Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаною позовною заявою яку уточнив, посилаючись на те, що 10 квітня 2014 року між нею та колишнім чоловіком [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичила відповідачу 5 000 000,00 (п'ять мільйонів) гривень, строком до 3 1грудня 2014 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою яку він видав. На сьогоднішній день позику повернуто частково. Відповідач повернув позивачу чотири мільйони гривень, про що позивач власноруч зазначила у розписці. У зв'язку з тим що, відповідач не повернув борг, у зазначений строк, це дуже ускладнило матеріальне становище та моральний стан позивача, так як гроші, які передані в борг - це були зберігання на придбання житла та оплати навчання у ВНЗ двом їх спільним дітям. Оскільки відповідач борг не повернув, позивач просив стягнути з відповідача - [PERSON] борг за договором позики в розмірі 1 000 000 грн, а судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач в судовому засіданні проти факту не повного повернення коштів не заперечував, але суду пояснив, що на теперішній час кошти в нього відсутні, борг повернути не може. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичила відповідачу 5 000 000,00 (п'ять мільйонів) гривень, строком до 31 грудня 2014 року. Факт одержання грошей підтверджується розпискою яку видав відповідач. Станом на 03.02.2015 року позику повернуто частково. Відповідач повернув позивачу чотири мільйони гривень, про що позивач власноруч зазначила у розписці. Передача коштів у розмірі 5 000 000 грн. була здійснена до підписання зазначеного договору. Всі істотні умови договору позики узгоджені між сторонами договору. На теперішній час решта коштів за договором позики у сумі 1 000 000 грн., відповідач не повернув позивачу. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтю 526 визначені загальні умови виконання зобов'язання,а саме, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Строк (термін) виконання зобов'язання встановлений статею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до приписів статті 599 ЦК України зобов'язання припиняетья зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Outcome: approved