Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і просить стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя 243600 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала в період з 2002 року по 2012 рік на шахті «Гігант-Дренажна» КДГУ «Кривбасгідрозахист» (пізніше ДП «Кривбасреструктуризація») та шахті «Гігант-Глибока» ВАТ «ЦГЗК» (зараз ПАТ «ЦГЗК») підземною стовбуровою. 17.12.2012 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Первинно та повторно втрату працездатності в розмірі 20% їй встановлено висновками МСЕК від 25.06.2014 року та 26.05.2015 року. У зв'язку з професійною хворобою їй спричинена моральна шкода, оскільки вона змушена змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно, вона не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги дратівливості, у почуттях страху, поганому сні. Все це постійно негативно позначається на її душевному стані. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ньому, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду письмових запереченнях на позовну заяву. Зокрема пояснила, що позивач працювала в шкідливих умовах праці не тільки на ПАТ «ЦГЗК», а й на інших промислових підприємствах, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання та записами в трудовій книжці позивача. На ПАТ «ЦГЗК» позивач працювала 7 років, тобто до працевлаштування на ПАТ «ЦГЗК» позивач мала значний стаж роботи (25 років) у шкідливих умовах праці на іншому підприємстві, що неодмінно позначилося на виникненні у самої позивачки професійного захворювання. До того ж, при розслідуванні страхового випадку комісією не було встановлено винних осіб, котрі порушили норми охорони праці, які б знаходилися у причинному звязку із виникненням у позивача професійного захворювання та моральної шкоди, відповідно, а тому відповідач не має відшкодовувати позивачу моральну шкоду, оскільки не вчиняв будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному звязку з виникненням у позивача моральних страждань. Вимоги позивача є не обґрунтованими і позивач не надала доказів в підтвердження спричиненої їй відповідачем моральної шкоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, та розглянувши справу в межах позовних вимог,\~\~судом встановлено наступні обставини справи та\~\~визначені відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Позивач, згідно записів у трудовій книжці, працювала на підприємстві відповідача з 09.04.2005 року по 17.12.2012 року за спеціальністю підземна стовбурова з повним робочим днем в підземних умовах (а.с. 7-9). За виявленими професійними захворюваннями у позивача складено акт від 06.05.2014 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до якого [PERSON] виконувала роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 14-15). У пункті 13 акту викладено висновок про наявність шкідливих умов праці:\~аерозоль пилу фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищував гранично допустимі. Відповідно до п. 17 акту причиною виникнення у позивача професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновками МСЕК від 25.06.2014 року та 26.05.2015 року їй первинно та до 01.06.2018 року було встановлено 20 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням (а.с. 16, 17). Відповідно до\~Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працювала, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває задишку при фізичних навантаженнях, періодично напади задухи та приступоподібний кашель, головний біль, запаморочення, загальну слабкість, підвищену втому, оніміння рук (а.с. 19-26). При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі\~позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач потребує забезпечення лікарськими засобами. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що вона переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, вона вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.\~ Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови\~праці\~відповідно\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, часткова втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз'яснено у п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Згідно\~Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004, розмір відшкодування моральної шкоди особам, яким встановлено втрату професійної працездатності повинен бути більшим, ніж особам, яким втрату працездатності не встановлено. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мала потерпіла до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежена в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 30 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи представника відповідача про те, що потреба у лікуванні не відноситься до категорії моральних страждань, що підлягають компенсації не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача\~на користь держави судовий збір у сумі 3000 гривень 00 копійок.

Outcome: partial