Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року, за життя, на підставі Свідоцтва про право власності на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] в м. Кривому Розі, визначити частку кожного із співвласників - його та [PERSON], у спільній сумісній власності у вигляді вказаної квартири, рівною та як 1/2 частку та визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 05.11.1967 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Згідно Свідоцтва про право власності на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, йому, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], прізвище якої було помилково вказане як «[PERSON]», на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] в м. Кривому Розі. Згідно Договору купівлі-продажу частини квартири від 25.09.1999 року, [PERSON] та [PERSON] продали йому 1/2 частину вказаної квартири, про що у Свідоцтві про право власності на житло №С-1110 від 01.08.1997 року було зроблено відповідний запис. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири. З метою прийняття цієї спадщини він звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що частки співвласників квартири не визначені та виявлено розбіжність у написанні прізвища померлої у правовстановлюючому документі на квартиру та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідачі у судове засідання також не з'явились, але, кожен окремо, надали письмові заяви, в яких пред'явлені позовні вимоги визнали у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, позивач та [PERSON] з 05.11.1967 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Згідно Свідоцтва про право власності на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, позивачу, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] в м. Кривому Розі (а.с.7). Згідно Договору купівлі-продажу частини квартири від 25.09.1999 року, [PERSON] та [PERSON] продали позивачу 1/2 частину квартири [ADDRESS] в м. Кривому Розі, про що у Свідоцтві про право власності на житло №С-1110 від 01.08.1997 року було зроблено відповідний запис (а.с.7). [INFO] року [PERSON] померла (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина, з метою прийняття якої позивач звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв'язку з тим, що частки співвласників квартири не визначені та виявлено розбіжність у написанні прізвища померлої у правовстановлюючому документі на квартиру та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду (а.с.10). Отже, розглядаючи вимоги про встановлення факту, що [PERSON], за життя, на підставі Свідоцтва про право власності на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, належала 1/4 частина квартири [ADDRESS] в м. Кривому Розі, суд приходить до наступного. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. А згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, факт належності [PERSON], яка померла [INFO] року, за життя, на підставі Свідоцтва про право власності на житло №С-1110 від 01.08.1997 року, 1/4 частини квартири [ADDRESS] в м. Кривому Розі підтверджується свідоцтвом про одруження позивача та [PERSON], яка після укладення шлюбу прийняла прізвище «[PERSON]» та свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.5, 6), що дає суду підстави для встановлення даного факту та задоволення цієї частини позовних вимог. Розглядаючи позовні вимоги в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне. Виходячи з положень статей 22 та 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Отже, судом установлено, що вказана квартира була придбана за час шлюбу позивача та [PERSON], що є підставою для визнання її спільною сумісною власністю. Разом з тим, судом не встановлено ніякої домовленості між позивачем та [PERSON] або наявності між ними шлюбного договору про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді вказаної квартири, або інших обставин, що мають істотне значення, на підставі яких суд має відступити від рівності часток, тому суд приходить до висновку, що частка кожного у цій квартирі є рівною та складається із 1/2 його частки. Відтак, суд уважає, що ця частина позовних вимог є обґрунтованою та також підлягає задоволенню. Стосовно частини позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік - позивач у справі [PERSON] та їх діти - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, суд уважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], є таким, що прийняв зазначену спадщину, так як на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем (а.с.9) і у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не заявив про відмову від неї. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідачі визнали пред'явлені позовні вимоги та з матеріалів справи не вбачається, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved