Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить: -визнати дії відповідача по ігноруванню звернення позивача щодо документу, який посвідчує фактичну доставку природного газу до точки приєднання, такими, які суперечать умовам договору між споживачем послуг [PERSON] та постачальником послуг Акціонерним Товариством «Оператор Газорозподільної Системи «Харківгаз»» -визнати бездіяльність відповідача по факту розподілу природного газу з документальним підтвердженням до точки розподілу між мережею розподілу і внутрішньобудинковим газовим обладнанням, яке підпорядковане споживачу газу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати відповідача з 01.01.2021р. перерахувати заборгованість споживачу газу [PERSON] по [ADDRESS] ; -зобов`язати відповідача розподілити природний газ з документальним підтвердженням до точки розподілу між мережею розподілу (доставки) природного газу підпорядкування АТ «Харківгаз» і внутрішньобудинковими газопроводами з внутрішньобудинковим газовим обладнанням, яке підпорядковане споживачу газу [PERSON] по [ADDRESS] ; -відшкодувати з відповідача понесені позивачем - споживачем [PERSON] ,- як людиною з забороною значних психоемоційних навантажень, моральні збитки у розмірі 1'000 грн. Позов обґрунтовано тим, що у серпні 2021 року позивач отримав направлене відповідачем засобами поштового зв`язку письмове досудове попередження на фірмовому бланку без підпису відповідальної особи з вимогою сплатити заборгованість за надані послуги розподілу природного газу. У цьому попередженні стверджується, що від позивача не надходило претензій щодо кількості та якості природного газу. В той же час, позивач надсилав до відповідача письмові претензії щодо документально підтвердженого факту розподілу природного газу до точки розподілу між мережею розподілу (доставки) природного газу підпорядкування АТ «Харківгаз» та внутрішньобудинковими газопроводами з внутрішньобудинковим газовим обладнанням, яке підпорядковане позивачу, як споживачу газу, та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ці претензії позивач виклав у письмових зверненнях до Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» від 14.06.2021р., яке було направлене рекомендованим листом №6109805201251 через АТ «Укрпошта», а також до АТ «Харківгаз» від 14.06.2021р. з вхідним номером 31-9341-61000621. У цих зверненнях позивач зазначав про порушення договору розподілу природного газу між позивачем та АТ «Харківгаз» у зв`язку з відсутністю документу, який посвідчує фактичну доставку природного газу до точки приєднання газових приладів позивача до газорозподільної системи АТ «Харківгаз». Також у цих звереннях позивач посилався на те, що згідно з п.7.3 договору він, як споживач, має право звертатися до оператора ГРМ АТ «Харківгаз», а Оператор ГРМ АТ «Харківгаз» зобов`язаний письмово відзиватися на порушене споживачем питання. На свої звернення у липні 2021 року позивач отримав письмові відповіді від начальника Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» та від технічного директора АТ «Харківгаз». Проте, в порушення п.7.3 договору вказані посадові особи проігнорували у своїх відповідях претензію позивача у зв`язку з відсутністю документу, який посвідчує фактичну доставку природного газу до точки приєднання. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву. У своєму відзиві представник відповідача зазначає, що повністю не погоджується з позовом з наступних підстав. З 01.07.2015р. відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» функції постачання та розподілу природного газу розділені. Відповідач є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу на користь замовників в Харківській області. Згідно з п.п.2,3 глави 2 Розділу І Кодексу ГРМ відповідач виконує функції розподілу природного газу, забезпечення комерційного обліку природного газу, формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу тощо. Також відповідач здійснює комерційний облік природного газу у газорозподільній системі. Відповідно до п.1 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів та обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього кодексу. Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем, який затверджено Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494, а також Типовим договором розподілу природного газу, який затверджено постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498. Послуги з постачання природного газу надає інший суб`єкт господарювання - ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ». З 01.01.2020р. у зв`язку зі зміною НКРЕКП порядку формування плати за послуги розподілу природного газу відбулося розділення плати за природний газ і кожний споживач сплачує за постачання природного газу та за послугу розподілу природного газу/доставку окремими квитанціями. Як зазначено у позовній заяві, між сторонами цього цивільно-правового спору укладено типовий договір розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] . Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, який встановлений регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Цей тариф є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу Споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом ГРМ, у тому числі, у разі подання споживачем або його постачальником (який уклав з оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання. При цьому згідно з п.9 глави 6 та п.5 глави 7 Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. Станом на час подання відзиву на позов від позивача не надходила заява про розірвання договору розподілу природного газу. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то позивачем не доведено факту її заподіяння та причинно-наслідкового зв`язку. Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача про здійснення ним комерційного обліку природного газу побутових споживачів за договором розподілу природного газу, який укладений між сторонами, не відповідає дійсним обставинам справи. Так само, як і доводи відповідача про те, що він розподіляє природний газ позивачу на підставі вказаного договору. Цей договір було укладено між сторонами у січні 2021 року. На момент його укладання газові прилади позивача були відключені від газової розподільної системи оператора ГРМ, тобто відповідача, про що є документальне підтвердження у формі акту. Метою укладання цього договору було: зобов`язати відповідача розподілити природний газ споживачу, тобто позивачу, а також зобов`язати відповідача здійснювати комерційний облік природного газу споживачу, тобто позивачу, приладом обліку власності АТ «Харківгаз». З січня 2021 року по вересень 2021 року відповідач не здійснив документально підтверджений розподіл природного газу позивачу до точки приєднання його приладів газоспоживання. Крім того, з січня 2021 року по вересень 2021 року відповідач не здійснив документально підтверджений монтаж і введення у експлуатацію приладу обліку природного газу за місцем розташування приладів газоспоживання позивача. Також не відповідає дійсним обставинам справи твердження відповідача про відсутність заяви від позивача про розірвання договору. З моменту укладання договору був відсутній сам факт розподілу природного газу позивачу до точки приєднання його приладів газоспоживання. Послуги відповідача за договором повинні оплачуватися у разі припинення або обмеження розподілу газу, але не у разі відсутності початку розподілу за укладеним договором розподілу природного газу. Що стосується моральної шкоди, то в матеріалах справи міститься довідка медико-соціальної експертизи про заборону позивачу значних психоемоційних перевантажень. Разом з тим, дії відповідача у зв`язку з порушенням п.7.3 договору та необхідність звернутися до суду свідчать про наявність у позивача заборонених психоемоційних навантажень. Позивач поніс та продовжує відчувати моральні переживання у зв`язку з психоемоційним ушкодженням здоров`я. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та доводи, якими він обґрунтований, додатково пояснивши, що у 2018 році у нього був знятий лічильник газу для проведення повірки, і з того часу він фактично не отримує послуги з газопостачання. Він звертався до відповідача з заявою про тимчасове припинення послуг з газопостачання на час повірки. У 2021 році він уклав з відповідачем договір, але послуги з газопостачання не відновилися, та лічильник газу йому не встановили. При цьому рахунки за послуги з газопостачання продовжують йому надходити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. У судовому засіданні позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника відповідача. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності представника відповідача на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами укладено Типовий договір розподілу природного газу. Положеннями п.1.1 договору визначено, що він є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Згідно з п.1.3 цього договору він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статтей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу на невизначений строк. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України встановлено правило обов`язковості договору, за яким договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 638 ЦК передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже судом встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу розподілу природного газу. Ці правовідносини виникли у зв`язку з укладенням сторонами типового договору розподілу природного газу, який за своєю правовою природою є публічним договором та договором приєднання. Умови Типового договору розподілу природного газу були затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015р. №2498. Умови договору, який був укладений між сторонами цього цивільно-правового спору, відповідають умовам вищезазначеного Типового договору. Положеннями пункту 1.2. Типового договору визначено, що його умови однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем). Отже, сторонами цього договору є оператор ГРМ та споживач. Положеннями пункту 4 глави 1 розділу I Кодексу газорозподільних систем надано визначення Оператора газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) як суб`єкту господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. У даному випадку стороною договору є оператор ГРМ в особі Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз», що здійснює розподіл природного газу на підставі ліцензії на розподіл природного газу від 19.06.2017р. №809, яка видана Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Побутовим споживачем є споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п.4 гл.1 р.І Кодексу ГРМ). Предметом договору є зобов`язання Оператора ГРМ надати Споживачу послугу з розподілу природного газу та зобов`язання Споживача прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором (п.2.1 договору). Пунктом 2.2 договору передбачено, що обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Крім того, у пункті 4 глави 1 розділу I Кодексу ГРМ надано визначення договору розподілу природного газу як правочину, який укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу . Згідно з п.1 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг). Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу (п.2 гл.2 р.