Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом яким просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CL-701/242/2006 від 08.08.2006 року в розмірі 72\~215,60 грн. звернути стягнення на предмет застави: Hyundai Gets, реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2006, колір червоний, кузов № КМНВТ51DP6U559996, тип легковий автомобіль комбі в, що належить відповідачу на праві приватної власності, свідоцтво про реєстрацію ТЗ АХС № 001393, видане РЕВ МВ № 1 [PERSON] в Харківській області, 04.08.2006 року, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі покупцеві предмету застави, з наданням усіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на автомобіль, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності, в органах ДАІ України, нотаріату, інших органах та установах, зняття автомобілю з обліку, укладення та підписання договору купівлі-продажу, тощо). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 08.08.2006 року був укладений кредитний договір CL-701/242/2006, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 13\~580,00 дол. США. Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 12.11.2010 р. у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором CL-701/242/2006 перейшло від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, за ним утворилась заборгованість. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.11.2010 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № CL-701/242/2006 від 08.08.2006 року в розмірі 72\~215,60 грн. В забезпечення виконань зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем 08.08.2006 року було укладено договір застави № PCL-701/242/2006, відповідно до якого, відповідач надав в заставу автомобіль [NUMBER], рік випуску 2006, колір червоний, кузов №КМНВТ51DP6U559996, тип легковий автомобіль комбі в, що належить відповідачу на праві приватної власності. На підставі викладеного посилаються на наявність підстав для звернення стягнення на предмет застави. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2006 року між АКБ «Раййфайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-701/242/2006 відповідно до п. 2 частини № 1 якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту, валюта кредиту 13\~580,00 дол. США; цільове використання кредиту купівля автомобіля марки Hyundai Gets; річна база нарахування відсотків 360 днів у році; сума першочергового внеску 15,02% вартості автомобіля у відповідності до договору купівлі-продажу; дата остаточного повернення кредиту 08.08.2012 р. Відповідно до п.3 ч. 1 договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 11,99 % відсотків річних. Відповідно до п. 1.1. частини №2 кредитного договору встановлено, що банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначеній у частині №1 договору, а позичальник приймає, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами п. 3.1. частини № 2 договору сторони погодили, що за невиконання прийнятих на себе зобовязань по цьому договору позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у відповідному розмірі. Відповідач, взяті на себе зобовязання не виконала в наслідок чого за нею утворилась заборгованість в загальному розмірі 72\~215,630 грн. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.11.2010 року по справі № 2-2790/10/15 частково задоволено позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», стягнуто з відповідача на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № CL-701/242/2006 від 08.08.2006 року в сумі 72\~215, 60 грн. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором CL-701/242/2006 від 08.08.2006 року між нею та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL-701/242/2006 від 08.08.2006. Як вбачається з п. 1.1. договору застави сторони погодили, що для забезпечення повного і своєчасного виконання заставодавцем боргових зобовязань, визначених у статті 2 цього договору, заставодавець цим надає заставодержателеві у заставу предмет застави, визначений у статті 3 цього договору. Заставлене майно залишається у володінні та користуванні заставодавця. З договору застави вбачається, що заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя за кредитним договором CL-701/242/2006 від 08.08.2006 року, так, п.2.1. договору застави встановлено, що застава за цим договором забезпечує вимоги заставодержателя щодо сплати заставодавцем кожного і всіх його платіжних зобовязань у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, зі всіма змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені між сторонами в майбутньому. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частинам 1, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4\~ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія АХС 001393 автомобіль Hyundai Gets, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 12.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № CL-701/242/2006 від 08.08.2006 року. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором CL-701/242/2006 від 08.08.2006 року. Відповідно договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]М,, зареєстрованого в реєстрі за № 8893, ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/договорами застави, перелік яких міститься в додатку № 1 до даного договору, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та боржниками/третіми особами. Як вбачається з витягу з додатку до вказаного договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р. право вимоги за договором застави № PCL-701/242/2006 від 08.08.2006 року перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Разом з тим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі покупцеві предмету застави, з наданням усіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на автомобіль, отримання будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності, в органах ДАІ України, нотаріату, інших органах та установах, зняття автомобілю з обліку, укладення та підписання договору купівлі-продажу, тощо) задоволенню не підлягають. Так, порядок звернення стягнення на заставлене майно визначено Законом України «Про виконавче провадження», укладеним між сторонами договором застави № PCL-701/242/2006 не передбачено вказаного способу звернення стягнення на майно, у звязку з чим, дії спрямовані на примусове звернення стягнення на заставлене майно має право вчиняти безпосередньо державний виконавець в порядку примусового виконання за виконавчими документами. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial