Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення одноразової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати, в якому посилався на те, що він працював на посаді респіраторщика у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні. Наказом № 3-к від 05.01.2015 року був звільнений за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь одноразову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 15827,67 грн. при наявності у нього стажу роботи 20 років, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 52758,90 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 8014грн.39 коп. В судове засіданні позивач подав уточнений позов, в якому збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача середній заробіток в сумі 63386,40 грн. , одноразову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 19\~015,92 грн. ,компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 8014грн.39 коп У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. У своїх поясненнях посилався на обставини, вкладені у позовній заяві, про що надав суду відповідні докази. Доповнив, що відповідач мав заборгованість по заробітній платі, яку виплатив у добровільному порядку. Раніше з позовом до відповідача не звертався, враховуючи ситуацію в країні. Звернувся з позовом про втрату частини заробітку, бо ціни ростуть, а заробітну плату йому не виплачували. Подав заяву про звільнення з роботи з 05.01.2015 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов підтримав , просив задовольнити. Посилався на те, що позивач був звільнений з роботи з 05.01.2015 року, на якій відпрацював 20 років. На день звільнення мав заборгованість по заробітній платі , яка була виплачена , з порушення строків, лише 29.05.2015 року. На день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок, тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за 10 місяців , час затримки розрахунку при звільнені. Крім того, за час неповного розрахунку позивачем був втрачений заробіток від знецінення коштів, що склаладає 8014 грн. Крім того відповідно колективного договору при звільненні позивачу також слід виплатити одноразову допомогу за відпрацьовані 20 років у розмірі трьох середніх заробітних плат. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні уточнений позові не визнав у повному обсязі, подав до суду письмові заперечення на позов. Усно додав, що оскільки позивач а на день звільнення не працював, то повинен був звернутися з письмовою заявою про проведення з ним розрахунку, бо з 21.12.2014 року по 05.01.2015 року він перебував у черговій відпустці. На підставі його заяві від 05.01,2015 року, був виданий наказ про його звільнення . Заборгованість по заробітній платі в сумі 19134,05 грн. перераховано позивачу на картковий рахунок 28.05.2015 року. Вимогу про проведення з ним повного розрахунку не подавав. Тому відсутня вина відповідача в частині затримки виплати належних працівнику сум, за відсутності його вимог. Щодо виплати позивачу суми втрати частини заробітку за 10 місяців в 8014,39 грн., то у відповідача на теперішній час відсутні правові можливості щодо нарахування та виплати зазначеної компенсації . Позов щодо стягнення одноразової допомоги за 20 років служби також не підлягає задоволенню, оскільки оплата праці особового складу 2 ВГРЗ здійснюється на підставі Положення про грошове забезпечення особового складу ДВГРЗ, затвердженого наказом Мінпаливенерго України від 16.08.2002 року № 484, за яким виплати одноразової допомоги за 20 років служби не передбачено. Крім того,виплата такої допомоги не передбачена контрактом. Тому просить відмовити у задоволено позову у повному обсязі. Доповнив, що виплата заробітної плати з запізненням пов»язана з тим, що бухгалтерія 2 ВГРЗ у 2014 році знаходилась в м. Стаханові, на території не підконтрольній владі України та було відсутнє фінансування. Вина підприємства у несвоєчасній виплати розрахунку при звільненні відсутня, а тому позов не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача [PERSON], , представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20 № 13 від 24 грудня 1999 року постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Судом встановлено, що позивач працював на посаді респіраторщика 2 Другого воєнізованого гірничорятувального загону. Із копії рапорту від 05.01.2015 року вбачається, що [PERSON] подав рапорт про звільнення його за власним бажанням у зв»язку виходом на пенсію з 05.01.2015 року ( а.с.13). Того ж дня, Наказом № 3-к від 05.01.2015 року був звільнений за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію та 05.01.2015 року, розірвано з ним контракт від 09.10.2009 року ( а.с.14). На підставі цього зроблено запис у трудовій книжці № 28 від 05.01.2015 року ( а.с.45). Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, що вбачається з копії довідки про те, що заборгованість по заробітній платі , станом на час звільнення [PERSON]- 05.01.2015 року, складає -19\~314 грн.05 коп. ( за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року) ( а.с.5-6). Заборгованість по заробітній платі ( з серпня 2014 року по грудень 2014 року) в сумі 19 314,05 грн. була перерахована позивачу на картку лише у травні 2015 року, що підтвердив у судовому засіданні позивач та не оспорював у судовому засіданні представник відповідача. Крім того, із листа № 07-1/813 від 21.11.2014 року вбачається, що виконано зміну місця юридичної реєстрації з м. Стаханов та м. Лисичанськ , до 2 ВГРЗ передано 1 взвод 4 ВГРЗ, що розташований у с. Чернухіно ( наказ Міненерговугілля від 28.10.2014 року № 764 «Про затвердження Положення про 2 ВГРЗ у вугільній промисловості», Положення погоджене ДСНС України листом від 06.11.2014 року № 26-15632/262, Державну реєстрацію змін до установчих документів 2 ВГРЗ проведено 07.11.2014 року, Дислокація підрозділів ДВГРЗ у вугільній промисловості України, які обслуговують гірничі підприємства, погоджена Держаною Службою гірничого нагляду та промислової безпеки України та затверджена Мінегнерговугілля 21.10.2014 року), зроблено переміщення робітників 2 ВГРЗ по адресі м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 197 ( а.с.40-41). Крім того, питання щодо зміни юридичної адреси та переміщення робітників 2 ВГРЗ було вирішено наказом 2 ВГРЗ від 13.11.2014 року № 131, відповідно до якого робітникам 2 ВГРЗ було наказано приступити до виконання своїх обов»язків за новим місцем розташування загону: м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 197 з 01.12.2014 року ( а.с.74). Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на відсутність вини відповідача у неповному розрахунку з позивачем у зв»язку перебуванням бухгалтерії підприємства в м. Стаханові, на території не підконтрольній владі України, оскільки звільнення позивача відбулось у січні 2015 року, заборгованість по заробітній платі була виплачена лише у травні 2015 року, коли підприємство вже не перебувало в м. Стаханові. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягають задоволенню в розмірі 63\~386грн.40 коп. за період з серпня 2014 року по травень 2015 року. Щодо стягнення одноразової допомоги при звільнені за 20 років роботи в установі, суд виходить з наступного. Відповідно до наказу Міненергетики та вугільної промисловості від 30.07.2014 року № 536 «Про затвердження переліків державних підприємств, установ, організацій та об»єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави», станом на 01.07.2014 року затверджений перелік держаних підприємств, установ , організацій та об»єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, згідно з додатком 1. Під № 280 код ЄДРПОУ 00159361 у ньому значиться Другий воєнізований гірничорятувальний загін, 94007, Луганська обл., м. Стаханов, вул. Мічурина,2 ( а.с. 94-97). Галузевою угодою між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками(об»єднанням власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року із змінами та доповненнями від 04.04.2012 року ( від 19.04.2012 р. № 16) передбачено, що : « Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, інші державні органи, власники чи роботодавці, їх об»єднання, або уповноважені ними органи, наведені в додатку 1, з однієї сторони ( далі Власники( роботодавця), і Профспілка працівників вугільної промисловості України та Незалежна профспілка гірників України, наведені в додатку 2 , з іншої сторони ( далі Сторони) ,

Outcome: partial