Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 27.02.207 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики на суму 44000 гривень. На підтвердження умов договору та факту отримання грошової суми [PERSON] власноручно написав розписку. Вказаним договором позики було обумовлене зобов'язання [PERSON] повернути суму позики до 01.09.2017 року. В зазначений термін відповідач гроші в добровільному порядку не повернув. Внаслідок цього заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 27.02.2017 року становить 44000 гривень, а також з відповідача позивач просив стягнути втрати від інфляції в розмірі 3036 грн. й 3 % річних за прострочення виконання зобовязання, що становить 1305,53 грн., а загалом 48341,53 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову у підготовчому провадженні. З огляду на те, що належним чином повідомлені сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок витрат від інфляції від 02.10.2018 року; розрахунок 3% річних від 02.10.2018 року; розрахунок судових витрат від 02.10.2018 року; претензію від 28.07.2018 року; копію квитанції від 28.07.2018 року; відомості про відстеження поштового відправлення; оригінал розписки [PERSON] від 27.02.2017 року) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, які відповідачем визнані, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В ході судового розгляду у звязку з визнанням відповідачем позову, судом встановлено, що 27 лютого 2017 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики на суму 44000 гривень. На підтвердження умов договору та факту отримання грошової суми [PERSON] власноручно написав розписку. Вказаним договором позики було обумовлене зобов'язання [PERSON] повернути суму позики до 01.09.2017 року. В зазначений термін відповідач гроші в добровільному порядку не повернув. Внаслідок чого, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 27.02.2017 року становить 44000 гривень. Крім того, у звязку з невиконанням грошового зобовязання позивач має право на нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також на нарахування трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до докладних розрахунків позивача збитки від інфляції складають 3036 грн., сума трьох процентів річних від простроченої суми становить 1305,53 грн., що разом із сумою неповернутої позики становить 48341,53 грн. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 625; 1046; 1047; 1049 ЦК України, із змісту яких слідує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (гроші кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з безумовним визнанням відповідачем позову вимоги позивача підлягають задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов задоволений у звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією №0.0.1119510842.1 від 28.08.2018 року сплатив 1762 грн., хоча, оскільки позивач є фізичною особою, то відповідно до ставок, визначених п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мав сплатити 704,80 грн. Таким чином, позивач сплатив судовий збір в розмірі більшому, ніж це передбачено законом, на суму 1057,20 грн. За такого, з відповідача на користь позивача у звязку із задоволенням позову через його визнання відповідачем має бути стягнуто 50 відсотків судового збору, який мав бути сплачений позивачем при зверненні з даним позовом до суду, що в даному випадку становить 352,40 грн. (704,80 грн. х 50%), аналогічно відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який він мав сплатити при поданні позову в сумі 352,40, а решта сплаченого судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом,в сумі 1057,20 грн. може бути повернута позивачу з державного бюджету відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням. На підставі 611; 625; 1046; 1047;1049 ЦК України та

Outcome: approved