І Кодексу ГРМ). Відповідно до п.3 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ основними функціями Оператора ГРМ є: 1) забезпечення розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження в ГРМ з ГТС та з інших джерел (від ГДП та ВБГ, підключених до ГРМ, та від суміжних ГРМ) до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб цих споживачів; 2) забезпечення оперативно-диспетчерського управління ГРМ та планово-профілактичних і аварійно-відновлювальних робіт на об`єктах ГРМ з урахуванням вимог охорони праці та техніки безпеки; 3) забезпечення максимальної економічності, оптимальних режимів та надійності роботи ГРМ, розробка оптимальних технологічних режимів роботи ГРМ для безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів; 4) забезпечення організації та реєстрації взаємовідносин (адміністрування) суб`єктів ринку природного газу, які підключені до/через ГРМ та співпрацюють з ним, при забезпеченні розподілу (передачі) природного газу ГРМ; 5) виконання договірних зобов`язань при розподілі (споживанні, передачі) природного газу ГРМ; 6) своєчасне інформування суб`єктів ринку природного газу про відхилення технологічних режимів роботи ГРМ, що можуть вплинути на режим газоспоживання (обмеження обсягів тощо), та вжиття заходів щодо їх ліквідації; 7) забезпечення контролю якості фізико-хімічних характеристик та показників природного газу, який передається до/з ГРМ; 8) забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ; 9) забезпечення приєднання об`єктів замовників до ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності або користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, за їх зверненням та за умови дотримання вимог цього Кодексу; 10) забезпечення балансування між об`ємами і обсягами передачі природного газу до ГРМ (від ГТС, ГДП, ВБГ, інших ГРМ) та об`ємами і обсягами передачі природного газу з ГРМ (споживачам, для транзиту в інші ГРМ); 11) формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу по об`єктах суб`єктів ринку природного газу, які знаходяться на ліцензованій території Оператора ГРМ та/або які замовили розподіл природного газу ГРМ у відповідному періоді; 12) співпраця з операторами суміжних систем з метою надійного та ефективного функціонування ГРМ; 13) дослідження потреб споживачів (замовників), у тому числі різних галузей економіки, в природному газі для здійснення підготовки планів розвитку та розбудови ГРМ. Згідно з п.6 гл.2 р.І Кодексу ГРМ на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ: -присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника; -надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу; -забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2021р. позивач направив на ім`я начальника Мереф`янського відділення регіональної газової компанії АТ «Харківгаз» заяву, якою просив: -розробити робочий проект реконструкції системи внутрішнього газоспоживання кухні індивідуального житлового будинку №169; -узгодити проектно-технічну документацію на реконструкцію системи внутрішнього газоспоживання кухні індивідуального житлового будинку [ADDRESS] ; -провести реконструкцію системи внутрішнього газоспоживання кухні індивідуального житлового будинку [ADDRESS] ; -шляхом відрізання газової лінії, яка відповідає за роботу газового котла; газову плиту для приготування їжі залишити приєднаною до газової лінії системи внутрішнього газоспоживання. У цій заяві від 14.06.2021р. позивач також зазначав, що 21.01.2021р. він звертався до начальника Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» з метою отримання пояснень щодо документу, на підставі якого посвідчена фактична доставка природного газу на протязі січня 2021 року до точки розподілу між мережею розподілу (доставки) природного газу підпорядкування АТ «Харківгаз» та внутрішньобудинковими газопроводами з внутрішньобудинковим обладнанням, яке підпорядковане позивачу як споживачу газу та знаходиться у будинку за адресою: [ADDRESS] . Проте, суду не надано доказів на підтвердження факту звернення позивача 21.01.2021р. з такою заявою до начальника Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз». Крім того, у вищевказаній заяві від 14.06.2021р. позивач зазначив, що на його звернення від 21.01.2021р. ним було отримано відповідь від 04.02.2021р. за №610-лв-2958-0221, в якій надано пояснення про порядок визначення розміру оплати за послугу розподілу та начебто борг, який виник у позивача до 01.01.2021р., а також надано докладено пояснення, як розраховувалася замовлена потужність газу для позивача на 2021рік, але проігноровано питання позивача про надання документу, який посвідчує фактичну доставку природного газу на протязі 2021року. Але і доказів на підтвердження наявності такої відповіді від 04.02.2021р. суду не надано. Також позивач не надав доказів на підтвердження факту відсутності лічильника газу за його адресою у зв`язку з проведенням його повірки, а також факту звернення до відповідача з письмовою заявою про припинення газопостачання. Матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент укладання сторонами договору розподілу природного газу газові прилади позивача були відключені від газової розподільної системи оператора ГРМ, тобто відповідача. При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26.08.2021р. суд роз`яснював учасникам справи, що згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України вони зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку, та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Крім того, 14.06.2021р. позивач подав до АТ «Харківгаз» заяву, якою просив наглянути за діями Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» щодо звернення позивача від 14.06.2021р. 07.07.2021р. позивачу було надано відповідь за підписом начальника Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» на звернення позивача від 14.06.2021р., в якій роз`яснено порядок дій для реконструкції системи газопостачання домоволодіння. Аналогічна відповідь АТ «Харківгаз» за №610-Лв-19052-0721 від 07.07.2021р. була надіслана позивачу на його звернення стосовно реконструкції системи газопостачання. В матеріалах справи міститься також досудове попередження на ім`я позивача, направлене відповідачем, (без номеру та дати його складання) про наявність у позивача заборгованості перед відповідачем станом на 01.08.2021р. у сумі 602,72 грн. за послуги з розподілу природного газу за умовами Типового договору розподілу природного газу. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, визнання дій відповідача по ігноруванню звернення позивача (тобто по суті бездіяльності відповідача) щодо документу, який посвідчує фактичну доставку природного газу до точки приєднання, такими, які суперечать умовам договору між позивачем та відповідачем, є неналежним способом правового захисту. Тобто ця позовна вимога не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі №925/642/19, ВП ВС неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Отже, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимоги про визнання дій відповідача по ігноруванню звернення позивача щодо документу, який посвідчує фактичну доставку природного газу до точки приєднання, такими, які суперечать умовам договору між позивачем та відповідачем не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача (у разі його наявності), зокрема, надання відповідачем відповіді на звернення позивача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.04.2021р. у справі №910/10011/19 зробила, зокрема, висновок, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). Що стосується позовної вимоги про визнання бездіяльності відповідача, то це по суті вимога про встановлення факту такої бездіяльності. Але у позовному провадженні суд за результатами розгляду цивільної справи встановлює такі факти, з`ясувавши відповідні обставини справи та перевіривши їх доказами. І встановлення судом певних фактів є підставою для задоволення чи відмови у задоволенні певних позовних вимог та не може бути предметом позову. Так, у своїй постанові від 09.07.2020 року у справі № 922/404/19 Верховний Суд зазначив, що позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Таким чином, і позовна вимога про визнання бездіяльності відповідача по факту розподілу природного газу з документальним підтвердженням до точки розподілу між мережею розподілу і внутрішньобудинковим газовим обладнанням, яке підпорядковане позивачу, (тобто, по суті визнання факту бездіяльності відповідача) не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача (у разі його наявності). Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розподілити природний газ з документальним підтвердженням до точки розподілу між мережею розподілу (доставки) природного газу підпорядкування АТ «Харківгаз» і внутрішньобудинковими газопроводами з внутрішньобудинковим газовим обладнанням, яке підпорядковане споживачу газу [PERSON] , то чинним законодавством та умовами типового договору розподілу природного газу не передбачено обов`язку оператора ГРМ надавати таке документальне підтвердження. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача з 01.01.2021р. перерахувати заборгованість споживачу газу (позивачу), то ця вимога є неконкретною. Так, позивачем не зазначено, яку саме суму заборгованості та за який саме період він просить перерахувати та з якою її частиною він не згоден. Крім того, позивачем не зазначено, заборгованість за які саме послуги, на його думку, підлягає перерахуванню. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то у відповіді на відзив позивач посилається на те, що вона спричинена йому діями відповідача у зв`язку з порушенням п.7.3 договору та необхідністю звернутися до суду, що призвело та психоемоційних навантажень, які заборонені позивачу та які він продовжує нести у зв`язку з психоемоційним ушкодженням здоров`я. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження таких обставин, як наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього в її заподіянні, а також на підтвердження заявлено розміру моральної шкоди. Що стосується доводів позивача про порушення відповідачем умов п.7.3 договору, то його положеннями передбачено, що споживач має право: 1) на отримання цілодобового доступу до газорозподільної системи та передачу належних Споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з належним рівнем надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання ним вимог цього Договору та Кодексу газорозподільних систем; 2) на перерахунок наданих послуг за цим Договором у разі недотримання Оператором ГРМ рівня якості та/або величини тиску природного газу, що передається на межі балансової належності об`єкта Споживача; 3) вимагати від Оператора ГРМ письмову форму цього Договору, завірену печаткою Оператора ГРМ; 4) ініціювати перевірку роботи комерційного вузла обліку (лічильника газу) у порядку, визначеному Кодексом газорозподільних систем; 5) звертатися до Оператора ГРМ зі скаргами та пропозиціями щодо виконання умов цього Договору; 6) на отримання компенсації у разі невідповідності якості природного газу параметрам, визначеним Кодексом газорозподільних систем; 7) інші права, передбачені цим Договором та Кодексом газорозподільних систем. Разом з тим, звернення позивача з вимогою про надання документального підтвердження фактичної доставки природного газу до точки приєднання газових приладів позивача не є скаргою чи пропозицією у розумінні пп.5 п.7.3 Типового договору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed