Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року у розмірі 346479,55 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 09 січня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № DN81AR56390262, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 100354,00 гривень, на термін до 08 січня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та порядку встановлені договором, а відповідач зобов'язався повернути кредит та щомісячно в період сплати надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати у строки та розмірі передбачені договором. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року відповідач зобов'язався сплатити відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, відповідач грошові кошти отримав, але свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в результаті чого, станом на 21 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 346479,55 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позові вказав про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 09 січня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 100354,00 гривень на строк з 09 січня 2008 року до 08 січня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит до 08 січня 2015 року сплачуючи, щомісячно позивачу у період з «09» до «13» число кожного місяця грошові кошти у розмірі 1608,58 гривень для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою, комісією, а також інших витрат. При порушенні зобов'язань із погашення кредиту відповідач зобов'язався сплатити позивачу пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, але не менше 1 гривні. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100354,00 гривень, а відповідач кредит отримав, але свої зобов'язання щодо виплати грошових коштів за договором кредиту не виконав, в результаті чого станом на 21 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 346479,55 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 58267,53 гривень; -заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 46167,17 гривень; -заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 19845,91 гривень: -пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 222198,94 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року не виконав, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, процентами, комісією за користування кредитом у загальному розмірі 124280,61 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року в розмірі 222198,94 гривень, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов'язання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що незважаючи, на те що розмір пені визначений договором, приймаючи до уваги, що суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за кредитом, процентами та комісією за користування кредитом в загальному розмірі 124280,61 гривень, сума пені у розмірі 222198,94 гривень підлягає зменшенню до розміру суми боргу за кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року, оскільки нарахована сума неустойки є не співмірною із сумою заборгованості і значно перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № DN81AR56390262 від 09 січня 2008 року в загальному розмірі 248561,22 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить позивача суму судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial