Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 11 серпня 2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, від цього шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Їх сімя розпалася у 2013 році, в даний час в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа про розлучення. Під час їх шлюбу за їх спільні кошти вони з відповідачкою придбали в спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. Вказує, що вони з дружиною не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а тому він вимушений звернутися до суду із даним позовом. В звязку із викладеними обставинами позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, відповідачка [PERSON] суду пояснила, що під час шлюбу з позивачем її батьки подарували їй квартиру [ADDRESS] , потім під час шлюбу з позивачем вона її продала і за ці ж гроші в цей же день вона купила 1/2 частину будинку по вул. Кірова, 7/2. Договір купівлі-продажу спірної квартири укладався в один й той же день, у одного і того ж нотаріуса і за ці ж гроші, що вона отримала від продажу подарованої їй квартири. Вважали, що оскільки спірна квартира придбана за кошти, які були отримані нею від продажу подарованої їй її батьками квартири, тому вона придбана за її особисті кошти і не може вважатися спільною сумісною власністю з позивачем. Також відповідачка пояснила, що під час укладання договору купівлі-продажу спірної квартири їй нотаріусом були розяснені правові наслідки цього договору, пункт 31 цього договору вона не оскаржувала у передбаченому законом порядку, договір підписала добровільно, без будь-якого примусу та важких для себе обставин; правові наслідки цього пункту їй були зрозумілі, але ніхто не думав, що буде така ситуація, яка зараз склалася. Просили у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 11 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Встановлено, що під час зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачкою 31 серпня 2010 року мати відповідачки [PERSON] [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON], а [PERSON] прийняла в дар квартиру № 139, що знаходиться за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Кірова, 17, що підтверджується договором дарування квартири від 31 серпня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-719. Також встановлено, що 20 вересня 2010 року за [PERSON] на підставі вищезазначеного договору дарування було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради Ірпінське бюро технічної інвентаризації № 27376446 від 20.09.2010 року, реєстраційний номер 31158584. В судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-786, згідно якого [PERSON] продала передала у власність, а [PERSON] купила прийняла у власність квартиру № 139, що знаходиться за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Кірова, 17. Згідно п.6 даного договору продаж цей за домовленістю сторін вчиняється за суму 392\~000,0 гривень, яку покупець передала продавцю до підписання цього договору. Також встановлено, що 31 березня 2012 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-791, згідно якого продавці продали - передали у власність, а [PERSON] купила прийняла у власність квартиру № 2, що знаходиться за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Кірова, 7. Згідно п.6 даного договору продаж цей за домовленістю сторін вчиняється за суму 360\~000,0 гривень, яку покупець передав продавцю до підписання цього договору. Пунктом 31 даного договору визначено, що вона, покупець [PERSON] повідомляє, що набуває вищевказану квартиру в спільну сумісну власність з її чоловіком [PERSON], що підтверджується його заявою про надання згоди, викладеною на бланку серії ВРР № 298971, справжність підпису якого засвідчено державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] 30 березня 2012 року за реєстровим № 2-790. В судовому засіданні також встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року у справі № 367/4881/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 22.01.2008 року в сумі 79\~950,0 гривень та судовий збір у сумі 799,50 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 листопада 2014 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року залишено без змін. Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],, матеріалами справи. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює прорабом на будівництві, відповідачку та її батька знає, приблизно два роки назад особисто відповідачка звернулася до нього з проханням добудувати будинок по вулиці Кірова, залити фундамент. Вони зробили необхідні роботи, з ним особисто розраховувалась [PERSON], давала також гроші на необхідні будматеріали. Йому відомо, що батьки [PERSON] продали будинок і купили 1/2 будинку по вулиці Кірова, це йому відомо від [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] в період робіт не проживали в цьому будинку, яку участь в цьому приймав [PERSON] йому точно не відомо. За роботу йому було заплачено приблизно 36 тисяч гривень. Також пояснив, що Влад малював як він бажає бачити перепланування в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка є її рідною дочкою. Пояснила, що вона з чоловіком подарувала дочці квартиру в [ADDRESS] в 2008 році. Дочка захотіла проживати в приватному будинку, біля їх свахи продавалася частина будинку, дочка у 2012 році продала свою квартиру і в той же день купила частину будинку. На той час у них з чоловіком були напружені стосунки, дочка на себе оформлювала будинок. [PERSON] не давав грошей на покупку будинку, квартира коштувала більше ніж частина будинку. Також пояснила, що [PERSON] мав на той час перед нею боргові зобовязання, у січні 2008 року він взяв у неї в борг 10 тисяч доларів. На час покупки спірного будинку у нього була заборгованість 8,5 тисяч доларів. Знає, що тоді у нього була невелика заробітна плата. Також їй відомо, що за її гроші він купив автомобіль. Пояснила, що квартира [ADDRESS] була до дарування дочці особистою її власністю. Коли дочка купувала частину будинку, то вона купувала її для себе; вона в цей же день за гроші від продажу своєї квартири купила частину будинку. При цьому вона присутня не була. Пояснила, що коли вона давала [PERSON] гроші в борг, вона його просто знала, з донькою він тоді не проживав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2010 по 08.04.2012 року його родина винаймала частину будинку по вулиці Кірова, 7 в м. Буча. На момент їх проживання іншу частину цього будинку винаймали [PERSON] та [PERSON], вони з ними дружили. Всередині 2011 року [PERSON] сказала, що вона хоче продати свою квартиру і придбати частину будинку, де вони проживають. Він висловив думку, що він з цим не згоден, т. я. будинок старий і потребує капіталовкладень. Потім вони все ж таки придбали будинок. Перемовини з власником щодо купівлі частини будинку вела [PERSON], [PERSON] дуже мало приймав участь в утриманні будинку. Йому достовірно відомо, що оформленням договору займалася [PERSON], з приватних розмов зі [PERSON] вона купувала будинок за свої гроші, при цих розмовах [PERSON] не був присутнім. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона придбала у [PERSON] квартиру в [ADDRESS] у березні 2012 року. Пояснила, що вони з чоловіком шукали квартиру в цьому районі, вона подивилася цю квартиру, вони уклали договір, вона дуже прискіпливо відносилась до документів. Договір оформлявся в присутності нотаріуса в приміщенні Ірпінської держнотконтори, були підписані документи, вона та чоловік передавали гроші [PERSON] і [PERSON] в сумі 49 тисяч доларів США, гроші були перераховані в їх присутності. Квартира по документах була подарована [PERSON] матірю до шлюбу і коли вони дивилися квартиру, там проживав батько [PERSON]. Одразу після укладення угоди вони вийшли із кабінету нотаріуса, в коридорі сиділи люди, які продавали частину будинку, яку купила [PERSON]. Оформлення угоди було в один день з угодою по придбанню частини будинку. [PERSON] та [PERSON] навіть не виходили з кабінету, а ці люди зайшли в кабінет нотаріуса одразу. Перед укладенням угоди вони знали, що [PERSON] будуть купувати частину будинку, вони питались знизити суму за квартиру, так як знали, що частину будинку вони будуть купувати за меншу суму і у них залишились ще гроші на реконструкцію частини будинку. Через тиждень після угоди батько [PERSON] зїхав з квартири і вони змогли там почати ремонт. Їй відомо, що [PERSON] не приймав матеріальної участі в купівлі частини будинку. Пояснила, що коли вона купувала квартиру у [PERSON], вона гроші передавала [PERSON] в присутності нотаріуса [PERSON] і при другій угоді нотаріус із кабінету не виходила. Їй відомо, що [PERSON] не вкладав гроші в покупку частини будинку, а вона та її чоловік були присутні при розмові [PERSON], [PERSON] та матері [PERSON] на кухні в будинку матері [PERSON], вони сказали їй з чоловіком про те, що грошей у них немає, тому треба швидко продати квартиру [PERSON] щоб купити частину будинку. Якими грошима проводився розрахунок за частину будинку вона не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори. На початку березня 2012 року до неї на прийом прийшла [PERSON] з проханням надати їй консультацію про порядок оформлення документів по купівлі-продажу певного майна. Основним її питанням було те чи буде це майно спільним чи особистим її майном, якщо буде придбано майно за її особисті кошти від продажу її квартири, яка придбана до шлюбу. На момент посвідчення договору купівлі-продажу її чоловік не надав документу про те, що це є особистими коштами [PERSON] від продажу її особистої квартири. Пояснила, що на її питання Чому?, вони відповіли, що у них спору щодо особистих коштів [PERSON] немає. Також пояснила, що вона не мала права самостійно вирішувати походження коштів, якщо людина знаходиться в шлюбі, це повинно бути підтверджено з обох сторін. З боку чоловіка [PERSON] було висловлено, що вони знають обидва що це її особисте майно. Першим був посвідчений договір купівлі-продажу її особистого майна квартири, не виходячи з кабінету [PERSON] залишилися у неї в кабінеті, ті люди, хто купили квартиру вийшли, перед тим, як вони підписали договір, кошти за цю квартиру вони віддали [PERSON] і вийшли, т. я. наступна дія їх не стосувалася. Далі зайшли продавці, у яких [PERSON] купувала частину будинку; далі було посвідчення договору, [PERSON] розрахувалася за гроші, які отримала від продажу власної квартири. Люди отримали свої документи і залишили нотконтору. Пояснила, що в нотконторі окремого приміщення немає, кошти перераховувалися у неї в кабінеті. Вона не має права перераховувати кошти. [PERSON] розрахувалася тими ж грошима, що отримала від продажу своєї квартири. Пояснила, що вона запитала чи розрахувалися вони повністю. Пункт 31 в договорі купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] заносився в договір по ініціативі сторін, в даному випадку цей пункт занесений в договір за ініціативою чоловіка [PERSON]. В даній ситуації [PERSON] щодо цього пункту не заперечувала, вони обидва казали, що спору по цьому майну у них немає, їм і так зрозуміло, що це її особисте майно. Кошти тримала [PERSON], а її чоловік знаходився поруч, залишок коштів остався у неї. Правові наслідки цього п. 31 договору вона [PERSON] розяснювала, але як вона сказала, що питань та проблем у них немає, питання що це є спільне майно у них не виникає на той момент. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні під час зареєстрованого шлюбу між позивачем та відповідачкою 31 серпня 2010 року мати відповідачки [PERSON] [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON], а [PERSON] прийняла в дар квартиру № 139, що знаходиться за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Кірова, 17, що підтверджується договором дарування квартири від 31 серпня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-719. Також, 31 березня 2012 року відповідачка [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-786 продала належну їй на підставі вищезазначеного договору дарування квартиру № 139, що знаходиться за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Кірова, 17 і в цей же день [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-791 купила квартиру № 2, що знаходиться за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Кірова, 7. Таким чином, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що обидва договори купівлі-продажу від 31 березня 2012 року були укладені відповідачкою та посвідчені нотаріально у одного і того ж державного нотаріуса та не покидаючи приміщення нотаріальної контори. Разом із цим, в судовому засіданні встановлено, що згідно п. 31 Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-791 [PERSON] повідомляє, що набуває вищевказану квартиру в спільну сумісну власність з її чоловіком [PERSON], що підтверджується його заявою про надання згоди, викладеною на бланку серії ВРР № 298971, справжність підпису якого засвідчено державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] 30 березня 2012 року за реєстровим № 2-790. Як пояснила в судовому засіданні відповідач [PERSON] правові наслідки п. 31 Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-791 їй нотаріусом були розяснені та зрозумілі, підписувала вона даний договір купівлі-продажу добровільно, без будь-якого примусу та важких для себе обставин. Державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори [PERSON], будучі допитана в судовому засіданні як свідок, пояснила, що пункт 31 в договорі купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] заносився в договір по ініціативі сторін, в даному випадку цей пункт занесений в договір за ініціативою чоловіка [PERSON], в даній ситуації [PERSON] щодо цього пункту не заперечувала, вони обидва казали, що спору по цьому майну у них немає, їм і так зрозуміло, що це її особисте майно, правові наслідки цього п. 31 договору вона [PERSON] розяснювала, але як вона сказала, що питань та проблем у них немає, питання що це є спільне майно у них не виникає на той момент та також пояснила, що [PERSON] розрахувалася тими ж грошима, що отримала від продажу своєї квартири. Враховуючи вищевикладене, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, вважає, що в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що спірна квартира [ADDRESS] була набута позивачем та відповідачкою в спільну сумісну власність. Також суд, прийшов до висновку, що доводи відповідачки [PERSON] про те, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю, оскільки придбана за її особисті кошти від продажу її особистої квартири спростовуються п. 31 Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-791 та особистими поясненнями відповідачки [PERSON] Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було. Таким чином, суд вважає, що слід визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та, виходячи з положень ст. 63 СК України, слід поділити спільне майно подружжя між [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири [ADDRESS], визнавши за кожним з них право власності на вказане майно. На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved