Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Згідно уточнених позовних вимог просить стягнути борг за договором позики (розписки) від 04 вересня 2012 рокув сумі 1 555 333, 13 грн., що включає заборгованість за договором позики у розмірі 30 000 доларів США, що станом на 11.10.16 року складає 774 600 грн, інфляційні втрати за період з 01 серпня 2013 року по 11.10 2016 року у розмірі 706 435,20 грн, 3 % річних за період з 01 серпня 2013 року по 11.10 2016 року у розмірі 74 297,93 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2012 року [PERSON] власноруч написав розписку, якою підтверджується отримання ним в борг 30000 доларів США, зобов'язався повернути кошти в липні 2013 року, борг не повернув. Отже позивач відповідно до ст.ст.625, 1048 ЦК України просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дау, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України справа розглядається в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Укладення сторонами договору позики на суму 30 000 доларів США підтверджується розпискою від 04.09.2012 року, в якій він вказав, що позичив 10 серпня 2009 року зазначену суму коштів та зобов'язався повернути їх до серпня 2013 року. За змістом ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Відповідно до ст.545 ЦК України на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку тощо), або ж зробити відмітку на борговому документі про виконання. Знаходження боргового документу у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше. Боргова розписка знаходиться у позикодавця, надана суду як письмовий доказ про невиконання боржником зобов'язання за договором позики. Розмір заборгованості за договором позики станом на день подання заяви про уточнення позовних вимог - 11.10.2016 року - визначений позивачем у власному розрахунку. Згідно з цим розрахунком сума основного боргу у національній валюті становить 774 600 грн. по курсу НБУ - 25,82 грн. за один долар США, інфляційні втрати за період з 01 серпня 2013 року по 11.10 2016 року у розмірі 706 435,20 грн, 3 % річних за період з 01 серпня 2013 року по 11.10 2016 року у розмірі 74 297,93 грн, що разом становить 1 555 333, 13 грн. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. З аналізу норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня, а відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.(правова позиція ВСУ у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 року) Саме в національній валюті України позивач просить стягнути борг з відповідачки. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору індексації не підлягає. Як вбачається з боргової розписки сторонами не визначено гривневого еквіваленту до суми позики ні станом на день отримання коштів позичальником, ні на день складання розписки. Сума позики становить 30 000 доларів США. Курс національної валюти по відношенню до долара США на день складення заяви про уточнення позовних вимог 11.10.2016 року встановлений НБУ в розмірі 2582,7169 грн за сто доларів, на день передачі коштів 10 серпня 2009 року - 770,3800 грн., на день складання розписки 04.09.2012 року - 799,3000 грн.. Отже, з наведеного вбачається зростання курсу долара США по відношенню до національної валюти, але не його знецінення, тому вимога позивача про нарахування інфляційних втрат є безпідставною. Проте, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню. Відповідач не виконав умови договору, сума позики не повернута у визначений сторонами строк, період прострочення виконання становить 1167 днів з 01 серпня 2013 року по 11.10 2016 року, отже розмір 3% річних становить 74 297,93 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь позивача за договором позики основного боргу в сумі 30 000 доларів США, що станом на 11.10.16 року складає 774 600 грн та 3 % річних за період з 01 серпня 2013 року по 11.10.2016 року у розмірі 74 297,93 грн, що разом складає 848 897,93 грн. Відповідно до ст. ст.79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави також судові витрати позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 6890 грн.

Outcome: partial