Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив визнати недійсним кредитний договір № 5666364 від 12 вересня 2007 року, укладений між позивачем та ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк» в особі Харківської філії «ПУМБ»; визнати недійсним договір іпотеки № 5666400 від 12 вересня 2007 року, укладений між позивачем та Банком «ПУМБ», посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], р. № 3382; визнати прилюдні торги, організовані ПП «Нива-В.Ш.» в особі філії 21 м. Харкова такими, що не відбулися; визнати недійсним та скасувати протокол прилюдних торгів № 2112224 від 05 листопада 2012 року; визнати недійсним та скасувати акт відділу примусового виконання рішень ВДВС ХМУЮ від 09 листопада 2012 року; визнати недійсним свідоцтво про придбання квартири [ADDRESS] з прилюдних торгів від 22 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], р. № 3235. В обґрунтування позову посилався на те, що 12.09.2007 року між ним та ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк» в особі Харківської філії «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 5666364 на суму 38990 доларів США. На виконання умов договору був укладений договір іпотеки, предметом якого стала двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], яка належала позивачу на праві власності. Позивач вказав, що він є колишнім військовослужбовцем, залишив військову службу у зв'язку з отриманням черепно-мозкової травми. 3 2005 року перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері № 3, ніде не працює, та саме під час відвідання лікарні по вул. Артема 32, робітниками банку йому було запропоновано оформити кредит. Після отримання коштів, частину грошей позивачем було витрачене на харчування, лікування, одяг, а частину - на погашення кредиту. Позивачу стало відомо, що у травні 2013 року належна йому квартира була продана з торгів ПП «Нива-В.Ш.» в особі Харківської філії № 21, відповідачу [PERSON], а рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 травня 2013 року позивач був позбавлений права користування зазначеною квартирою. Позивач вважає недійсними проведені публічні торги та свідоцтво про право власності, яке отримав [PERSON], оскільки всі ці дії були проведені з порушенням\~[PERSON] України «Про Іпотеку»,\~[PERSON] України «Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. Так, позивача не було сповіщено про час та місце проведення торгів, не було повідомлено про проведення оцінки майна, та взагалі позивачу не було відомо про існування виконавчого провадження. Всі ці порушення вимусили позивача звернутись до суду. Необхідно зауважити, що по даній справі Фрунзенським районним судом м. Харкова від 27.02.2015 року ухвалено рішення, яким визнано недійсним прилюдні торги, проведені 05.11.2012 року ПП «Нива-В.Ш.» в особі Харківської філії 21 з реалізації арештованого нерухомого майна квартири [ADDRESS], скасовано акт № 30092761 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 09.11.2012 року, затверджений виконуючим обовязки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області та складений на підставі протоколу від 05.11.2012 року № 2112224 про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, належного [PERSON], визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 22.11.2012 року на підставі акту, затвердженого виконуючим обовязки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області 09.11.2012 року про проведення публічних торгів та реалізації предмету договору іпотеки. В решті позовних вимог відмовлено. 22.06.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова ухвалено додаткове рішення, яким визнано недійсним та скасовано протокол від 05.11.2012 року про проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказані рішення в частині вирішення спору про визнання прилюдних торгів, акта про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності недійсним скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Саме в частині вирішення спору про визнання прилюдних торгів, акта про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності недійсним, суд проводить судовий розгляд. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON], яка діяла на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник ЗАТ «Перший український міжнародний банк» в особі Харківської філії «ПУМБ», в дане судове засідання не зявився, проте раніше, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та просили відмовити у задоволенні позовних вимог, про що надали письмові заперечення. Також просили застосувати строк позовної давності. Представник [PERSON] [PERSON], яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності, проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, безпідставність, недоведеність обставин позовної заяви та відсутність порушення норм права на які посилався позивач, надала письмові заперечення щодо позовних вимог, які залучені до матеріалів справи. Представник ТОВ «АНСУ», представник Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ Харківської області, в судове засідання не зявилися, повідомлялися своєчасно та належним чином. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] до судового засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності та надала письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначила що жодних порушень вимог чинного законодавства нею порушено не було. Так, під час посвідчення договору іпотеки не було підстав вважати, що позивач не може усвідомлювати значення своїх дій та не може керувати ними, та нею був посвідчений договір іпотеки. Після реалізації предмету іпотеки до нотаріусу були надані оригінал акту від 09.11.2012 року про проведення публічних торгів та реалізацію предмета іпотеки з якого вбачалось що квартира [ADDRESS] придбана з прилюдних торгів [PERSON], та нею було видано свідоцтво про право власності. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача [PERSON], дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 12 вересня 2007 року між позивачем та ЗАТ «Перший Український [PERSON] банк» в особі Харківської філії «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 5666364, згідно якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 38 990,00 доларів США. Того ж дня в забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та Банком «ПУМБ» було укладено договір іпотеки № 5666400, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], р. № 3382. Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору предметом іпотеки була - 2 кімнатна ізольована квартира [ADDRESS], яка належала йому на праві власності згідно до договору довічного утримання від 26 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], р. № 7186. Згідно із ч. 2 ст.\~16, ч. 1 ст.\~215 ЦК України\~одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~позивачами зазначено недодержання державним виконавцем та «Нива-В.Ш.» при проведенні прилюдних торгів норм\~[PERSON] України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження»,\~Інструкції про проведення виконавчих дій та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: не повідомлено про арешт квартири з боку виконавчої служби та його відсутність під час арешту квартири, неповідомлення позивача з боку ВДВС про складання висновку про оцінку арештованого майна чим позивач був позбавлений права на оскарження оцінки майна, посилалися також на те, що в дійсності торгів не було. [PERSON] України «Про іпотеку»\~визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 [PERSON]). Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. за №68/5\~та зареєстрованого в указаному Міністерстві 02 листопада 1999 року за № 745/4038. Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає\~покупець,\~який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме:\~по-перше,\~правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3);\~по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і,\~по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року в справі № 6-174цс12 зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст.\~650,\~655\~та ч. 4 ст.\~656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом\~\~свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, п.п. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України\~\~від 14 червня 1994 року № 18/5,\~\~зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року № 152/361, ст. 34 [PERSON] України «Про нотаріат»). Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6\~ст. 203 ЦК України\~(ч. 1\~ст. 215 цього Кодексу). Також, слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1\~ст. 215 ЦК України\~підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затверджених\~\~наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 р. за № 68/5\~та зареєстрованого в указаному Міністерстві 02 листопада 1999 року за № 745/4038. Позивач та його представник у судовому засіданні в обґрунтування позову посилалися на те, що позивача не було повідомлено про арешт квартири з боку виконавчої служби та його відсутність під час арешту квартири, неповідомлення позивача з боку ВДВС про складання висновку про оцінку арештованого майна, чим він був позбавлений права на оскарження оцінки майна, посилилися також на те, що в дійсності торгів не було, а була лише імітація їх на папері, так як за адресою: м. Харків, вул. Аерофлотська, 20 відсутні приміщення, де могли проводитися торги, також зазначали, що торги, які відбулися 05.11.2012 року були призначені з порушенням строків, встановлених п. 4.6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин), де зазначено про те, що повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів, які відбулися 11.10.2012 року. 29.11.2011 року Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 2924. Постанова про відкриття виконавчого провадження та супровідний лист направлені позивачу 01.12.2011 року рекомендованим листом із повідомленням, що підтверджується квитанціями про сплату поштового відправлення за двома адресами позивача (м. Харків, вул. Джанкойська, 39 та [ADDRESS]), копії яких містяться в матеріалах справи. 16.05.2012 року виконавчою службою складено акт опису та арешту, накладено арешт нерухомого майна боржника, а саме на спірну квартиру. 21.05.2012 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. 29.05.2012 року державним виконавцем отримано звіт про вартість квартири. Листом від 05.06.2012 року відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області [PERSON] повідомлено про арешт майна боржника, складання акту опису й арешту майна боржника від 16.05.2012 року та про отримання звіту про оцінку майна від 29.05.2012 року. Вказаний лист направлено позивачу за двома адресами (м. Харків, вул. Джанкойська, 39 та [ADDRESS]), а саме 06.06.2012 року рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується квитанціями про сплату поштового відправлення, копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 31 [PERSON] України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно до ст. 47 цього закону, що надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Відповідно до ч. 3 ст. 58 [PERSON] України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документів, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. ВДВС діяли у відповідності до вимог [PERSON], а тому посилання сторони позивача про те, що він не був проінформований про проведення оцінки його майна та про можливість надати свої заперечення, є неспроможними. Слід зауважити, що відповідно до ст. 33 [PERSON] України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. [PERSON] України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка впливає із забезпечення іпотекою зобовязань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодрежателем; дотримання порядку реалізації, визначеного [PERSON] України «Про іпотеку». Відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі продажу, така угода може визнаватися недійсною. За змістом ст. 62 [PERSON] України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого із обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього [PERSON], здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засобі, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5 було затверджено Тимчасове положення, яке визначає умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернуто стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно. Разом із тим, питання продажу іпотечного майна, врегульовано ЗУ «Про іпотеку», стаття 41 цього [PERSON] передбачає, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбачені [PERSON] України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог [PERSON] України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 8 ст. 54 [PERSON] України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює примусове звернення стягнення на предмет іпотек з урахуванням положень [PERSON] України «Про іпотеку». Пункт 1.4 Тимчасового положення вказує, що організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюється з урахуванням вимог [PERSON] України «Про іпотеку». Частина 2 статті 49 [PERSON] України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на час проведення прилюдних торгів) передбачено якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ч.1 цією статті, за результатами перших прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшено не більш ніж на 25 %. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим ч.1 цієї статті, за результатами других прилюдних торгів визначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50% початкової вартості майна. Перші прилюдні торги проведено 11.10.2012 року, жодного покупця не було зареєстровано, відповідно до ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» другі прилюдні торги призначено на 05.11.2012 року, протягом місяця з дня проведення перших торгів. Стаття 41 [PERSON] України «Про іпотеку» зазначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої [PERSON] України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог [PERSON] України «Про іпотеку». Пункт 1.4 Тимчасового положення прямо вказує, що організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюється з урахуванням вимог [PERSON] України «Про іпотеку». Необхідно зауважити, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, наданої представником [PERSON], за адресою: м. Харків, вул. Аерофлотська, 20, знаходяться нежитлові будівлі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сам факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними можливо при встановленні наявності порушень, що могли вплинути на результат торгів, а саме порушення прав і законних інтересів особи, яка її оспорює. Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 13.04.2016 року (справа № 6-2988 цс15). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених\~пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням нових доказів слід визнати, що позивач не довів порушення його прав і вимог законодавства, щодо порядку проведення прилюдних торгів, які вплинули на їх результат, що може бути підставою для визнання їх недійсними. Оскільки суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними, інші вимоги є похідними, у звязку з чим задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed