Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з не виконанням відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини, а також просив стягнути з останнього на утримання сина до його повноліття на користь інтернатного закладу або на користь людини, на вихованні та утриманні якої буде знаходиться дитина, аліменти у твердій грошовій сумі 400 грн., але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивач мотивує, тим, що 04.08.2015 року на підставі повідомлень Тростянецької ЦРЛ, дільничного інспектора міліції Бутка В.В. малолітнього [PERSON], було вилучено у матері [PERSON], яка була затримана за підозрою у вчиненні умисного вбивства свого батька [PERSON] Внаслідок цього малолітня дитина [PERSON] залишився без батьківського піклування та був влаштований до Сумського будинку дитини. Батько дитини [PERSON] не піклується на даний час малолітньою дитиною, не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні, не виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач більше 10 років проживає на території Росії, де саме не відомо. За адресою його реєстрації проживає його мати [PERSON], яка вказує, що її син додому не з'являється та не дає про себе ніякої інформації про місце свого перебування. 28.11.2014 року територіальним відділом РАГС Бобровського управління РАГС Воронізької області Російської Федерації [PERSON] встановив батьківство малолітньої дитини [PERSON]. Позивач вказав, що оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню дитини, є всі підстави для позбавлення його батьківських прав, що було вирішено на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації. Представник позивача Коробейник В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, при цьому пояснив, що дійсно влітку 2015 року приїхав з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] до її батьків у село Люджа Тростянецького району. Згодом посварившись з [PERSON], після того як вона відмовилась з ним їхати в Росію, залишив їй кошти для дитини, придбав деякі речі для сина і поїхав в Росію працювати. Коли дізнався з інтернет-ресурсів про те, що [PERSON] взято під варту за підозрою у вбивстві свого батька, перебував в Російській Федерації, працював за договором, яку не міг припинити до закінчення строку дії договору. На початку грудня 2015 року, закінчивши роботу, одразу повернувся у Тростянець до матері і дізнався, що був позбавлений батьківських прав заочним рішенням суду, яке вирішив оспорити. Вказав, що у грудні 2015 року у Тростянці влаштувався на роботу, має намір постійно проживати з матір'ю, яка володіє трикімнатною квартирою у Тростянці, є всі умови для розвитку та виховання сина. У січні 2016 року зібрав всі необхідні документи і звернувся до служби у справах дітей з питання повернення йому сина і розгляду Комісією із захисту прав дітей питання про недоцільність позбавлення його батьківських прав, але Комісія, необґрунтовано відмовила у задоволенні його заяви, не навівши жодних мотивів та фактів. Відповідач пояснив, що дуже любить свого сина і бажає його виховувати, його мати [PERSON] також погодилась допомагати у вихованні дитини. У січні 2016 року та на початку лютого цього року відповідач тричі відвідав з матір'ю сина [PERSON] у Сумському будинку дитини, привозив продукти харчування йому, необхідні речі та іграшки. Представник служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації Бєлікова Н.В. в судовому засіданні вказала, що позовні вимоги обґрунтовані, вказала, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав, оскільки з часу, коли дитина залишилась без батьківського піклування після взяття матері під варту, він не звернувся до служби у справах дітей жодними засобами і не висловив намір забрати сина і виховувати його. Третя особа [PERSON], яка є матір'ю малолітнього [PERSON], та перебуває під вартою, в судовому засіданні у режимі відеоконференції вказала, що заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх сина. Пояснила, що вони з [PERSON] після народження дитини проживали однією сім'єю в Росії, а в цьому році разом влітку приїхали до с.Люджа Тростянецького району до її батьків на деякий час, після цього влітку відповідач знову повернувся до Росії. [PERSON] охарактеризувала відповідача як достойну, надійну та турботливу особистість, зазначила, що під час їх спільного проживання він не зловживав спиртними напоями. Вказала, що відповідач піклувався про сина, забезпечував матеріально всім необхідним, виявляв любов і турботу. [PERSON] вказала, що довіряє відповідачу, він є надійною людиною, яка здатна виховати їх сина, вважала, що їх синові буде краще жити разом з відповідачем, ніж Прокурор Шаповал О.Т. у судовому засіданні вказала, що досліджені під час судового розгляду докази та думка матері дитини [PERSON] свідчать про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], і в інтересах малолітнього [PERSON] буде залишити його з батьком, який активно демонструє своє бажання виховувати сина, створив умов для проживання та виховання сина, працює, а об'єктивних даних про його свідоме ухилення від виконання своїх обов'язків як батька дитини не установлено. Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, та пояснення третьої особи [PERSON], надані в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про установлення батьківства серії [NUMBER], виданих 28.11.2014 року, [PERSON] народився [INFO], його батьком зазначено [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.4,5). До [PERSON] ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 05.08.2015 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на час розгляду справи [PERSON] утримується в Сумському слідчому ізоляторі (а.с.11). На підставі розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 12.08.2015 року № 384-ОД у зв'язку з перебуванням матері [PERSON] під вартою та відсутністю відомостей про батька [PERSON], [PERSON], [INFO], влаштовано до комунального лікувально-профілактичного закладу Сумської обласної ради Сумського обласного спеціалізованого Будинку дитини на повне державне забезпечення (а.с.12). Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Згідно із статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 60 ЦПК України, зокрема, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування Тростянецької державної адміністрації Сумської області від 20 серпня 2015 року (а.с.14) та висновок щодо результатів розгляду заяви [PERSON] щодо надання висновку про недоцільність позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], наданий Комісією з питань захисту прав дитини Тростянецької державної адміністрації Сумської області 21 січня 2016 року, якими визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], 2014 року народження, не містять мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітнього [PERSON] буде відповідати його інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину розлучення з батьком та відсутність з його боку піклування про сина в майбутньому. Указані висновки органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтуються лише на тому, що на момент відібрання дитини у матері [PERSON] у серпні 2015 року відповідач перебував в Російській Федерації, і факт не звернення відповідача після відібрання дитини до служби у справах дітей ні особисто, ні доступними засобами зв'язку з метою повідомлення про намір виховувати дитину, розцінено органом опіки та піклування як ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно його малолітнього сина [PERSON]. У результаті розгляду Комісією з питань захисту прав дитини Тростянецької державної адміністрації Сумської області 21 січня 2016 року заяви [PERSON], який виклав свій намір забрати дитину і виховувати її разом з власною матір'ю [PERSON], у висновку взагалі не оцінено подані відповідачем матеріали, які характеризують його особу, не оцінено акт обстеження умов життя відповідача, зазначено лише припущення про схильність відповідача до зловживання спиртними напоями, які не підтверджено позивачем об'єктивним доказами і ґрунтуються на словах матері [PERSON] Натомість під час допиту в судовому засіданні у якості свідка мати відповідача [PERSON] суду пояснила, що її син повернувся з Росії до Тростянця, де він жив і працював протягом тривалого часу. Відповідач має намір постійно працювати і жити у Тростянці, вже влаштувався на роботу, отримує гідну заробітну плату. Відповідач дуже хоче повернути сина з дитячого будинку і постійно цим переймається, не може дочекатись його повернення. Вони у двох декілька разів відвідували маленького [PERSON] у дитячому будинку, привозили йому фрукти, іграшки, провели з ним граючись декілька годин. [PERSON] пояснила, що також хоче, щоб її онук проживав з ними, для нього є всі умови у її трикімнатній квартирі, вже придбано дитячі речі, іграшки. Свідок пояснила, що її син не зловживає спиртними напоями, іноді може випити на дні народженні друзів чи на свято. Відповідно до пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначених умов позивачем не доведено, натомість представником позивача та служби у справах дітей наведено суцільні припущення. Водночас відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] [ADDRESS] від 04.01.2016 року умови проживання відповідача Комісією, яка проводила обстеження, визнано задовільними, зокрема, відповідач та його мати [PERSON], проживають у трикімнатній квартирі площею 62,3 кв.м., є необхідна побутова техніка, обладнана ванна кімната, є центральне гаряче водопостачання, у квартирі прибрано, чисто, тепло, є дитяча коляска, зимовий комбінезон, небагато дитячих речей. З довідки - характеристики інспектора Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумській області Білокопитова Р.В. вбачається, що скарг від сусідів на [PERSON], не надходило, за останній рік до адміністративної відповідальності він не притягувався, на профілактичних обліках не перебуває. Відповідач на обліку у наркологічному кабінеті Тростянецької ЦРЛ не перебуває (а.с.40). За місцем колишньої роботи у ТОВ «РУСОПТ», де працював з 14 грудня 2005 року по 05 грудня 2015 року зарекомендував себе як відповідальний співробітник, висококваліфікований працівник, за час роботи не мав дисциплінарних стягнень, користується авторитетом у колективі, відповідальний, комунікабельний. За місцем проживання та роботи у фізичної особи-підприємця [PERSON], яким прийнято відповідача на роботу з 10 грудня 2015 року на випробувальний термін, характеризується позитивно, виявив себе відповідальним працівником, алкоголем не зловживає, завжди ввічливий, на роботу приходить своєчасно. Суд бере до уваги, що під час розгляду справи не отримано доказів про негативне ставлення відповідача до свого сина. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Позивач не надав доказів того, що втручання у здійснення права на сімейне життя відповідача та його малолітнього сина [PERSON], 2014 року народження є необхідним у демократичному суспільстві та призведе до захисту прав і свобод малолітньої дитини, а відповідач заслуговує саме на вказану позивачем юридичну відповідальність - позбавлення батьківських прав. З урахуванням викладеного, думки [PERSON], яка є матір'ю малолітнього [PERSON], на підставі досліджених судом доказів суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації від 20 серпня 2015 року є необґрунтованим і таким, що не відповідає інтересам дитини [PERSON], 2014 року народження, та не узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає вимогу позивача позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], 2014 року народження, необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає. Ураховуючи, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є похідною, а тому вона також задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed