Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.03.1975 року ним було укладено шлюб зі [PERSON] , від даного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач є пенсіонером та внаслідок поганого стану здоров`я потребує постійного лікування, а розмір отримуваної пенсії недостатній. Окрім пенсії позивач не має іншого доходу, у нього відсутні державні пільги, субсидії та майно, що може приносити дохід. Дружина позивача на даний час також є пенсіонером. Син позивача [PERSON] працює, отримуючи заробітну плату понад 9000 грн., належної матеріальної допомоги батьку не надає. Просив суд стягнути зі [PERSON] аліменти на свою користь на його утримання у розмірі ј частини від всіх видів доходів (заробітку) але не менше 50 відсотківпрожиткового мінімуму для відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом за матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 26 листопада 1976 року Іллічівським відділом РАЦС, актовий запис № 1874, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю зазначено [PERSON] . (а.с.9) З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] позивача вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . (а.с.3) Відповідно до довідки Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №1 № 6063/02016 від 20.10.2020 року, позивач [PERSON] перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області і отримав пенсію за віком у період часу з травня 2020 року по жовтень 2020 року щомісячно у розмірі 3217,05 грн. - 3219,27 грн. (а.с.21) Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №11677/432 виданої 13.10.2020 року КНП «Обласна лікарня інтенсивного лікування м. Маріуполь», [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: аденокарцинома нисхідного відділу товстої кишки. Ішемічна хвороба серця атеросклеротичний кардіосклероз СН 1. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. ризик 3. (а.с.19) Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.13 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Так, позивач по справі досяг пенсійного віку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батька слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача, оскільки позивач є непрацездатним, він потребує матеріальної допомоги від своєї повнолітньої дитини. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що її батько не потребує матеріальної допомоги. Таким чином, враховуючи що позивач є непрацездатним, вік якого становить 69 років, має захворювання, які потребують постійного лікування, отримує пенсію, розмір якої є недостатнім для забезпечення його мінімальних потреб для проживання та лікування, інших доходів він має, а тому є таким, що потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність довічно. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved