Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 989 449 грн. 28 коп. заборгованості. Посилався на те, що в період з 2005р. по 2007р. він уклав з відповідачем 13 договорів позики, за умовами яких відповідач отримав в борг 140000доларів США, які зобов'язався повернути позивачу до 01.09.2007 року. Стверджував, що відповідач повернув частину боргу в сумі 55576 доларів США, а решту боргу в сумі 84424 доларів США не повернув, чим порушив умови договору. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги і, посилаючись на зміну курсу долара до гривні, просив стягнути з відповідача 1329644,20 грн. заборгованості. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, а представник відповідача позов не визнав і просив відмовити у задоволені позову за пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволені позову відмовити виходячи з наступного. Як вбачається з розписок (а.с.7-19) та пояснень позивача, останній в період часу з 01.03.2005р. по 26.07.2007р. уклав з відповідачем 13 договорів позики за умовами яких відповідач отримав від позивача в борг 140 000 доларів США і зобов'язався повернути їх до 01 вересня 2007р. Згідно пояснень сторін, відповідач частково повернув позивачу борг в сумі 55 576 доларів США, а решту боргу в сумі 84 424 доларів США не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся до прокуратури з заявою про скоєння відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення. Як вбачається з постанови (а.с.22-23), 16.07.2014р. слідчим СВ Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях [PERSON], який визнав наявність у нього заборгованості перед позивачем в розмірі 84 424 доларів США. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Таким чином, відповідачем були порушені умови договору позики, а тому [PERSON] повинен повернути позивачу заборгованість в розмірі 84 424 доларів США, що за курсом НБУ складає 1329644,20 грн. (а.с.66). Разом з тим, ст. 256 Цивільного кодексу України встановлюється позовна давність - як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи, що за договорами позики строк виконання договорів закінчився 01.09.2007р., то перебіг строку позовної давності почався 02.09.2007р., а закінчився 02.09.2010р. Як вбачається з позову (а.с.2), позивач звернувся до суду тільки 18.07.2014р., тобто з пропуском строку на 2 роки 11 місяців і 16 днів. Заперечуючи проти застосування судом позовної давності щодо позовних вимог [PERSON], останній стверджував про переривання строку позовної давності фактом визнанням відповідачем під час досудового слідства 28.02.2013р. наявного боргу перед позивачем в розмірі 84 424 доларів США. Відповідно ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення. Разом з тим, Верховний Суд України в своїй ухвалі від 03.06.2009р. у справі № 6-753св09 визначив, що перебіг позовної давності переривається вчиненням забов'язаної особи в період перебігу позовної давності дій, що свідчить про визнання нею боргу, а визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Враховуючи те, що відповідач визнав свій борг в липні 2014р. (тобто після спливу позовної давності), то цей факт визнання боргу не має правового значення для справи. При цьому, суд не приймає тверджень позивача в тій частині, що відповідач виплатив йому частину боргу 28.02.2013р., що підтверджується квитанцією (а.с. 87), так як ця виплата була здійснена [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» в межах зобов'язань за договором іпотеки № 146272 (а.с. 88-89). Суд вважає, що визнання боржником [PERSON] свого боргу вже після спливу позовної давності не може свідчити про переривання перебігу такої давності. Згідно ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.81), то суд вважає необхідним відмовити у задоволені позовних вимог на підставі спливу позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed