Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та здійсненні виховання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що з 14 лютого 2013 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірваний рішенням суду від 04.09.2017 року, що набрало законної сили. Сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом з матір`ю. З того часу як позивач розстався з дружиною, між сторонами постійно виникають непорозуміння з приводу його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними; мати дітей створює штучні перешкоди для позивача в його намаганні реалізувати свої батьківські права. Такі дії відповідачки зумовили численні звернення позивача до правоохоронців, проте намагання вирішити проблему у позасудовому порядку результатів не принесли. Позивач є люблячим батьком, має встановлене законом право на рівну з матір`ю участь у спілкуванні з сином та донькою, у їхньому вихованні, духовному та фізичному розвитку, прагне цього, а діти відповідають йому взаємністю, тому перешкоджання матері вражають його, прирікають його право на лише формальне існування. Означені обставини зумовили звернення позивача до суду. У зв`язку з викладеним [PERSON] , просить: визнати заборону відповідачки на спілкування позивача з дітьми протиправною та зобов`язати її не перешкоджати йому у вихованні дітей і вільному спілкуванні з ними; визначити спосіб його спілкування з дітьми і участі в їхньому вихованні шляхом надання права на побачення протягом вихідних в другому та четвертому тижнях кожного місяця з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі, при цьому позивач зобов`язується забирати дітей за місцем їх постійного проживання та повертати додому у вказаний час; надання права на спільний відпочинок влітку протягом одного тижня кожного літнього місяця, а також надання права на спільний відпочинок з дітьми протягом тижня під час щорічної відпустки позивача з обов`язком позивача забрати дітей не пізніше 10-00 години узгодженої дати з місця їх постійного проживання та повернути не пізніше 18-00 години узгодженої дати додому; зобов`язати відповідачку за два дні до зустрічі позивача з дітьми за допомогою телефонного, поштового, електронного зв`язку надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі настання змін повідомити позивача особисто за допомогою означених засобів зв`язку не пізніше наступного за такими змінами дня; не обмежувати позивача у спілкуванні з дітьми за допомогою телефонного, поштового, електронного, відео- зв`язку, в тому числі за допомогою Skype, Viber, Telegram, Whats App, Face Time, та інших засобів без безпосереднього контактування осіб; не обмежувати позивача у спілкуванні з дітьми у навчальних та виховних закладах, установах охорони здоров`я. Витрати зі сплати судового збору, а також з отримання професійної правничої допомоги в сумі 6668 грн. 40 коп. просить покласти на відповідачку. На підставі ухвали судді від 10.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову судом не вживались. Ухвалою суду від 19.0.2020 року підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 22.10.2019 року забезпечено докази в справі шляхом зобов`язання органу опіку та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надати письмовий висновок з приводу спору в порядку ст. 19 СК України. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, пояснивши, що усі його намагання отримати дозвіл відповідачки на побачення з дітьми натикаються на відмову з боку відповідачки, яка керується надуманими приводами. Пояснив, що протиправна заборона матері на його особисті побачення з дітьми, і безпідставні наполягання на тому, щоб спілкування відбувалося у її присутності, завдає йому емоційних страждань, оскільки він дуже любить дітей, має потяг до вільного спілкування з ними у відсутність контролю і тиску з боку матері. Численні заклики позивача до відповідачки вирішити це питання за домовленістю, спроби переконати її у необхідності припинення такої поведінки результатів не принесли. Позивач зазначає, що позбавлений шкідливих звичок, має постійну роботу та стабільний заробіток, проживає в одноквартирному житловому будинку в м. Оріхів Запорізької області, у якому створив належні умови для перебування дітей. Діти, що знаходяться в тому віці, який дозволяє зробити їм свідомий вибір щодо способів і спілкування з батьками, також виявляють потяг до спілкування з батьком, яке позивач, не дивлячись на непрості стосунки з відповідачем намагався ніколи не припиняти. Побоювання про труднощі в налагодженні контакту з молодшою донькою, існування яких припускає відповідач, є невиправданими, оскільки в ті години, коли йому вдається отримати дозвіл матері дітей на спілкування, дівчинка не сторониться його, охоче йде на спілкування, тому за умови організації таких побачень на постійній основі не буде виникати жодних проблем. В суді уточнив позов, запропонувавши його вимогу про побачення з дітьми у вихідні кожного другого та четвертого тижня кожного місяця задовольнити шляхом надання альтернативного дозволу в залежності від волевиявлення матері, чию тривогу за дітей він поважає: або з 10-00 години до 18-00 години в суботу та з10-00 години до 18-00 години в неділю, або безперервно з 10-00 години суботи до 18-00 години неділі. Решту вимог позову просить задовольнити. Представник позивача підтримав доводи свого довірителя. Просить про задоволення позову. Відповідач позов визнала частково. Заявила, що жодних перешкод у здійсненні спілкування дітей з батьком вона не чинить. Для неї є прийнятним встановлений 27 жовтня 2017 року головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району графік зустрічей батька з дітьми, який полягає в наданні права на спілкування позивача з дітьми кожної суботи або неділі щотижня протягом чотирьох годин в межах м. Запоріжжя за попередньою домовленістю з матір`ю дітей та у її присутності. Проте означеного графіку сам позивач не дотримується, обираючи дні побачень на власний розсуд, при цьому заздалегідь про свої наміри не повідомляє, тому, коли він телефонує і повідомляє про бажання побачитися з сином та донькою, ці дзвінки зазвичай застигають її зненацька. У зв`язку з викладеним просить визначити способи спілкування відповідача з дітьми відповідно до запропонованого органом опіки варіанту. Представник відповідача підтримав доводи своєї довірительки, зауваживши на неприйнятності і для сторін, і для дітей запропонованих позивачем способів його участі у вихованні та графіку спілкування. Зустрічі з дітьми протягом майже усього періоду вихідних днів двічі на місяць за умови, що позивач не має постійного місця проживання в м. Запоріжжі, припускає або оренду ним житла в м. Запоріжжі або здійснення поїздок за межі міста, що буде створювати незручності для дітей, утомлювати їх. Діти, які є малолітніми особами, постійно проживають з матір`ю, не мають досвіду безперервного, протягом тривалого часу, перебування з батьком, тому доцільним було б визначати спосіб спілкування, пов`язаний з проведенням нічного часу доби з батьком, після досягнення дітьми не менш ніж шестирічного віку. Відпочинок з дітьми протягом щомісячної відпустки позивача також є неприйнятним, оскільки графік таких відпусток не є сталим і дні відпустки можуть припадати на різні календарні періоди, в тому числі на ті, що зайняті навчальним процесом, а таке порушення права на набуття освіти є неприпустимим. З наведених міркувань, а також з урахуванням того, що діти не мають ніякого досвіду перебування з батьком на протязі тривалого часу, на думку представника відповідача, не заслуговує на задоволення і вимога про надання дозволу на щомісячний відпочинок з дітьми тривалістю в один тиждень кожного літнього місяця. З урахуванням викладеного вважає, що встановлення запропонованого органом опіки графіку буде повністю відповідати як інтересам благополуччя дітей, так і бути ефективним способом захисту права батька Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засіданні 19 грудня 2019 року пояснила, що графік побачень батька з дітьми, встановлений в 2017 році, враховує і режим роботи батька, і вік дітей, і обмежене контактування дітей з батьком та інші суттєві обставини. Цей графік встановлюється комісією, тому є результатом колективного розв`язання питання. Встановлений на виконання ухвали суду під час розгляду цієї справи графік також зводиться до надання батькові права бачитись з дітьми в ті ж самі дні, протягом того ж самого проміжку часу, за тих самих умов, а саме: побачення мають здійснюватися в межах м. Запоріжжя, за попередньою домовленістю з матір`ю та в її присутності. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони з 14 лютого 2013 року перебували у шлюбі, який розірваний 4 вересня 2017 року, є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , (а. с. 29, 23, 24), що проживають з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] . Одним з завдань сімейного законодавства є регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України). Відповідно до ст. 18\~Конвенції про\~права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків матері, батька щодо дитини, незалежно від їхнього перебування у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК). Статтею 150 СК України внормовано обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Переважне право перед іншими особами право батьків на особисте виховання дитини встановлено статтею 151 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 9\~Конвенції про\~права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Наведене правило узгоджується із змістом ст. 153 СК України, відповідно до якої мати, батько і дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. З наданих позивачем фактичних даних, що досліджені судом, випливає наявність передумов, які утворюють сприятливу обстановку для спілкування дітей з позивачем, а саме: вік батька, задовільний стан його здоров`я, відсутність шкідливих звичок, його соціальну зайнятість, гідний заробіток, участь в утриманні дітей не лише шляхом сплати присуджених судом аліментів, належний рівень його емоційно-вольових якостей, його безумовні любов до дітей та потяг до спілкування з ними, задовільні побутові умови, у зв`язку з чим суд вважає, що відсутні будь-які підстави для встановлення обмежень у праві батька та дітей на спілкування між собою, гарантоване міжнародним та національним законодавством, а таке спілкування буде повною мірою відповідати інтересам гармонійного розвитку дітей та їхнього виховання (а. с 39-42, 56-58, 125). З урахуванням наведених позитивних характеристик позивача, проти яких не заперечує відповідач, яка хоча й наполягає на обмеженому спілкуванні батька з дітьми, але не з мотивів його негативного впливу на дітей, суд не вбачає обставин, за яких в силу Конвенції про права дитини або сімейного законодавства України спілкування батька з синами могло б суперечити інтересам дітей. На відсутність таких обставин вказують і висновки, викладені в рішення суду про розірвання шлюбу сторін, відповідно до яких причиною розриву батьків стали не аморальні та шкідливі звички будь-кого з них, а відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на проблеми сім`ї (а. с. 29-30). На користь наведеного умовиводу суду свідчать і пояснення сторін про бажання дітей спілкуватися з батьком. Звернення батька до органу опіки та піклування з заявою про встановлення графіку побачень, а в подальшому про зміну цього графіку шляхом розширення прав батька та збільшення відведеного йому на спілкування з дітьми часу підкріплює переконання суду в небайдужості позивача до реалізації свого права (а. с. 48-50). Згідно із ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки по відношенню до батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою, а в силу ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частина друга ст. 157\~СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, а праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні цього права. При вирішенні спору суд бере до уваги ту обставину, що хоча мати дітей і не перешкоджає спілкуванню батька з дітьми шляхом встановлення прямої заборони, проте не може не констатувати фактів її ухилення від виконання обов`язку не чинити батьку обмежень у спілкуванні з сином і донькою, яке в силу наведеного положення сімейного законодавства має бути безперешкодним (ст. 153 СК України). На користь зазначеного висновку свідчать численні звернення позивача до органів Національної поліції з заявами про застосування до матері дітей заходів впливу з метою припинення її протиправного ухилення від виконання обов`язку перед батьком дітей та дітьми щодо їх безперешкодних побачень (а. с. 32-38, 126, зворотний бік а. с. 126), внаслідок розгляду яких щодо відповідачки здійснювалися заходи профілактично-превентивного характеру. Відомості про звернення позивача до органу опіки та піклування одразу після розлучення сторін з метою впорядкування способів його участі у спілкуванні з дітьми та їх вихованні також враховуються судом на користь висновку про наявність перешкоджання з боку матері у здійсненні батьком зустрічей з дітьми. Умову матері про її неодмінну присутність при спілкуванні батька з дітьми, яка також перешкоджає здійсненню побачень батька і дітей, суд знаходить такою, що не лише не обґрунтована інтересами дітей, а навпаки, є безпідставною, реалізація якої може нанести шкоди якості цього спілкування. Враховує суд і ту обставину, що позивач є батьком хлопчика, у вихованні якого роль батьківського впливу є необхідною і її не можна переоцінити. Обмеження ж спілкування батька і сина, який в силу віку здатен будувати свої відносини з оточенням без участі матері, може посягнути на свободу такого спілкування, свободу вибору його способів, призвести до замикання хлопчика, сформувати відчуття необхідності вибору між висловлюваними батьками позиціями. Ті ж самі міркування стосуються і спілкування батька з донькою. При цьому, не вбачаючи перешкод для реалізації права позивача на спілкування з донькою, суд враховує її вік, що характеризується певною залежністю від матері в організації власної життєдіяльності, у зв`язку з чим при встановленні певних форм і способів участі батька в спілкуванні з донькою та у її вихованні вважає за доцільне обмежити спілкування, пов`язане з проведенням спільного дозвілля протягом тривалого часу (кілька днів), до досягнення дівчиною шести років. Твердження позивача про неспроможність батька вжити заходів щодо організації нешкідливих умов перебування дітей під час його побачень з ними суд знаходить неспроможними, так як акт обстеження умов проживання свідчить про належний рівень санітарно-гігієнічних умов в житлі позивача, його оснащення індивідуальними водопостачанням, водовідведенням, газо- та електропостачанням, сучасною побутовою технікою, необхідними меблями і предметами побуту, наявність достатньої для організації спальних місць для дітей площі, а висновок комісії зводиться до констатації того, що в родині позивача панують взаєморозуміння та взаємоповага, здатність родини забезпечити здорові та комфортні умови для перебування малолітніх дітей (а. с. 125). Наведені процесуальні джерела з іншими дослідженими судом доказами свідчать про можливість для батька, який виявляє щиру турботу про благополуччя дітей і протипоказань до особистого спілкування якого з дітьми судом не встановлено, вжити заходів для організації безпечного для дітей довкілля. Статтею 159 СК України встановлено право батька дітей, який проживає окремо, звернутися до суду з позовом про усунення перешкод, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 19\~СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Не вбачаючи жодних обставин, які могли б унеможливити спілкування батька з дітьми, суд не може повністю погодитись з запропонованим органом опіки і піклування способом участі батька у спілкуванні з ними та їх вихованні (а. с. 136), оскільки за умови дотримання такого режиму спілкування діти і батько будуть мати можливість бачитися лише 4 години на тиждень, у відсутність права на виїзд за межі м. Запоріжжя, а спілкування у присутності матері, з якою у позивача, як вже зазначено, склалися неприязні стосунки, може негативно впливати на психіку дітей під час таких зустрічей. Не погоджуючись з запропонованим органом опіки та піклування графіком як таким, що посягає на право батька на таку ж саму участь у вихованні дітей, що і у матері, суд враховує відсутність будь-яких обґрунтувань саме такого графіку. На думку суду, крім звуження права батька, який не зможе забезпечити всіх заходів, необхідних для нормального розвитку і виховання дітей, дотримання такого графіку зашкодить і реалізації права дітей на отримання від батьків в рівних частках турботи, піклування, догляду та реалізації права на спілкування з обома батьками. Оскільки зазначений доказ, як і інші, не має для суду наперед встановленого значення, а оцінюється лише у сукупності з іншими фактичними даними, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами,

Outcome: partial