Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом до Управління комунальним майном Луганської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності, вимоги якого надалі уточнив. В обґрунтування уточненого позову зазначив, що він є сином [PERSON] та [PERSON], та онуком [PERSON], якій на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] бабуся позивача - [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яку фактично прийняв її син, який доводився дядьком позивачу - [PERSON], оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] батько позивача - [PERSON] [INFO] помер, [INFO] дядько позивача - [PERSON] помер та [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, внаслідок чого позивач [PERSON] звернувся до Шостої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON], однак йому було відмовлено, оскільки надані позивачем документи, що встановлюють факт родинних відносин, мають суттєві розбіжності. Тому позивач просить суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 з верандою літ. а, літ. № 3 - ворота, літ. № 4 - хвіртка, літ. № 5 - огорожа, розташованих на земельній ділянці, площею 0,510 га, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за ним право власності в прядку спадкування на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 з верандою літ. а, літ. № 3 - ворота, літ. № 4 - хвіртка, літ. № 5 - огорожа, розташованих на земельній ділянці, площею 0,510 га, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. У судове засідання позивач - [PERSON] не з'явився та до початку розгляду справи від його представника на адресу суду надійшла заява, в якій він підтримав уточнені позовні вимоги та просив провести розгляд справи за його відсутністю /а. с. 63/. Представник відповідача Управління комунальним майном Луганської міської ради - Мостовой А.О. у судовому засіданні був відсутнім та до початку розгляду справи надав на адресу суду заяву, в якій просив питання, щодо задоволення позову покласти на розсуд суду, згідно діючого законодавства України та провести розгляд справи за його відсутністю /а. с. 40/. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить к наступному висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], відповідно до фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 лютого 1969 року, зареєстрованого Рай ЗАГС Артемівського району м. Луганська, актовий запис № 103 /а. с. 10/ та онуком [PERSON], якій на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS], відповідно до фотокопії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28 жовтня 1964 року, посвідченого Луганським міським відділом комунального господарства, за реєстровим № 26/3087 /а. с. 21/. [INFO] бабуся позивача - [PERSON] померла, відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть (повторне) серії [NUMBER] від 05 листопада 2013 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 768 /а. с. 20/ та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яку фактично прийняв дядько позивача - [PERSON], оскільки на момент смерті спадкодавці [PERSON] та протягом 6 місяців після її смерті був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою, відповідно до фотокопії довідки №5287 від 26 грудня 2013 року, засвідченої головою вуличного комітету Володимирською С.А. /а. с. 28/. [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, згідно з фотокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], зареєстрованого та виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Артемівського районного управління юстиції м. Луганська, актовий запис № 725 /а. с. 13/. [INFO] дядько позивача - [PERSON] помер, відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 березня 2012 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 377. [INFO] мати позивача - [PERSON] померла, відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 червня 2012 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 720 /а. с. 14/. 12 червня 2013 року рішенням Артемівського районного суду м. Луганська по справі №434/3640/13-ц від 12 червня 2013 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме, що [PERSON] є онуком [PERSON], відповідно до фотокопії /а. с. 15/. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При зверненні позивачем до Шостої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] йому було відмовлено, оскільки надані позивачем документи, що встановлюють факт родинних відносин, мають суттєві розбіжності, відповідно до фотокопії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №261/02-31 від 18 березня 2014 року, винесеної державним нотаріусом Шостої Луганської державної нотаріальної контори Красноперовою В.А. /а. с. 54 - 55/. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, судом у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Тобто, право власності на нерухоме майно може виникати з моменту його державної реєстрації прав на нерухоме майно, яка здійснюється згідно з п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України за № 582/17877 від 30.07.2010 року, відповідно до якого державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Таким чином, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право власності на спадщину, внаслідок чого позивач [PERSON] не може належним чином оформити своє право на спадкове майно. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення [PERSON] до суду, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає за необхідне встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 з верандою літ. а, літ. № 3 - ворота, літ. № 4 - хвіртка, літ. № 5 - огорожа, розташованих на земельній ділянці, площею 0,510 га, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за позивачем право власності в прядку спадкування на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 з верандою літ. а, літ. № 3 - ворота, літ. № 4 - хвіртка, літ. № 5 - огорожа, розташованих на земельній ділянці, площею 0,510 га, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved