Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житлом квартирою № 10 в будинку № 7 на вул. Медична в м. Івано-Франківськ. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що квартиру отримав та приватизував. Відповідач в ній не проживає більше року. Просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач не заперечила проти заочного розгляду справи та подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надавши йому можливість подати заяву про перегляд заочного рішення з моменту його отримання. Свідок [PERSON] дав суду показання, відповідно до яких він є сусідом позивача та останній раз бачив відповідача приблизно понад чотири роки тому на вулиці. Свідок [PERSON] дала суду показання відповідно до яких вона є сусідкою позивача та останній раз бачила відповідача 3-4 роки тому. Відповідач не проживає у квартирі давно. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши подані позивачем письмові докази, суд дійшов висновку, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані в приміщенні № 10 в будинку № 7 на вул. Медична в м. Івано-Франківськ, яка є спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (частках), що підтверджується відповідно будинковою книгою від 17.05.2000 року та свідоцтвом про право власності від 25 грудня 1998 року, копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідач в квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, що підтверджується поясненнями позивача та показаннями свідків. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За змістом статті 155 Житлового кодексу України, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Оскільки [PERSON] є співвласником квартири, його не може бути визнано таким, що втратив право на користування цією квартирою, а тому позов до задоволення не підлягає. На підставі наведеного, відповідно до ст.8, 24, 47, 55, 124 Конституції України, ст. 15, 16, ч. 4 ст. 311 Цивільного кодексу України, ст.ст. 72, 155 Житлового кодексу України,

Outcome: dismissed