Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить: визнати за ним право власності на садовий будинок, позначений під літ.А, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 27 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110137500:52:008:0071, площею 0,0517 га, в тому числі по угіддях: 0,0368 га - багаторічні насадження; 0,0149 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями. Використовуючи своє право на забудову належної позивачу земельної ділянки та з метою належного та комфортного користування вказаною земельною ділянкою, [PERSON] було побудовано садовий будинок для належного обслуговування та доглядом за належним їй майном. Оскільки зведений садовий будинок побудований в межах земельної ділянки, що належить позивачу на праві власності, вона вважає, що визнання права власності на будівлю не порушуватиме права та інтереси третіх осіб, з огляду на що просить суд захистити її права саме у такий спосіб. Відповідач у судове засідання не з'являвся, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Позивач надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду позову у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів, наявних у справі матеріалів. 27 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110137500:52:008:0071, площею 0,0517 га, в тому числі по угіддях: 0,0368 га - багаторічні насадження; 0,0149 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №102. Згідно п.2 вказаного договору цільове призначення зазначеної ділянки - для ведення індивідуального садівництва, категорія земель за цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення. Таким чином, на сьогоднішній день право власності позивача на зазначену земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу від 27 січня 2012 року, додатком до нього - Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД№942210, виданого 02.06.2008 року, з відповідною відміткою про відчуження земельної ділянки, згідно ст.132 Земельного кодексу України. Використовуючи своє право на забудову належної позивачу земельної ділянки та з метою належного та комфортного користування вказаною земельною ділянкою, [PERSON] було побудовано садовий будинок для належного обслуговування та доглядом за належним їй майном. Склад та розміщення зазначеної будівлі відображено в технічному паспорті від 19.02.2014 року, складеного КП «БТІ» ОМР. Згідно зазначеного технічного паспорту будинок складається з: садового будинку літ. «А» на плані, в складі приміщень, загальною площею 452,3 кв.м.: - підвал: 1-підсобне, площею 60,6 кв.м., 2-підсобне, площею 24,1 кв.м., 3-підсобне, площею 18,3 кв.м., 4-підсобне, площею 8,5 кв.м., 5-підсобне, площею 9,6 кв.м., 6-коридор, площею 5,1 кв.м., 7-підсобне, площею 2,1 кв.м., 8-підсобне, площею 4,9 кв.м., 9-підсобне, площею 1,7 кв.м.; - перший поверх: 10-холл, площею 36,8 кв.м., 11-кухня, площею 41,3 кв.м., 12-житлова, площею 16,9 кв.м., 13-санвузол, площею 2,1 кв.м., 14-підсобне, площею 8,2 кв.м., 15-гараж, площею 24,9 кв.м.; - другий поверх: 16-коридор, площею 21,0 кв.м., 17-житлова, площею 15,4 кв.м., 18-санвузол, площею 15,0 кв.м., 19- душ 0,9 кв.м., 20-житлова, площею 24,0 кв.м., 21-гардероб, площею 5,7 кв.м., 22-житлова, площею 14,4 кв.м., 23-санвузол, площею 4,0 кв.м.; - мансарда: 24-житлова, площею 70,5 кв.м., 25-санвузол, площею 7,1 кв.м., 26-гардероб, площею 8,5 кв.м. Згідно ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ст.90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було отримано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та містобудівний розрахунок садового будинку, що вказує на його відповідність усім будівельним нормам та правил. Таким чином, суд вважає виконаними вимоги ч. 3 ст. 375 ЦК України, відповідно до якої право на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. При спорудженні зазначених будівель дотримано будівельних, санітарних, протипожежних та інших норм та правил, але, враховуючи, що будівництво проведено без належним чином затвердженого проекту, ввести його в експлуатацію є неможливим. При цьому в результаті проведеного будівництва позивачем створено споруду, яка відповідає певним, що висуваються до подібного роду будівель, вимогам та може бути самостійним об'єктом права власності, перебуває в особистому користуванні позивача. Отже, враховуючи, що будинок є ізольованим, річ, отримана після цих реконструкції та будівництва - відповідає нормам та правилам, беручи до уваги обставини справи, зокрема, неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд вважає за можливе захистити право позивача шляхом визнання за ним права власності на садовий будинок. Вирішуючи питання про дотримання прав землевласника при здійсненні реконструкції, судом враховано, що будинок розташований на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 5110137500:52:008:0071, площею 0,0517 га, яка знаходиться власності позивача. Відповідно до ст.90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. У відповідності до ч.2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно ч.ч.4,5 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Так, згідно із ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В розглядуваній справі будівництво садового будинку [PERSON] велось на відведеній їй земельній ділянці без належного дозволу, належно затвердженого проекту на будівництво. Втім, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як роз'яснено у пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Враховуючи викладене, аналізуючи у сукупності зібрані докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Outcome: approved