Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, до початку розгляду справи по суті змінив предмет позову, мотивував позов тим, що він є власником житлових будинків з господарськими будівлями, які розташовані в [ADDRESS], [NUMBER] та [NUMBER]. [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. На підставі рішення шостої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 3 березня 2016 року «Про затвердження документацій із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок» та додатку до цього рішення № 1 за [PERSON] 10 березня 2016 року було здійснено державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку площею 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та на земельну ділянку площею 0,05 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Вказані земельні ділянки розташовані в [ADDRESS]. При виготовленні приватним підприємцем [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж цих земельних ділянок в натурі (на місцевості) були порушені вимоги Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. У результаті цього [PERSON] без його (позивача) відома та дозволу переніс межі своїх земельних ділянок в сторону його (позивача) господарства [NUMBER] по [ADDRESS], а саме від сараю на 0,5 м, в кінці земельної ділянки на 1 м. Межу зі сторони господарства [NUMBER] по [ADDRESS] [PERSON] переніс на 3 м в бік його (позивача) господарства, що призвело до того, що належна йому (позивачу) баня більше ніж на половину опинилася на земельній ділянці [PERSON] Позивач просив: - визнати недійсним рішення шостої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 3 березня 2016 року в частині затвердження документації із землеустрою та передачу у власність земельних ділянок, які розташовані в м. [ADDRESS], площею 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,05 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для ведення особистого селянського господарства, [PERSON]; - стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просили їх задовольнити, пояснили, що з 2015 року між ним та відповідачем склались неприязні стосунки з приводу користування суміжними земельними ділянками. Йому (позивачу) у спадщину від матері дістався будинок та земельні ділянки. На материній ділянці була збудована баня, та влаштована яма для зберігання жому. Відповідач замовив приватизацію, йому виготовили документи, але межі відповідач вказав невірно. Тому баня, начебто, розміщувалась на ділянці відповідача. У 2015 році він ([PERSON]) викликав комісію з представників міської ради, відповідач був змушений замовляти повторно виготовлення технічної документації. Відповідач приватизував ділянки, а потім повідомив його про завершення приватизації. Він (позивач) не може приватизувати власні земельні ділянки через те, що його земельні ділянки накладаються на ділянки відповідача. 6 квітня 2018 року позивач та його представники у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позов підтримують, просили його задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судовому відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали повністю з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, суть яких зводиться до того, що починаючи з 1975 року [PERSON] володіє будинком та користується земельною ділянкою площею 0,15 га, які розташовані в [ADDRESS], сплачує земельний податок за вказану земельну ділянку. Технічна документація із землеустрою розроблялася фахівцем, який разом із представником Носівської міської ради Чернігівської області неодноразово звертався до позивача щодо погодження меж суміжних земельних ділянок, але [PERSON] постійно відмовлявся підписувати акти, ухилявся від погодження меж. [PERSON] було приватизовано земельну ділянку загальною площею 0,1453 га, а тому він не міг порушити межи суміжних земельних ділянок, оскільки більше 40 років фактично користувався земельною ділянкою площею 0,15 га. Перенесення меж земельних ділянок, як пропонує позивач, суперечить нормам забудови, так як будівництво позивача здійснювалося самочинно на земельній ділянці покійної матері [PERSON] У судовому засіданні представник Носівської міської ради Чернігівської області позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, дала пояснення, суть яких зводиться до того, що при прийнятті рішення про затвердження документації із землеустрою та передачу спірних земельних ділянок у власність [PERSON] підстав для відмови у її затвердженні не було. 6 квітня 2018 року представник Носівської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні та розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у відсутності представника третьої особи за наявними у ній доказами. У зв'язку із неявкою 6 квітня 2018 року всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлових будинків з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані в [ADDRESS], [NUMBER] та [NUMBER], що підтверджується копіями свідоцтва на право власності на житловий будинок від 20 лютого 1990 року (а.с. 7) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8). 10 липня 2015 року рішенням п'ятдесят першої сесії шостого скликання Носівської міської ради Чернігівської області (а.с. 90) було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] для передачі у її власність. 9 липня 2015 року [PERSON] уклав із ФОП «[PERSON]» договір № 141298 на виконання землевпорядних робіт. 3 березня 2016 року рішенням шостої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області (а.с. 79-80) було затверджено документацію із землеустрою щодо виготовлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки відповідно до реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі [PERSON] в [ADDRESS], площею 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,05 га, кадастровий номер [NUMBER], та передано їх у власність. Таким чином, Носівською міською радою Чернігівської області фактично було погоджено передачу у власність відповідача [PERSON] вищезазначених земельних ділянок. На підставі вищевказаного рішення 10 березня 2016 року державним реєстратором було проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки, які розташовані в [ADDRESS], площею 0,0993 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,05 га, кадастровий номер [NUMBER], яка призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с. 54; 55). Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Пунктом 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему України від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Відповідно до п. 3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженого ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дат і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час і місце проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. У судовому засіданні встановлено, що виконавцем землевпорядних робіт ФОП «[PERSON]» вищезазначені вимоги Інструкції не були дотримані, тобто мало місце порушення п.п. 2.8, 3.12 Інструкції. У матеріалах справи, а також проектній документації, відсутні докази про те, що позивач був належним чином повідомлений про час проведення визначення меж земельних ділянок [PERSON] в натурі (на місцевості). Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що рішення шостої сесії сьомого скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 3 березня 2016 року в частині затвердження документації із землеустрою та передачу у власність [PERSON] земельних ділянок, які розташовані в [ADDRESS], підлягає визнанню недійсним, оскільки при його ухваленні було допущено порушення встановленого для цього законом порядку, наслідком чого стало порушення прав позивача, а саме перенесення меж земельних ділянок та позбавлення позивача можливості оформити свої права на земельні ділянки (приватизувати їх) в зв'язку з накладанням земельних ділянок відповідача на земельні ділянки, які надані йому (позивачу) в користування, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що позивач умисно ухилявся від погодження меж суміжних земельних ділянок, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені відповідними доказами та спростовуються матеріалами справи. Доводи представника Носівської міської ради Чернігівської області про те, що міська рада при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не має повноважень на перевірку технічної документації на її правильність, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать чинному законодавству. За змістом ч. 5 ст. 20 ЗК України, види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно приписів частин 1, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (ч. 6). Відповідна рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (ч. 7). Згідно ч. 10 ст. 118 ЗК України відповідна рада розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу ділянки у власність. Згідно ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідно до абзацу 1 ч. 6 ст. 186-1 ЗК України невідповідність положень проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації є підставою для відмови у його погодженні. Таким чином, орган місцевого самоврядування при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зобов'язаний перевіряти його положення на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved