Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь штрафних санкцій за неповернення безпідставно набутих 200 000,00 дол. США. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 січня 2000 року [PERSON] отримав від позивача 200 000, 00 дол. США на будівництво мансарди за адресою: [ADDRESS] та зобов'язався після закінчення будівництва передати у власність [PERSON] 1/3 частину побудованих квартир за адресою [ADDRESS]. Апеляяційним судом м.Києва встановлено , що грошові кошти не було повернуто [PERSON] та стягнуто з [PERSON] 200 000,00 дол.США на користь [PERSON]. Однак на даний час постала необхідність звернутися до суду із даною позовною заявою з метою захисту порушених та оспорюваних прав позивача оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов'язання. В зв'язку із зазначеними обставинами, позивач просить стягнути з відповідача суму трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 528772,47 грн., втрати по інфляції в розмірі 2 445 141,28 грн., різницю курсу в розмірі 330 560,00 грн. за період з 01.12.2006 року по 29.09.2014 року та витрати по сплаті судового збору. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не подавав. Суд, з урахуванням думки позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.04.2014 року встановлено, що 11 січня 2000 року [PERSON] отримав від позивача 200 000, 00 дол. США на будівництво мансарди за адресою: [ADDRESS] та зобов'язався після закінчення будівництва передати у власність [PERSON] 1/3 частину побудованих квартир за адресою [ADDRESS]. (а.с.10-13). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.04.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 200 000,00 дол. США, що на час ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становить еквівалент 2249 440,00 грн. (а.с.10-13). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. В порушення умов вищевказаному та взятих на себе зобов'язань, відповідач отримані грошові кошти позивачу не повернув. Відповідачем не було надано належних і допустимих доказів щодо виконання ним вищевказаного рішення суду. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З копії додаткової угоди до договору про уступку прав від 02 листопада 2006 року, вбачається уступка прав вимоги по вищевказаних побудованих приміщеннях, що підтверджується заявою на видачу готівки № 40 від 02.11.2006 року. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Стаття 625 ЦК України передбачає що, боржник який прострочив виконання зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором чи законом. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних з першого числа наступного місяця після укладання договору купівлі-продажу мансарди на будівлю якої позивач давав кошти, а саме згідно заяви на видачу готівки № 40 від 02.11.2006 року за продаж вищевказаної мансарди відповідач прострочив виконання умов договору за період часу з 02.12.2006 року по 29.09.2014 року (день звернення до суду із вказаним позовом), в зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню сума трьох відсотків річних за час невиконання грошових зобов'язань в розмірі 47013,70 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 719152,44 грн.. Крім того, щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 2445141,28 грн., суд вважає за необхідне відмовити в даній частині, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що кошти відповідачу було надано у доларах США, а оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Щодо позовних вимог про стягнення різниці в курсі валют в розмірі 330 560,00 грн., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені чинним законодавством. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволення частково: в частині стягнення з відповідача суми трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 47013,70 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБ України складає 719152,44 грн.. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial