Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, та згідно позовних вимог зазначив про те, що відповідачі не проживають в [INFO] понад шість місяців без поважних причин, тому просив задовольнити позов, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 2010 року його батько [PERSON] не проживає у спірній квартирі, його брати - [PERSON] та [PERSON] також не проживають у вказаній квартирі брат [PERSON] з 2005 року, а брат [PERSON] з 2014 року. Особистих речей в квартирі [ADDRESS] відповідачі не мають. Він сплачує за відповідачів комунальні послуги, через реєстрацію відповідачів у спірній квартирі не може оформити субсидію, у звязку з чим, втрачає значну частину своєї пенсії, яку він отримує у мінімальному розмірі, оскільки є інвалідом 2 групи. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою свого проживання або перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законі, обґрунтовані і підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно довідки №4467/10-02 від 27.07.2016 р., виданої центром надання адміністративних послуг Лисичанської міської ради, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки №153 від 09.09.2016 р. квартира [ADDRESS] є державна. Згідно акту від 05.09.2016 р., складеного КП «ЛЖЕК № 6», внаслідок огляду квартири [ADDRESS], особистих речей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не виявлено, оскільки останні за даною адресою не проживають. З письмових пояснень [PERSON], [PERSON], вбачається, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2010 року, [PERSON] не проживає з 2004 року, а [PERSON] з 2014 року. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що відповідачі не проживаютьу спірній квартирі без поважної причини, спроб вселитися до неї не робили, ніхто не перешкоджав проживанню або вселенню їх до спірної квартири. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 р. у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, вирішується в судовому порядку. При цьому під встановленими строками мається на увазі шестимісячний термін. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи та його на підставі ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та 71, 72, 156 ЖК УРСР, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: approved