Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка відповідно до розрахунку заборгованості від 20.04.2015 р., проведеного державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ, [PERSON], у розмірі 23906,33 грн., на підставі того, що вона виникла не з його вини. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.04.2013 р. з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/ 3 частини від усіх видів заробітку. [PERSON] предявила вищевказаний виконавчий лист до виконання Жовтневому ВДВС ХМУЮ. 09.08.2013 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 15.08.2013 р. виконавче провадження закінчено за письмовою заявою стягувача. 21.08.2014 р. відповідач знову предявила виконавчий документ до примусового виконання, в заяві зазначила, що заборгованість по аліментам слід нараховувати з вересня 2014 р., а не з 26.03.2013 р. як зазначено у виконавчому листі. 01.09.2014 р. [PERSON] звернулася з письмовою заявою до Жовтневого ВДВС ХМУЮ, у якій просить повернути виконавчий документ без виконання. 01.09.2014 р. державний виконавець закрила виконавче провадження, а виконавчий лист повернула стягувачу. Тобто у відповідача знову були відсутні претензії, щодо отримання аліментів. 27.03.2015 р. [PERSON] знову предявила виконавчий лист до примусового виконання, в заяві про прийняття виконавчого листа зазначила, що заборгованість по аліментам слід нараховувати вже з травня 2013 р., чим приховала той факт, що отримувала аліменти, які він сплачував в добровільному порядку. 09.04.2015 р. державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ проведено розрахунок заборгованості по аліментам, де заборгованість нарахована з 26.03.2013 р. Станом на 01.04.2015 р. заборгованість складала 47865,33 грн. Стягувач ознайомлена із сумою заборгованості, але не надала інформацію, щодо сум отриманих аліментів, чим ввела в оману державного виконавця. 20.04.2015 р. він надав заяву до Жовтневого ВДВС ХМУЮ, якою просив долучити до матеріалів виконавчого провадження копії квитанції про сплату аліментів та провести розрахунок заборгованості, в якому взяти до уваги сплачені аліменти. 20.04.2015 р державний виконавець провела розрахунок заборгованості станом на 01.04.2015 р. Сума заборгованості стала значно меншою, а саме 23906,33 грн. Просить суд взяти до уваги, що після винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів, вони з відповідачем вели спільне господарство , оскільки проживали разом. І ніколи не переставав виконувати рішення суду і сплачував аліменти добровільно. Значну кількість аліментів він сплачував шляхом передачі грошових коштів особисто в руки відповідачу. У відносинах між ними були складнощі, але в період з травня 2013 р. до середини листопада 2013 р. вони знову зійшлись як подружжя, та мешкали разом як родина за його місцем проживання. Потім, якийсь час жили окремо, однак в період з серпня 2014 р. по кінець березня 2015 р. між ними відбулося примирення, та вони знову стали мешкати як одна родина у його квартирі за зазначеною адресою. Увесь час, коли вони мешкали разом (05.2013 р. 11.2013 р. та 08.2014 р. 03.2015 р.) діти і відповідач, яка не працювала та не працює були на повному його забезпеченні. Він забезпечував родину та дітей житлом, продуктами харчування, речами, сплачував комунальні платежі та ніс витрати на дитячий садок доньки, тобто добровільно надавав матеріальну допомогу дітям, які фактично жили з ним. Також він давав грошові кошти відповідачу особисто, та вона мала його банківську кредитну картку, з якої особисто знімала гроші та використовувала їх на свій розсуд. Вказує, що він жодним чином не ухилявся і не мав наміру ухилятися від сплати аліментів на своїх дітей. Вони фактично постійно знаходились на його утриманні. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила відмовити позивачу у звільненні від сплати заборгованості по аліментами за період з травня по листопад 2013 року. У останнє судове засідання не зявилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Представник третьої особи у останнє судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.04.2013 р. з [PERSON] на користь відповідача стягуються аліменти на утримання його малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/ 3 частини від усіх видів заробітку (а.с. 10). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття З розрахунку заборгованості по аліментам від 30.03.2015 р. Жовтневого ВДВС ХМУЮ вбачається, що за період з 26.03.2013 р. по березень 2015 р. у позивача наявна заборгованість у розмірі 26557,94 грн. Відповідно до ст. 197 Сімейного кодексу України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. На підставі викладеного, та враховуючи те, що сторони після відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення аліментів на утримання дітей, періодично проживали разом, а коли не проживали, аліменти на їх утримання стягувалися, (зазначене відповідач у судовому засіданні не оспорювала), суд вважає за необхідне звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з березня по квітень 2013 року та з грудня 2013 по березень 2015 року. Дана обставина є суттєвою і такою, що має істотне значення, тому суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам за цей період в сумі 12103 грн.32 коп. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з травня по листопад 2013 року, суд виходить із того, що належних та допустимих доказів, у розумінні положень ст.58,59 ЦПК України, того, що заборгованість виникла у зв'язку з іншою обставиною, що має істотне значення та не з вини позивача, суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: partial