Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: - 56 052,80 грн. шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки; - 800,00 грн. витрати, пов'язані з оцінкою матеріальних збитків; - 690,32 грн. судовий збір; - 500,00 грн. - витрати, понесені позивачем на правову допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 28.10.2014р. мала місце дорожньо-транспортна пригода, в ході якої відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21112 д/№ [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем позивача. Згідно постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.11.2014р. винним у вищевказаній ДТП визнано відповідача [PERSON], який, в свою чергу, відмовляється у досудовому порядку відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду, що змушує позивача звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що підтримує позов у повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, на підставі ст.224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.11.2014р., відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП України, а саме у скоєнні 28.10.2014р. дорожньо-транспортної пригоди, що сталася по пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську за участю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини, встановлені постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.11.2014р. дають підстави суду встановити, та вважати доведеним той факт, що, 28.10.2014р. з вини відповідача [PERSON] по пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу було завдано матеріальної шкоди. Будучи потерпілим у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, позивач, посилаючись на положення ст.ст.1166, 1187 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача завдану відповідачем матеріальну шкоду, яка складає 56 052,80 грн. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно роз'яснень, наданих у п.4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. На підтвердження розміру завданої шкоди, позивач надав суду звіт щодо визначення матеріальної шкоди, завданої володільцю транспортного засобу, складений 08.04.2015р., згідно якого завдана позивачу вищевказаною ДТП матеріальна шкода складає 56 052,80 грн. На підтвердження понесених позивачем судових витрат, останній надав суду: - квитанцію №4091 від 15.03.2015р. про оплату правової допомоги адвоката у розмірі 500,00 грн.; - квитанції № 13566053 від 24.04.2015р. та № 13566118 від 24.04.2015р. про сплату позивачем судового збору у розмірі 690,32 грн.; - товарний чек №32 та Акт прийому-виконання послуги, з яких вбачається, що, витрати позивача, пов'язані із залучення спеціаліста, складають 800,00 грн. Таким чином, дослідивши надані суду письмові докази, та, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, що, в свою чергу, дає підстави суду дійти висновку, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім, та документально підтверджених судових витрат. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved