Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № б/н від 10.01.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.com, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями банку у встановлені строки не надала. Сума заборгованості [PERSON] , станом на 11.03.2020 року, становить 40605,39 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.01.2010 року в розмірі 40605,39 грн., а також судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 02.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень надав пояснення, аналогічні викладеним письмовому відзиві на позов, доданому до матеріалів справи, де зазначено, що позивачем безпідставно, в односторонньому порядку, було збільшено розмір, начебто погодженої між сторонами, річної відсоткової ставки за користування кредитом. В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження факту погодження між сторонами у письмовій формі умов договору щодо відсотків за користування кредитними коштами; сторонами жодним чином не погоджувався і порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Станом на 02.07.2020 року, відповідач повернув банку кредит у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Договору № б/н від 10.01.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.com, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак [PERSON] грошові кошти банку для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у встановлені строки не надала. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № б/н від 10.01.2010 року, сума заборгованості [PERSON] , станом на 11.03.2020 року, становить 40605,39 грн., з них заборгованість: за простроченим тілом кредита 24358,68 грн.; за відсотками, нарахованими на прострочене тіло кредиту згідно ст. 625 ЦК України, 7658,76 грн.; за пенею 6178,17 грн,; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1909,78 грн (а.с.9-24). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі статті 1055 ЦК України вбачається, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною першою статті 633\~ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції від 01.01.2010 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Надана банком Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, що підписана [PERSON] (а.с.37), не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, порядку його погашення, строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, а Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.38-48), всупереч положенням ст.ст. 207, 1055\~ЦК України та ч. 4 ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем не підписані і не доводять про досягнення між сторонами по справі домовленості щодо розміру процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу на умовах, визначеними цими документами. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором №б/н від 10.01.2010 року, станом на 11.03.2020 року, що є додатком до позову, позивачем, щомісячно, починаючи з 01 травня 2016 року і до 01 серпня 2019 року, погашалися (списувалися) відсотки за рахунок кредита і додавалися до тіла кредита на загальну суму 30289,44 грн. (колонка в розрахунку «Відсотки погашені за рахунок кредита»). При цьому, відповідачу такого розміру кредитного ліміту позивач взагалі не встановлював (згідно довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, що є додатком до позову, максимальний розмір кредитного ліміту становить 6000,00 грн.). Такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами, в письмовій формі, не погоджувався, а односторонні дії позивача щодо погашення (списання) відсотків за рахунок кредита і додавання до тіла кредита не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти є платою за використання кредитних коштів. Зважаючи на положення ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України, погашення відсотків за користування кредитом за рахунок кредита прямо порушує ст. 1049 ЦК України та є неправомірним. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.01.2010 року, станом на 11.03.2020 року, заборгованість за тілом кредита складає 24358,68 грн. В той же час, у період з 01.05.2016 року по 01.08.2019 року, [PERSON] повернула банку 29965 грн. 73 коп. (колонка «Суми погашення за наданим кредитом» в розрахунку). Отже, станом на 11.03.2020 року, заборгованість за наданим кредитом (тілом кредита) відсутня: 30289,44 грн. (сума доданих позивачем до тіла кредита відсотків) «» 24358,68 грн. (сума нарахованої та пред`явленої до стягнення заборгованості за тілом кредита) = «+5930,76 грн.». Встановлені обставини не спростовані жодними належними та допустимими доводами позивача. Крім того, розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем безпідставно, в односторонньому порядку, було збільшено розмір начебто погодженої сторонами на момент укладення договору річної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме з 30,00% на рік до 34,80% на рік та з 34,80% на рік до 43,20% на рік. У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н від 10.01.2010 року процентна ставка не зазначена. Таким чином, розрахунок позивача щодо нарахованих і погашених (списаних) за рахунок кредита відсотків, як договірних, є невірним та спростовується вище зазначеним, що також свідчить про необґрунтованість заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту існування між сторонами договірних відносин щодо надання банківського кредиту саме на заявлених позивачем умовах. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд виходить з наступного. Згідно розрахунку заборгованості за договором від 10.01.2010 року, [PERSON] нараховувалась, як договірна, пеня за прострочене зобов`язання та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також нараховано, як договірний, штраф. Неустойка за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов`язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді неустойки була передбачена договором. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Вимоги про стягнення з відповідача неустойки не ґрунтуються на відповідному письмовому правочині, оскільки, як зазначалося вище, сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. Оскільки, за своєю правовою природою неустойка володіє акцесорним характером, а позивачем не доведено невиконання/неналежне виконання відповідачем основного зобов`язання (заборгованість за тілом кредита відсутня, заборгованість за відсотками, згідно розрахунку позивача, відсутня), то і нараховувати її у позивача не було підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed