Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником зазначеного будинку, в якому відповідно до наданої довідки зареєстровані його колишня дружина та діти, які фактично з 2015 р. у вказаному будинку не проживають, однак добровільно знятися з місця реєстрації відмовляються. Договір найму з зазначеними відповідачами не укладався, реєстрація їх у належному йому будинку перешкоджає реалізації його прав, як власника будинку. Крім того зазначає, що його мати [PERSON] не заперечує проти реєстрації дітей у належному їй будинку по сусідству по [ADDRESS] . Тому просить суд зобов`язати її вчинити необхідні дії для реєстрації малолітніх [PERSON] та [PERSON] в будинку по [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, судом про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належно, причин неявки до суду чи заперечень не подали. На підставі\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №1-196, виданого Васильківської міською державною нотаріальною конторою 08.02.2012 р. (а.с.17-18). Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання №1771 від 25.02.2020 р. в будинку за адресою: [ADDRESS] а зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2013 р.н. (а.с.19). Як вбачається з рішення Васильківського міськрайонного суд Київської області від 30.03.2015 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.22-23). Відповідно до акту обстеження місця проживання гр. [PERSON] від 21.02.2020 р., встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2013 р.н., які фактично проживають за іншою адресою. Фактичне проживання припинилось після розлучення [PERSON] та [PERSON] , а саме з 2015 р. Дані факти підтверджено сусідами: [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Оскільки понад рік відповідачі не проживають у зазначеному будинку, але самостійно не знялися з реєстраційного обліку, зазначене порушує право позивача як власника та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним приміщенням. При цьому судом також приймаються до уваги надані позивачем відомості щодо можливості реєстрації місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , про що вона дала свою згоду, надавши відповідну нотаріально завірену заяву від 04.03.2020 р. (а.с.26). Відповідно до\~статті 41 Конституції\~України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1\~статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1\~статті 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2\~статті 321 ЦК України. Відповідно до\~статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі\~статтею 391 ЦК України,\~власник майна\~має право\~вимагати усунення\~перешкод у\~здійсненні ним\~права користування\~та розпоряджання\~своїм майном. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Згідно з частиною 1\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2\~статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, вони підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратила право на житлове приміщення. При цьому суд вважає необґрунтованою та такою, що не базується на вимогах закону позовну вимогу про зобов`язання [PERSON] вчинити всі необхідні дії щодо реєстрації місця проживання його малолітніх дітей у власному будинку. Так, відповідно до положень \~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ реєстрацію місця проживання дитини здійснює його законний представник, яким, за матеріалами справи, [PERSON] не є. При цьому матеріали справи містять заяву [PERSON] про добровільну реєстрацію малолітніх [PERSON] та [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про відсутність спору з цього приводу та відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку [PERSON] . Відтак, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial