Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.06.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір № 562601 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, а 04.09.2013 року укладено додатковий договір № 1 до цього договору та позичальнику надано кредит в сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік. У порушення умов договору відповідач зобовязання за договором належним чином не виконував, у звязку з чим загальна сума заборгованості станом на 14.07.2017 року становить 12261,53 грн., яка складається з: 7982,13 грн. сума боргу, 3710,75 грн. плата за кредит, 452,06 грн. інфляційні втрати; 116,59 грн. 3 % річних від прострочених сум. Оскільки боржником умови договору не виконані, тому позивач просить суд стягнути з нього заборгованість в розмірі 12261,53 грн. та судовий збір. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, де просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правам та обовязками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч.1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 13.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 562601 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск і надання платіжної картки. Згідно умов укладеного між сторонами додаткового договору № 1 від 04.09.2013 року до зазначеного договору позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом кредиту 8000,00 грн. зі сплатою 24 % річних. Відповідач зобовязався погасити заборгованість за кредитом, сплачувати відсотками за його використання, за також здійснювати інші платежі, передбачені договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем обовязку зі сплати коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором та процентів за користування кредитом станом на 14.07.2017 року заборгованість становить 12261,53 грн., яка складається з: 7982,13 грн. сума боргу, 3710,75 грн. плата за кредит, 452,06 грн. інфляційні втрати; 116,59 грн. 3 % річних від прострочених сум, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не\~ встановлено договором або законом. Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України встановлює\~відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. \~ Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки відповідачем не було виконано належним чином у строки, передбачені кредитним договором, грошових зобовязань, передбачених умовами даного договору, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем, що підтверджено документально. Враховуючи викладене та

Outcome: approved