Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що працював у ТОВ «ДІМ» на посаді головного інженера. 30.08.2013 року наказом №44 його було переведено на неповний робочий час з оплатою праці в розмірі 0,25% мінімальної заробітної плати з 01.09.2013 у зв'язку із скороченням виробництва сільськогосподарської продукції. 15.10.2013 наказом №45 його звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату з 20.12.2013 року. В подальшому, наказом №49 від 22.11.2013 його звільнено з займаної посади у зв'язку із порушенням трудової дисципліни на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає своє переведення на 0,25% мінімальної заробітної плати та звільнення незаконним, оскільки таке проведено з порушенням норм трудового права. Просить визнати незаконними накази №44 від 30.08.2013, №45 від 15.10.2013, №49 від 22.11.2013, поновити його на посаді головного інженера, стягнути на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Доготер О. Г. заявлені вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Крім того, надала письмове обґрунтування до позовної заяви, в якому також зазначила, що у дні, які вважають його прогулами, він працював у складі ревізійної комісії, брав участь у проведенні бухгалтерської перевірки, тобто не порушував трудову дисципліну, а навпаки виконував свої функціональні обов'язки. Крім того, його було звільнено директором, який на той час був відсторонений від посади; протокол загальних зборів, яким директора відсторонено від посади, не оскаржувався. Одночасно, заявила вимогу зобов'язати внести відомості у трудову книжку працівника [PERSON] та достягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 9500 грн. Представник відповідача за договором про надання правової допомоги, фахівець у галузі права Зікрач Н. В. в судовому засіданні позов не визнала, надавши суду письмові заперечення. Вказала, що звільнення [PERSON] було проведено з дотриманням встановленої законодавством процедури. Щодо наявності у директора [PERSON] повноважень під час видання спірного наказу, зазначила, що ТОВ «Дім» засноване на підставі установчого договору від 10.11.2003; засновниками є: [PERSON] з розміром внеску до статутного фонду 40%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 5,4%; органом управління товариства є загальні збори; учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному фонді; збори визнаються повноважними, якщо на них представлені учасники, які мають у сукупності більше 60% голосів. Зазначила, що на обґрунтування позиції щодо відсторонення директора від виконання посадових обов'язків, представником позивача надано протокол про збори співзасновників ТОВ «Дім» від 21.10.2013, на яких були присутні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; учасникам товариства [PERSON], [PERSON] і [PERSON], з урахуванням їхніх часток у статутному фонді, належать у сукупності 40,95% голосів. При цьому, [PERSON] на зборах присутнім не був, участі не приймав, оскільки не був повідомленим про час і дату їх проведення, тому протокол є сфальсифікованим, порядок їх скликання, проведення та прийняття рішень було порушено. Навіть за умови, що збори були б скликані відповідно до вимог закону, то вони були б неповноважними через відсутність необхідної кількості голосів, не змогли б прийняти рішення про створення ревізійної комісії і відсторонення директора від посади. Крім того, Статутом товариства та чинним законодавством не передбачено повноважень загальних зборів відсторонювати директора від виконання посадових обов'язків на певний час. Також зазначає, що [PERSON] як один із засновників товариства міг брати участь у роботі ревізійної комісії, при цьому, не можна вважати, що в цей час він був присутнім на робочому місці як головний інженер; з наданих позивачем документів неможливо встановити період, коли [PERSON] брав участь у роботі ревізійної комісії, тому факти скоєння ним прогулів не спростовано. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник територіальної державної інспекції України з питань праці в Херсонській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень на позов не надав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом директора ТОВ «ДІМ» № 44 від 30.08.2013 [PERSON] з 01.09.2013 переведено на 0,25% мінімальної заробітної плати у зв'язку із скороченням виробництва сільськогосподарської продукції та зобов'язано передати директору ТОВ «ДІМ» [PERSON] технічні паспорти на автомобілі, трактори, сільськогосподарську техніку та акти про обсяги спожитої електроенергії до 17 жовтня 2013 року. Наказом №45 від 15.10.2013 [PERSON] було звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України з 20.12.2013. Правилами ч.3 ст.32 КЗпП України допускається зміна істотних умов праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, під час яких працівник працює за тією ж спеціальністю, кваліфікацією, посадою. Як вбачається з наказу, [PERSON] змінено умови оплати праці; підставою переведення позивача на 0,25% мінімальної заробітної плати є скорочення виробництва с/г продукції. При цьому, відповідно до п.2.2.1 Статуту ТОВ «ДІМ» вирощування сільськогосподарської продукції, в тому числі рослинництва та тваринництва, є одним з основних видів діяльності товариства. Отже, переведення на інший розмір оплати праці як спосіб зміни істотних умов праці було обумовлено скороченням виробництва сільськогосподарської продукції. У разі незгоди [PERSON] на продовження роботи в нових умовах, трудовий договір міг бути припиненим з цих підстав, але позивач продовжив працювати у товаристві, що розцінюється як його згода з новими умовами праці. 17.10.2013 ТОВ «ДІМ» складено акт про те, що 17 жовтня 2013 року головному інженеру [PERSON] було запропоновано надати письмове пояснення з приводу невиконання ним наказу директора № 44 від 30.08.2013, однак [PERSON] відмовився від дачі пояснень. Наказом директора ТОВ «ДІМ» № 46 від 18.10.2013 [PERSON] оголошено догану у зв'язку із невиконанням наказу директора ТОВ «ДІМ» № 44 від 30.08.2013 року. 18.10.2013 ТОВ «ДІМ» складено акт про те, що [PERSON] відмовився від ознайомлення з наказом директора ТОВ «ДІМ» № 46 від 18.10.2013 року. Таким чином, зазначені акти спростовують твердження позивача, що про накази товариства йому стало відомо лише з відповіді територіальної державної інспекції з питань праці. Одночасно, з відповіді територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області від 19.11.2013 вбачається, що під час звернення до інспекції із заявою про порушення законодавства про працю директором ТОВ «Дім», [PERSON] було відомо про оспорювані накази, оскільки інспекція надавала відповідь з цього приводу, що також свідчить про обізнаність позивача про наявність винесених відносно нього наказів станом на листопад 2013 року. Також суд звертає увагу, що посилання позивача на отримання відповіді з територіальної інспекції з питань праці лише 10.02.2014 підтверджується лише наданою копією супровідного листа адвокату Доготер О. Г. про направлення їй копії відповіді [PERSON], що не може безумовно свідчити, що безпосередньо [PERSON] відповідь до 10.02.2014 не отримував. Така поведінка позивача розцінюється судом як намагання обґрунтувати порушення строку звернення до суду. Крім того, ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні вимога про скасування наказу №45 від 15.10.2013 не обґрунтована, підстави скасування не зазначені, окрім посилання на подвійне звільнення, та належними доказами не підтверджено. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, в тому числі у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Порядок вивільнення працівників врегульовано також статтями 42 і 49-2 КЗпП України, які передбачають можливість переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, за наявності також можливості, з'ясування питання наявності чи відсутності у працівника переважного права залишення на роботі, а також попередження його за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до загального правила, визначеного ст.13 Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може торкнутися, та строк, протягом якого їх буде проведено. Верховний Суд України в ухвалі від 28.01.2009 у справі №6-14292св08 зазначив, що власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штату працівників. З наказу №45 від 15.10.2013 вбачається, що звільнення матиме місце 20.12.2013. На час винесення даного наказу іншого наказу про звільнення не існувало, тому посилання на подвійне звільнення станом на 15.10.2013 суперечить фактичним обставинам справи. Зазначені обставини в їх сукупності дають підстави для відмови позивачу у задоволенні вимоги про скасування наказів №44 від 30.08.2013 та №45 від 15.10.2013. Щодо вчинення позивачем прогулу, слід зазначити наступне. 07.11.2013 ТОВ «ДІМ» складено акт про відсутність на роботі головного інженера [PERSON] 08.11.2013 ТОВ «ДІМ» складено акт про відмову [PERSON] надати будь-які пояснення з приводу відсутності на роботі 07.11.2013. Наказом директора ТОВ «ДІМ» № 48 від 08.11.2013 [PERSON] оголошено догану у зв'язку із тим, що [PERSON] 07 листопада 2013 року на роботу не з'явився, довідок про відсутність на роботі не надав. 16.11.2013 ТОВ «ДІМ» складено акт про відсутність на роботі головного інженера [PERSON] протягом робочого дня - 16 листопада 2013 року. 18.11.2013 ТОВ «ДІМ» складено акт про відсутність на роботі головного інженера [PERSON] протягом робочого дня - 18 листопада 2013 року. 22.11.2013 ТОВ «ДІМ» складено акт про те, що 22 листопада 2013 року головному інженеру [PERSON] було запропоновано надати письмове пояснення з приводу відсутності його на роботі 16 та 18 листопада 2013 року, однак [PERSON] від дачі пояснень відмовився. Наказом директора ТОВ «ДІМ» № 49 від 22.11.2013 [PERSON] звільнено із займаної посади за порушення трудової дисципліни - прогули. Розпорядженням директора ТОВ «ДІМ» № 42-к від 23.11.2013 «Про припинення трудового договору» [PERSON] звільнено з посади головного інженера ТОВ «ДІМ» згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно з актом від 23.11.2013 [PERSON] відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом від 22.11.2013 та розпорядженням від 23.11.2013 про припинення трудового договору. Згідно п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Факт відсутності [PERSON] на роботі підтверджено відповідними актами. При цьому суд критично оцінює посилання позивача на його участь у роботі ревізійної комісії у дні, коли він був відсутній на роботі, і розцінює таку позицію як обраний спосіб захисту, оскільки участь [PERSON], як співзасновника товариства, у роботі ревізійної комісії, не позбавляє його обов'язку бути присутнім на робочому місці як головного інженера товариства, або належним чином повідомити причини відсутності та зазначити про участь у роботі ревізійної комісії. Суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що [PERSON] безпосередню брав участь у роботі ревізійної комісії саме 07, 16 та 18 листопада 2013 року, оскільки суду надано докази про початок та закінчення роботи комісії, якими позивач вважає дату проведення зборів, на яких було створено дану комісію, та дату направлення відповідачу звіту ревізійної комісії. Посилання позивача на відсутність у директора товариства повноважень у зв'язку з його відстороненням не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного. Відповідно до ст.62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Відповідно до п.3 ч.4 ст.145 ЦК України та ч.1 ст.59 Закону України «Про господарські товариства» вирішення питання про обрання та відкликання виконавчого органу товариства віднесено до компетенції загальних зборів учасників. Аналогічне положення міститься у п.6.12 Статуту ТОВ «Дім», згідно якого виконавчим органом Товариства є директор, який призначається зборами. Відповідно до ст.60 Закону України «Про господарські товариства» та п.6.7 Статуту ТОВ «Дім» загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Відповідно до ч.4 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» та п.6.2 Статуту ТОВ «Дім» учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі. За нормами ч.1 ст.143 ЦК України, ч.4ст.82 ГК України, ч.1 ст.51 Закону України «Про господарські товариства» відомості про розмір статутного капіталу з визначенням часток кожного учасника підлягають обов'язковому внесенню до Статуту товариства, який є локальним правовим актом і обов'язковим для дотримання та виконання всіма учасниками. Такі ж відомості містяться, крім статуту Товариства, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (ч.3 ст.8, абз.13 ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»). Як вбачається зі статуту ТОВ «Дім» (п.1.5, 4.2) із змінами до Статуту ТОВ «Дім» (п.4.2) та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 11.01.2014, засновниками (учасниками) вказаного товариства є [PERSON] з розміром внеску до статутного фонду 40%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 13,65%, [PERSON] - 5,4%. Як вбачається зі змісту протоколу №1 засідання учасників ТОВ «Дім» від 21.10.2013, збори було проведено у присутності 4 осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відсутні [PERSON], [PERSON], що свідчить про відсутність кворуму, необхідного для визнання зборів компетентним органом товариства в розумінні ст.60 Закону України «Про господарські товариства». Звільнення позивача з посади у зв'язку із вчиненням прогулу також не може розцінюватися як подвійне звільнення, оскільки після винесення 15.10.2013 наказу №45 про наступне звільнення позивача з 20.12.2013, трудові відносини між сторонами тривали, на них поширювалися норми трудового законодавства, що не позбавляло роботодавця права звільнити працівника у зв'язку із прогулом без поважних причин. З огляду на викладене, суд вважає, що звільнення позивача відбулося компетентним органом та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з чим позовні вимоги про поновлення на роботі та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню. Вимоги про внесення запису до трудової книжки та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДІМ», третя особа Територіальна державна інспекція України з питань праці в Херсонській області, про поновлення на роботі, стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 14950 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання внести запис у трудову книжку та відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10.10.2014 у позові відмовлено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04.02.2015 рішення Скадовського районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов у цій частині задоволено частково; стягнуто з ТОВ «ДІМ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2012 по 22.11.2013 у сумі 16 685,71 грн., та 500 грн. компенсації завданої моральної шкоди, а в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10.10.2014 та рішення апеляційного суду Херсонської області від 04.02.2015 в частині вирішення вимог [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Отже, за вимогами про стягнення моральної шкоди та зобов'язання відповідача внести запис до трудової книжки рішення вже було прийнято судами, в цій частині не скасовано, на новий розгляд не передано, тобто набрало законної сили. Вимога достягнути моральну шкоду у сумі 9500 грн. вказана у листі-обґрунтуванні до позовної заяви, тому не може розцінюватися як заява про збільшення розміру позовних вимог. Таким чином, з урахуванням викладених обставин та наданих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed