Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив виділити в натурі і визнати за ним право власності на окреме домоволодіння, яке складається з приміщення житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,9 м2, у складі: 1-1 кухня, площею 13,10 м2, 1-2 житлова, площею 18,70 м2, 2-3 житлова, площею 13,70 м2, ІІІ коридор, площею 4,4 м2, надвірні споруди: цистерна ІІ, огорожа №1-6; виділити в натурі в окреме домоволодіння та визнати за [PERSON] право власності на ? частки а за [PERSON] на ? частки цього окремого домоволодіння, яке складається з приміщення житлового будинку літ. «А», загальною площею 51,10 м2, у складі: 2-1 – житлове , площею 8,90 м2, 2-2 – житлове, площею 19,10 м2, 2-4 – коридор, площею 3,20 м2, 2-5 – кухня, площею 5,80 м2, 2-6 – санвузол, площею 2,70 м2, 3-1 – житлова, площею 11,40 м2, надвірні споруди: гараж літ. «Ж», сараї літ. «З, И», вбиральня літ. «К», також огорожа №1-6. Також позивач просить встановити наступний порядок користування земельною ділянкою відповідно до Плану (схеми) розподілу земельної ділянки: закріпити за ним земельну ділянку площею 0,0870 га, визначену на плані буквами И-К-Л-В-Г-Д-Є-Е-Ж-З-И; за [PERSON] та [PERSON] закріпити по ? та ? частки відповідно земельної ділянки площею 0,0606 га., визначеної на плані буквами А-Б-В-Г-Д-Е-Є-Ж-З-И-А. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сумісно з відповідачами [PERSON] та [PERSON] володіє приватним будинком №10 по вул.Вишневій у м.Одесі, при цьому йому належить 9/20 частки будинку на підставі Договору дарування від 05.06.2004 року, 11/40 частки будинку на підставі Рішення Апеляційного суду від 29.05.2012 р., справа №22ц-1590-166-2012р.; [PERSON] належить 11/80 частин будинку на підставі Рішення Апеляційного суду від 29.05.2012 р., [PERSON] належить 11/80 частин будинку на підставі Рішення Апеляційного суду від 29.05.2012 р. Також позивач зазначив, що протягом багатьох років між ними склався фактичний порядок користування житловими приміщеннями, він зі своєю сім’єю займає частину будинку площею 49,9 м2 (39,5/80 всього житлового будинку), а відповідач [PERSON] з сім’єю займає частину будинку площею 51,10 м2 (що складає 40,5/80 всього житлового будинку). Посилаючись на те, що жодних перешкод для виділу в натурі згідно вимог ст.ст.364, 367 ЦК України немає, однак в позасудовому порядку сторони не дійшли згоди виділення в натурі, позивач вимушений звернутися до суду. У судове засідання сторони подали заяви, згідно яких позивач доповнені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за його відсутності, при цьому відповідачі та третя особа позовні вимоги визнали повністю і також просили розглядати справу без їх участі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач сумісно з відповідачами [PERSON] та [PERSON] володіють приватним будинком №10 по вулиці Вишневій у м.Одесі, при цьому позивачеві належить 9/20 частки будинку - на підставі Договору дарування від 05.06.2004 року, та 11/40 частки будинку - на підставі Рішення Апеляційного суду Одеської області від 29.05.2012 року, справа №22ц-1590-166-2012 р., що в цілому становить 58/80 частки домоволодіння; відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по 11/80 частки будинку на підставі Рішення Апеляційного суду Одеської області від 29.05.2012 року, справа №22ц-1590-166-2012 р. Між сторонами склався порядок користування нерухомим майном, за яким: - у користуванні позивача перебуває приміщення житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,9 м2, у складі: 1-1 кухня, площею 13,10 м2,1-2 житлова, площею 18,70 м2,2-3 житлова, площею 13,70 м2, ІІІ коридор, площею 4,4 м2, надвірні споруди: цистерна ІІ, огорожа №1-6; - у спільному користуванні відповідачів - приміщення житлового будинку літ. «А», загальною площею 51,10 м2, у складі: 2-1 – житлове , площею 8,90 м2, 2-2 – житлове, площею 19,10 м2, 2-4 – коридор, площею 3,20 м2, 2-5 – кухня, площею 5,80 м2, 2-6 – санвузол, площею 2,70 м2, 3-1 – житлова, площею 11,40 м2, надвірні споруди: гараж літ. «Ж», сараї літ. «З, И», вбиральня літ. «К», також огорожа №1-6. Згідно Висновку судово-будівельної експертизи №СЕ-2-1-32/13 від 11.03.2013 року, запропоновано єдиний технічно можливий варіант поділу будинку між співвласниками з відступом від ідеальних часток, з урахуванням фактично складеного порядку користування житловими приміщеннями. Так, відповідно до вищевказаного Висновку від 11.03.13 року, пропонується: виділити в користування [PERSON]: приміщення житлового будинку літ. «А», загальною площею 49,9 м2, що складає 39,5/80 всього житлового будинку, у складі: кухня, площею 13,10 м2, житлова, площею 18,70 м2,2-3 житлова, площею 13,70 м2, ІІІ коридор, площею 4,4 м2, надвірні споруди: цистерна ІІ, огорожа №1-6; виділити в сумісне користування [PERSON] та [PERSON]: приміщення житлового будинку літ. «А», загальною площею 51,10 м2, що складає 40,5/80 всього житлового будинку, у складі:2-1 – житлове , площею 8,90 м2, 2-2 – житлове, площею 19,10 м2, 2-4 – коридор, площею 3,20 м2, 2-5 – кухня, площею 5,80 м2, 2-6 – санвузол, площею 2,70 м2, 3-1 – житлова, площею 11,40 м2, надвірні споруди: гараж літ. «Ж», сараї літ. «З,И», вбиральня літ. «К», а також 11/40 частин огорожі №1-6. Враховуючи такий порядок користування приміщеннями, позивач відмовився від частки належного йому будинку, в якій проживає [PERSON], на його користь. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 356 Цивільного кодексу України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь – які дії, які не суперечать закону, та має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.361 ЦК України). У відповідності зі ст.364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, в тому разі якщо річ, згідно зі статтею 183 Цивільного кодексу України, є подільною. Згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до змісту ст.391 ЦК України, позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження нерухомим майном, тобто має право на захист від порушень третіх осіб, не пов’язаних із позбавленням володіння. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до Технічного звіту від березня місяця 2014 року «Топо-геодезичні вишукування для приватизації земельної ділянки по вул.Вишнева, 10 у м.Одеса», складено план (схема) земельної ділянки за адресою м. Одеса, вул. Вишнева, №10, Суворовський район, згідно якої межі земельної ділянки [PERSON], площею 0,0870 га, визначені буквами И-К-Л-В-Г-Д-Є-Е-Ж-З-И; межі земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], площею 0,0606 га, визначені буквами А-Б-В-Г-Д-Е-Є-Ж-З-И-А. Земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви (ч.1 ст.159 ЗК України). Згідно частини 5 ст.158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ”, згідно зі ст.158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Згідно положень ч.1 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку. Відповідно до вимог ч.1 ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.3 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог. Таким чином, суд дійшов до висновку про можливість виділення в натурі належної позивачеві частки у спільній частковій власності з припиненням права спільної часткової власності та визнанням права власності на окремий об’єкт.

Outcome: approved