «Е» сарай; літ. «Ж» сарай; літ. «З» навіс; № 1 огорожа, № 2 ворота; № 3 хвіртка, № 4 водопровід, № 5 басейн для забору води, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 03.08.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14.09.2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У відкрите судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить суд його задовольнити. У відкрите судове засіданні представник відповідача Великолепетиської селищної ради - Мошенець І.Є. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як вбачається з матеріалів справи, 28 травня 1987 року у відповідності до Постанови Ради Міністрів СССР від 30 серпня 1973 року № 400 позивачу, як переселенцю, колишнім колгоспом ім.. Петровського, було передано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зі сплатою позики у сумі 2300 крб. Відповідно до вищезазначеної постанови зазначене майно переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту. Частку кредиту позивач погасив, але документів, які це підтверджують не збереглося. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 28.05.1987 року по теперішній час проживає та зареєстрований в житловому будинку, який розташований адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великолепетиської селищної ради № 1067 від 18.02.2020 року та Актом обстеження житлово-побутових умов від липня 2020 року. Вказаний вище житловий будинок позивачеві було надано колгоспом ім. Петровського як переселенцю для постійного проживання з родиною, що підтверджується копією [PERSON] квитка серія [NUMBER] від 16.01.1986 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України передбачає можливість визнання права власника майна і в тому разі, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами або підлягає сумніву. На даний час позивач не може зареєструвати право власності на будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти задоволення позову у відповідача, щодо законного володіння [PERSON] житловим будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , і з врахуванням принципу справедливості, вказують на необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права власності на вказаний житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами.

Outcome: approved