Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2014 року між ним та [PERSON], було укладено договір позики. Згідно п.1.1,1.2 Договору він надав відповідачу поворотну (строкову) безвідсоткову позику в розмірі 18 000 доларів США, що на дату підписання договору складало 235 980 грн., міжбанківським курсом станом на 24.10.2014 року 1 долар = 13,11 грн., а відповідач зобовязався повернути позику в порядку та термін, визначений договором. Згідно п. 2 Договору сторони засвідчили факт передачі позивачем та прийняття відповідачем позики в натурі, в доларах США у готівковій формі. Відповідно до 4.1,4.2 Договору Сторони встановили порядок та строки повернення позики. Відповідач зобовязався повернути позику частинами , а саме 9 000 доларів США в строк до 24.04.2015 року; 9 000 доларів США в строк до 24.10.2015 року. Проте, у зазначений Договором термін, відповідач йому коштів не повернув, чим порушив його права, умови Договору та діючого законодавства. Станом на 16 лютого 20156 року Національним банком України встановлений офіційний курс гривні до іноземних валют : 100 доларів США =2681,80 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед ним станом на 16.02.2016 року складає 18 000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ складає 482 725,44 грн. Згідно п.6.3 Договору сторонами було погоджено, що якщо до кінця строку, встановленого п.4.1.2 Договору вся сума позики не повернута позичальником повністю, останній має сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 50 % від суми неповернутої позики, а саме 9 000 доларів США, що станом на 16.02.2016 року в еквіваленті за курсом НБУ становить 241 362,72 грн. Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 18 000 доларів США, а також неустойку за порушення умов Договору в сумі 9 000 доларів США, всього в сумі 27 000 доларів США. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини позову. Відповідач та його представник в судовому засіданні позову не визнали, пояснивши, що [PERSON] не підписував договір позики, у позивача не було грошей, а у відповідача не було необхідності брати грошові кошти в борг, вони були співзасновниками підприємства «Артвал», мали довірчі відносини, звідки зявився зазначений договір позики йому невідомо. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Судом встановлено. 24 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позикодавець надав позичальнику поворотну (строкову) безвідсоткову позику у розмірі 18 000 доларів США, що на дату підписання цього Договору складає 235 980 грн. за міжбанківським курсом станом на 24.10.2014 року 1 долар США = 13,11 грн. Позичальник відповідно до п.1.2 цього Договору, зобовязується повернути позикодавцю вказану у п.1.1 даного Договору суму позики в прядку і в терміни, визначений даним Договором. Підписанням даного договору сторони свідчать, що позикодавець вже фактично передав позику позичальнику, а позичальник вже прийняв позику у розмірі, вказаному у п.1.1 Договору. Додаткових розписок при передачі позикодавцем позичальнику коштів не складалося. П.4.1-4.2 вказаного Договору передбачено повернення позики часинами : до 24.04.2015 року 9 000 доларів США, до 24.10.2015 року 9 000 доларів США. Сторони дійшли згоди, що повернення позичальником позики повинно здійснюватися в доларах США, в готівковій формі, якщо інше письмово не погоджено сторонами. П.6.3 цього Договору передбачено, що у випадку, якщо до кінця строку, зазначеного у п.4.1.2 Договору, вся сума позики та пеня (в разі її виникнення) не будуть повернуті в повному обсязі, позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 50 відсотків від суми неповернутої позики та пені. Договір позики підписаний позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.549,551,552 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із ст. 526,530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу (позичальнику) в борг грошові кошти в сумі 18 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх частинами в строк до 24 квітня 2015 року 9 000 доларів США та в строк до 24 жовтня 2015 року 9 000 доларів США, проте своє зобовязання не виконав, до цього часу борг не повернув, тому у суду є підстави для стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 18 000 доларів США, що на час розгляду справи в гривневому еквіваленті складає 497 160 грн. Під час судового розгляду за клопотанням сторін судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання, чи виконаний підпис на договорі позики власноруч [PERSON], чи виконаний рукописний текст в договорі позики власноруч [PERSON] Проте зазначена експертиза не проведена з вини [PERSON], яким не надано експерту необхідну кількість вільних зразків документів з підписом та почерком [PERSON] без яких проведення експертизи неможливе, не здійснено оплату експертизи, тому суд відповідно до ст. 146 ЦПК України розцінює такі дії відповідача як ухилення від участі в експертизі та визнає факт підписання договору позики [PERSON] Інших доказів, які б спростовували договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 24.10.2014 року, а також факт отримання відповідачем грошей від [PERSON] суду не надано. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача стосовно того, що договір позики не посвідчено в нотаріальному порядку, тому він не може свідчити про отримання грошей відповідачем [PERSON], оскільки договір позики укладений сторонами в письмовому вигляді та скріплений підписами позичальника та позикодавця в письмовому вигляді є за своєю правовою природою реальним, тому є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція викладена Верховним судом України в правовому висновку по справі № 6-50 цс16. Окрім, того в договорі передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення грошових коштів за договором позики в строк, передбачений в договорі, у виді неустойки, що розцінюється судом як штрафна санкція, в розмірі 50 % від суми невиконаного зобовязання, що узгоджується з нормами, передбаченими ст.. 549-551 ЦК України, яка на час винесення рішення становить 9 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 248 580 грн. та підлягає стягненню з відповідача, який в строк до 24.10.2015 року не виконав основне зобовязання та не повернув борг в сумі 18 000 доларів США. З цих підстав позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 6890 грн. Витрати на проведення екпертизи, сплачені позивачем не підлягають стягненню з відповідача, оскільки судово-почеркознавча екпертиза не була проведена та висновку екеперта до суду не надано. За таких обставин, на підставі ст. 526, 530, 533, 549-551, 1046 ЦК України,

Outcome: approved