Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що в забезпечення виконання вимог [PERSON] за кредитним договором №SME302/161/2008 від 18 квітня 2008 року, укладеним між нею та ЗАТ «ОТП Банк», між цими ж сторонами 18 квітня 2008 року був укладений договір іпотеки №PM-SME302/161/2008, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності нежитлову будівлю: [ADDRESS]. На підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останнє набуло право вимоги за кредитним договором №SME302/161/2008 від 18 квітня 2008року, а на підставі договору про відступлення права вимоги від 27 травня 2011 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №PM-SME302/161/2008 від 18 квітня 2008року. Постановою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 25 листопада 2013 року у виконавчому провадженні № 40908921 про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] Оскільки позивач як іпотекодержатель зазначеної квартири має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, його представник звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звільнити з-під арешту зазначену квартиру, яка належить на праві власності [PERSON] У судовому засіданні, яке було призначене на 02.03.2017 року суд ухвалив долучити уточнений позов про звільнення майна з під арешту, у якому позивач зазначив, що постановою Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02 серпня 2016 року у виконавчому провадженні № 51823537 про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON]. Представник позивача позов підтримав наполягав на його задоволенні. Представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представники ГТУЮ у Дніпропетровській області ВПВР УДВС надіслав на адресу суду клопотання у якому просив розглянути справу без його участі. Представник Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні та з матеріалів справи, в забезпечення виконання вимог зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №SME302/161/2008 від 18 квітня 2008року, укладеним між нею та ВАТ «ВТБ Банк», між цими ж сторонами 18 квітня 2008року був укладений договір іпотеки №PM-SME302/161/2008, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві власності нежитлову будівлю: [ADDRESS]. Встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 27 травня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», останнє набуло право вимоги за кредитним договором №SME302/161/2008 від 18 квітня 2008 року, а на підставі договору про відступлення права вимоги від 27 травня 2011 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №PM-SME302/161/2008 від 18 квітня 2008року. З інформаційної довідки № 80181244 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 28 грудня 2016 року вбачається, що на іпотечне нерухоме майно накладено арешти згідно наступних постанов: постанови про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 25 листопада 2013 року у виконавчому провадженні № 40908921; постанови про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02 серпня 2016 року у виконавчому провадженні № 51823537. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Положеннями ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі її/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Статтею 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Наведене кореспондується і з положеннями ст. 18 Закону України «Про заставу». Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо їй стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна; для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Наявність арешту обмежує право позивача звернути стягнення на квартиру, що належить боржнику [PERSON] Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про звільнення майна з-під арешту: звільнити з-під арешту вищезазначене нежитлове приміщення, що належить [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved