Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що з 1991 року і по теперішній час він проживає однією сім»єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. Весь цей час вони жили як чоловік і дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вирішували всі сімейні питання. У них є спільна дитина, яку вони разом виховують. Шлюб не реєстрували, бо не вважали, що їм це потрібно. В 1997 році вони за спільні кошти придбали 2-кімнатну квартиру, де з дня придбання разом всією сім»єю проживають, за спільні кошти утримують квартиру, роблять ремонти. Але останнім часом між ним та відповідачем виникають спори щодо володіння та користування квартирою, а тому він змушений звернутись до суду з даним позовом та просив: встановити факт проживання його з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 1991 року по теперішній час та визнати за ним право власності на ? частину квартири. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, надавав пояснення аналогічні тим, що містяться в позові. Відповідач для розгляду справи до суду не з»явилась, оскільки на момент проведення судового засідання виїхала за межі України, але надіслала суду заяву, в якій просила справу слухати без її участі та вказані позовні вимоги визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.2 ст.3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка з 1991 року спочатку на зйомній квартирі по [ADDRESS], а з 1997 року в квартирі [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом виховували доньку [PERSON], яка у них народилась [INFO] року, тобто, проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Вказані обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями: свідоцтва про народження дитини, в якому сторони зазначені як батьки [PERSON], [INFO] (а.с. 10); довідкою з місця проживання, в якій зазначено про те, що позивач, відповідач та їх донька мешкають разом за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Крім того, як пояснювали у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали з 1991 року разом однією сім»єю як чоловік і жінка. Шлюб вони не реєстрували, але всі родичі та знайомі їх сприймають як сім»ю. Таким чином, факт проживання позивача однією сім»єю з [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає заяви про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка і жінки без шлюбу. Встановлення такого факту необхідне позивачу для вирішення питань, пов'язаних з поділом майна, яке було придбано сторонами за спільні кошти. За таких обставин суд вважає, що позов в цій частині є обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що 27.05.1997 року відповідач [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], переоформивши на своє ім»я технічну документацію на вказану квартиру та зареєструвавши об»єкт нерухомості в установленому законом порядку в органах БТІ (а.с. 5-8). Таким чином, згідно наданих документів власником зазначеної квартири є [PERSON] В той же час, як встановлено в судовому засіданні, вказана квартира була придбана сторонами за спільні кошти. Ці обставини підтверджуються наданою суду копією трудової книжки позивача, а також показами, які надали в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердивши такі обставини. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.22 КпШС (що діяв на час виникнення відносин з приводу набуття права власності) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Зі змісту ст.ст. 22, 28 КпШС України вбачається, що майно нажите подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу в рівних частинах, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Досліджені в судовому засіданні докази, в тому числі і покази свідків, дають суду підстави стверджувати, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], була набута сторонами під час їх проживання однією сім»єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, тобто, в період їх спільного проживання й ведення домашнього господарства. Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Докази наявності спору відносно розміру часток або домовленості між сторонами з цього питання відсутні, у зв'язку з чим суд доходить висновку щодо рівності їх часток в спірній квартирі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved