Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 47/14 від 08 серпня 2014 року в розмірі 5032 грн. 00 коп. та судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних\~вимог посилається на те, що\~08 серпня 2014 року між КС «Самара» та [PERSON] укладено кредитний договір № 47/14, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5032,00 грн. на строк до 07 лютого 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,95 % щомісячно при своєчасному внесенні платежів. Оскільки відповідач не виконує зобовязання по кредитному договору, з січня 2015 року припинила здійснювати щомісячні платежі, тому станом на 25.08.2015 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 3870,09 грн., за процентами 4099,39 грн., загальна сума заборгованості 7969,48 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість в повному обсязі та відшкодувати понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що 08 серпня 2014 року між Кредитною спілкою «Самара» та [PERSON] укладено кредитний договір № 47/14, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5032,00 грн. на строк до 07 лютого 2016 року зі сплатою щомісячно 1,95 % на залишок заборгованості за кредитом при своєчасному внесенні платежів (а.с. 5-6). Відповідно до умов договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором (а.с. 5-6). Ст. 11 ч. 2 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін. Судом встановлено, що позивачем належно виконано умови згаданого вище договору і відповідачу [PERSON] надані кредитні кошти у сумі 5032,00 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 08 серпня 2014 року (а.с. 7). З наданих суду документів вбачається, що відповідач [PERSON] умов кредитного договору не виконала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених графіком повернення кредиту (а.с. 3, 5 зворотній бік). Як вбачається з розрахунку, станом на 25.08.2015 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 7969,48 грн., а саме: заборгованість за кредитом у сумі 3870,09 грн., проценти за користування кредитом 4099,39 грн. Відповідно до п.п.3.1.1 Кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення кредиту за договором (а.с. 5-6). З'ясовано, що 06 травня 2015 року та 14 липня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлялися претензії за №№ 132/15, 179/15 про повернення кредиту, яка залишилась останньою без реагування. (а.с. 8-9) Враховуючи наведене, доводи позивача щодо дострокового стягнення з відповідача суми заборгованості, що виникла з кредитного договору № 47/14 від 08 серпня 2014 року, укладеного між КС «Самара» та [PERSON], є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. Згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, а саме 243,60 грн. (а.с.1) На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 612, 1049, 1050, 1054, ЦК України та

Outcome: approved