Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що за усною домовленістю із відповідачем на укладення договору на постачання лісопродукції твердих порід на суму 58 тис. грн.., позивач на виконання домовленості перерахував на рахунок позивача вказану суму двома платіжними дорученнями - 20 тис. грн. та 38 тис. грн., де в графі «Призначення платежу» вказав «Передплата за дрова дог. б/н 20.03.2017 без ПДВ», що підтверджено платіжними дорученнями від 20.03.2017 № 188 та №192 від 23.03.2017. Однак в подальшому з незалежних від позивача причин відповідач відмовився від укладення договору поставки лісопродукції твердих порід на обумовлену між сторонами суму. У зв`язку з чим позивач, починаючи з 19.04.2017 усно та письмово звертався до відповідача з вимогою повернення перерахованих на рахунок відповідача коштів. Однак відповідач коштів не повернув. У відповідності до ст.570 ЦК України завдатком визнається грошова сума, яка передається кредитору боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно з ч.1 та 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, а відповідно ч.3 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей ще й сплатити проценти за користування ними. Просить стягнути з відповідача 58 тис. грн. безпідставно набутих коштів, 12893,48 грн. відсотки за користування безпідставно набутими коштами, 2 тис. грн. витрат на правничу допомогу та 708,93 грн. судового збору, всього 70893,48 грн.. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відео конференції пояснив, що у березні 2017 року у позивача виникла необхідність у купівлі лісопродукції твердих порід дерев і з цього приводу він звернувся до [PERSON] , з яким інколи співпрацював у вказаній сфері. Той рекомендував як надійного постачальника [PERSON] - відповідача по справі та надав його контакти. Між позивачем та відповідачем малася усна домовленість щодо укладення договору на поставку лісопродукції твердих порід на загальну суму 58 тис. грн. з попередньою передплатою, так як останній працює тільки за передплатою. На виконання домовленості позивач зробив передплату на наданий відповідачем рахунок в ПАТ «КБ «Приватбанк» у вказаній сумі двома переказами - 20 тис. грн. та 38 тис. грн. з метою в подальшому укласти договір. Але відповідач договір не уклав, не поставив продукцію і у зв`язку з цим позивач неодноразово телефонував до нього та направив на його адресу кілька претензій про повернення перерахованих коштів. Відповіді не отримав. Ніяких домовленостей між позивачем та [PERSON] не існувало і позивач не уповноважував останнього чи іншу особу отримати від його імені лісопродукцію від відповідача на вказану в позові суму та не зобов`язувався оплатити поставлену відповідачем [PERSON] лісопродукцію. Просить у відповідності до ст.1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача отримані тим безпідставно 58 тис. грн., відсотки у відповідності до ст.1214 ЦК України за користування вказаними коштами, витрати на правничу допомогу в сумі 2 тис. грн. та судовий збір, всього 70893,48 грн.. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він мав ділові відносини з 2015 року з підприємцем [PERSON] , якому поставляв лісопродукцію для виготовлення деревного вугілля. [PERSON] , який помер [INFO] , співпрацював у свою чергу із позивачем. [PERSON] розраховувався з ним готівкою, письмові договори не укладалися. Позивач поставив [PERSON] деревину і той повідомив, що з ним розрахується [PERSON] , який за поставлену продукцію перерахував 20 тис. грн.. Після поставки іншої кількості лісопродукції [PERSON] [PERSON] знову перерахував йому 38 тис. грн.. Домовленостей між ним та позивачем не було, договори з ним не укладав. Вважає, що гроші перераховані за поставлену ним деревину і тому підстав для повернення коштів немає. Чому у платіжці вказано - «передплата за дрова», не знає, так як кошти були перераховані вже після поставки [PERSON] . продукції. Представник відповідача суду показав, що [PERSON] виготовляв деревне вугілля і лісоматеріал йому поставляв в тому числі і відповідач. Вважає, що позивач не міг дізнатися рахунок відповідача самостійно, а тільки від [PERSON] , з яким співпрацював. Тобто перераховані кошти є оплатою за поставлену продукцію. Постачання лісоматеріалу можуть підтвердити свідки. Домовленості між позивачем та відповідачем про постачання лісу не було і договора не укладалися і перерахування коштів свідчить про виконання домовленості позивача із [PERSON] .. Свідок [PERSON] суду показав, що у 2017 році працював по найму у [PERSON] , де випалювали деревне вугілля. Бачив, як відповідач поставляв деревину [PERSON] великими автомобілями. Аналогічні показання дали свідки [PERSON] та [PERSON] .. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В судовому засідані встановлено, що у березні 2017 року у позивача виникла необхідність у купівлі лісопродукції твердих порід дерев і з цього приводу він звернувся до [PERSON] , з яким інколи співпрацював у вказаній сфері. Той рекомендував [PERSON] . - відповідача по справі та надав його контакти. Між позивачем та відповідачем малася усна домовленість щодо укладення договору на поставку лісопродукції твердих порід на загальну суму 58 тис. грн. з попередньою передплатою, так як останній виказав таку вимогу. На виконання домовленості позивач зробив передплату на наданий відповідачем рахунок в ПАТ «КБ «Приватбанк» у вказаній сумі двома платежами - 20 тис. грн. та 38 тис. грн. з метою в подальшому укласти договір. Але відповідач договір не уклав, не поставив продукцію і у зв`язку з цим позивач неодноразово телефонував до нього та направив на його адресу кілька претензій про повернення перерахованих коштів. У відповідності до ст.570 ЦК України завдатком визнається грошова сума, яка передається кредитору боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач, маючи усну домовленість із відповідачем на постачання лісоматеріалу твердих порід перерахував останьому грошові кошти в рахунок майбутнього договору поставки. Так як відповідач лісоматеріали не поставив, тобто не виконав усну домовленість? письмового договору не уклав, в даному випадку суд вважає, що мав місце аванс, так як завдатку передує укладення письмового договору, в якому вказується загальна сума до сплати та обумовлюється сума завдатку, що підтверджено ч.2 ст.570 ЦК України, - якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Як було вказано вище, позивач авансував відповідачу 58 тис. грн., про що свідчать платіжні доручення, де вказано «Передплата за дрова дог. бн 20.03.2017 без ПДВ», чого не заперечує відповідач по справі, що він отримав на особистий рахунок від позивача вказану суму, хоча в суді він і пояснив, що це кошти за поставлений лісоматеріал, але іншій особі, за якого розрахувався позивач, які і підлягають поверненню позивачеві. Суд вважає, що відповідачем не доведено, що він поставив лісоматеріал позивачу чи іншій особі, за яку розрахувався позивач і вважає його пояснення як намагання уникнути повернення коштів за невиконане зобов`язання. В той же час суд приходить до висновку, що отримані вдповідачем від позивача кошти необхідно віднести до категорії безпідставно набутих, так як в судовому засіданні, крім платіжних доручень, інших підстав для перерахування та отримання коштів не наведено. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто ст.1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. (Постанова Верховного Суду України № 6-88цс-13 від 02.10.2013). Зважаючи на вищевказане суд вважає, що в наявності усі зазначені в Постанові ВСУ об`єктивні умови виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, а саме: -грошові кошти у сумі 58 тис. грн. надійшли на рахунок [PERSON] за рахунок [PERSON] , що підтверджено наданими позивачем платіжними дорученнями на переведеня готівки у вказаній сумі на рахунок відповідача; - [PERSON] спричинено майнову шкоду у вигляді зменшення його майна (грошових коштів); -набуття [PERSON] грошових коштів в сумі 58 тис. грн. за рахунок зменшення майна [PERSON] , що підтверджено платіжними дорученнями; -відсутня правова підстава для вказаної зміни майнового стану позивача та відповідача, тобто це сталося внаслідок дій, вчинених необгрунтовано. -неповернення майна, тобто особа повинна звернутися до набувача майна з вимогою про повернення майна і майно добровільно повернуто не було. 30.05.17 позивач звернувся з вимогою до [PERSON] про повернення бузпідставно отриманих коштів. Згідно до ч.3 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідач тривалий час користується коштами позивача, він повинен відповідно до статті 536 ЦК України сплатити проценти за користування грошима позивача. Так як розмір процентів договором в даному випадку не встановлений, суд у відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України визначає розмір на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд підтверджує, що розрахунок представника позивача щодо стягнення процентів за користування коштами позивача за період з 30.05.2017 до 26.03.2018 відповідає вимогам закону і складає 12893,48 грн.. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу співмірні із затратами, понесеними ним при розгляді справи в суді і тому підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved