Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки відповідач, будучи зареєстрованим у зазначеній квартирі, з грудня 2012 року там не проживає, позаяк вибув у невідомому напрямку, з того часу в квартирі не з'являється, за комунальні послуги, які продовжують на нього нараховуватись, не сплачує. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача пред'явлених позовних вимог не визнав, послався, зокрема, на те, що відповідач періодично проживає у квартирі, тому що часто відвідує свою матір похилого віку, яка проживає за межами міста. Разом з тим, лише у березні 2014 року відповідач отримав рішення органу місцевого самоврядування про виключення спірної квартири з числа службових жилих приміщень, яку має намір приватизувати. Представник третьої особи до суду не з'явився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач - це її сусід, якого вона знає 18 років, який періодично проживав у Спірній квартирі до того, як квартира була опломбована, позаяк вимушений доглядати за своєю матір'ю похилого віку, яка проживає в селі за межами м. Кривого Рогу. Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS], яку згідно ордеру на право зайняття службової жилої площі від 30.05.1984 року отримав батько відповідача [PERSON], знятий з реєстрації із квартири 05.08.2011 року у зв'язку зі смертю (надалі - Спірна квартира) (а.с.2). В обґрунтування своїх вимог позивач послався на відсутність відповідача у Спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Статтею 71 цього ж Кодексу такі строки встановлені у шість місяців. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 цього ж Кодексу визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивач у порушення вимог зазначених процесуальних норм не навів судові будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд міг би встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, а акт про непроживання від 04.09.2013 року не може бути визнаним судом в якості таких фактичних даних (а.с.13). Разом з тим, згідно рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 19.03.2014 року за клопотанням відповідача Спірна квартира виключена з числа службового жилого приміщення (а.с.33). Більш того, суд приймає до уваги показання свідка - сусіда відповідача - про те, що відповідач періодично відвідував Спірну квартиру та те, що Спірна квартира була опломбованою 04 вересня 2013 року, тоді як звернення до суду з даним позовом відбулось 24 вересня 2013 року (а.с.2, 13). За таких обставин суд уважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування Спірною квартирою є необґрунтованими, а відтак такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed