Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26.12.2002р. між ОМР та ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями «АВТОЛЮКС-ЦЕНТР» було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 600м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , терміном на 25 років, для експлуатації та обслуговування магазину автозапчастин з пунктом заміни масла. Власниками нежитлової будівлі магазину автозапчастин з пунктом заміни мастил є [PERSON] , [PERSON] по Ѕ частці за кожним. Внаслідок неналежного виконання відповідачами обов`язку по сплаті орендної плати відповідачі є боржниками, що прострочили виконання грошового зобов`язання, та мають заборгованість за період роботи з 31.07.2016р. по 30.06.2019р. заборгованості за договором оренди у розмірі 77420.00 грн., 3% річних у розмірі 3353,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 12207,79 грн. та пені у розмірі 3301,49 грн. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів зазначені кошти. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Відзивів від відповідачів на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Представник третьої особи Департаменту комунальної власності ОМР В.В.Мікуленко надав суду пояснення щодо позову, позовні вимоги підтримав. Представник ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями «АВТОЛЮКС-ЦЕНТР» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, пояснень щодо позову не надавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2002р. між ОМР та ТОВ підприємство з іноземними інвестиціями «АВТОЛЮКС-ЦЕНТР» було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 600м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), терміном на 25 років, для експлуатації та обслуговування магазину автозапчастин з пунктом заміни масла. Вказаний договір зареєстровано у Книзі записів договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) 26.12.2002р. № 723/42. Використання землі в Україні є платним (ст. 206 ЗК України). Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі із договорів. Невиконання своїх зобов`язань за умовами договору є підставою виникнення відповідальності. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Пунктом 2.2. договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом ЗО календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця, у розмірі: за земельну ділянку, площею 600м2 - 10596,00 грн. на рік. Згідно з п. «в» ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, з аналізу чинного законодавства вбачається, що основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.2.5. Договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст.615 зазначеного Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Стаття 24 ЗУ «Про оренду землі» визначає права та обов`язки орендодавця, зокрема: орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Пунктами 3.1.2. Договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно зі ст.96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна від 23.07.2019 року № 174738953, вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2016р. серія та номер: 1826, затвердженого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, власником Ѕ частини нежитлової будівлі магазину автозапчастин з пунктом заміни мастил, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з 13.04.2016р. є [PERSON] . Також з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.07.2019р. № 174738953, вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2014р. серія та номер: 6543, затвердженого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., власником Ѕ частини нежитлової будівлі магазину автозапчастин з пунктом заміни мастил, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з 11.11.2014р. є [PERSON] . Підставою виникнення права у власності на вказаний об`єкт по Ѕ частині стали договір купівлі-продажу від 11.11.2014р. серія та номер: 6543, та договір купівлі-продажу від 13.04.2016р. серія та номер: 1826. Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу від 11.11.2014р. серія та номер: 6543. об`єкт продажу розташовано на земельній ділянці, площею 295,2м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п 1.1 договору купівлі-продажу від 13.04.2016р. серія та номер: 1826. об`єкт продажу розташовано на земельній ділянці, площею 295,2м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, з моменту переходу права власності на об`єкт нерухомості за вищезазначеною адресою до нових власників перейшли зобов`язання за договором оренди земельної ділянки від 26.12.2002р. Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються, зокрема ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. Згідно ч.1,2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи. переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Вказане також міститься і в ч.1 ст.377 ЦК України, ч.З ст.7 ЗУ «Про оренду землі». У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Зазначена правова позиція щодо переходу прав і обов`язків землекористувача при відчуженні нерухомості підтверджується і судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладена в постанові ВС від 19.06.2018 у справі № 922/3655/17, в постанові ВС у складі Касаційного господарського суду від 07.11.2018 року у справі № 910/20744/17 у подібних правовідносинах. При цьому Верховний Суд наголошує, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін до договору стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі. Вищевказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що до [PERSON] та [PERSON] з моменту придбання вищевказаної нежитлової будівлі магазину автозапчастин з пунктом заміни масла перейшли права та обов`язки, які передбачені договором оренди землі від 26.12.2002р. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Однак, нові власники нерухомого майна всупереч положенням ст. 206 ЗК України та ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», належно не виконують обов`язку по сплаті орендної плати, у зв`язку з чим департаментом комунальної власності ОМР надіслано претензію до [PERSON] та [PERSON] від 23.04.2019р. № 01-13/1819 про необхідність сплати заборгованості за договором оренди землі за період роботи з 31.07.2016р. по 30.06.2019р. у розмірі 77420.00 грн., 3% річних у розмірі 3353,84 грн., інфляційних втрат у розмірі 12207,79 грн. та пені у розмірі 3301,49 грн. Частина 1 ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.10.2014р. у справі № 6-113цс14 зазначено, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. В листі Верховного Суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» зазначено, що беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачами умов вказаного договору з [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 3353,84грн. У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97 р містяться рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, відповідно до яких при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2012 року № 52/30 дійшов до висновку, що аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Таким чином, при розрахунку інфляційних втрат слід брати до уваги індекси інфляції, починаючи із жовтня 2015 року. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97 р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою. Згідно з п. 2.2 договору, ст. 289 Податкового кодексу України орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на індекс інфляції, що публікується Державним земельним агентом України. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачами умов вказаного договору з [PERSON] та [PERSON] підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 12207,79грн. Статтею 610, ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойка (пеня) штраф, то вона підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих виконанням чи невиконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але згідно із статтею З зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пунктом 5.1 передбачено, що у разі несвоєчасного невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня. Орендар сплачує Орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочених платежів. Враховуючи наведене, з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню пеня в розмірі 3301,49грн. Розрахунки позивача щодо 3% річних, інфляційних витрат та пені перевірені судом та є такими, що відповідають нормам ЦК України та ЦПК України. З урахуванням викладеного, за період з 31.07.2016р. по 30.06.2019р. загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON] за договором оренди землі, складає 96283,12 грн., з яких: заборгованість з оплати орендної плати - 77420, 00 грн.; 3% річних - 3353,84 грн.; інфляційні втрати - 12207,79 грн.; пеня - 3301,49 грн. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачі порушують права та інтереси позивача як орендодавця на отримання орендної плати, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921грн.

Outcome: approved