Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину. В обґрунтування позовної заяви, посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] 21.08.2012 року за попередньою змовою між собою, групою осіб, знаходячись в м. Каневі, Черкаської області, з метою заволодіння майном, шляхом зловживання довірою, попросили у потерпілої [PERSON] кредитну картку банку «Руський стандарт» на якій знаходилися грошові кошти в сумі 10 ООО гривень, з метою зняття коштів, а через обумовлений період часу повернути. [PERSON] уведена в оману відносно дійсних намірів [PERSON] та [PERSON], добровільно передала їм вказану кредитну картку, з якої вони в подальшому зняли кошти в сумі 10 000 грн., які всупереч домовленості, не мали наміру повертати, а обернули у свою власність і таким чином умисно, шляхом зловживання довірою, з корисливих спонукань заволоділи грошима в сумі 10 000 грн., які належали [PERSON], чим спричинили потерпілій матеріальних збитків на вказану суму. У зв'язку з цим [PERSON] звернулась до Канівського MB УМВС України у Черкаській області із заявою про порушення кримінального провадження. Під час досудового розслідування у справі за заявою [PERSON] було встановлено, що крадіжку скоїли [PERSON] та [PERSON], які визнавши повністю свою провину, розкаялися у вчиненому добровільно та зі згодою потерпілої [PERSON], уклали угоду про примирення від 02.06.2013, за якою зобов'язувалися до 01.12.2014 відшкодувати потерпілій [PERSON] заподіяну шкоду в розмірі 14 665 гривень солідарно. У зв'язку з невиконанням угоди про примирення та невиконанням зобов'язання обвинуваченими щодо повернення коштів потерпілій вироком Канівського міськрайонного суду від 25.09.2014 [PERSON] та [PERSON] визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.190 КК України, їм призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн. кожному. Так як один із засуджених [PERSON] шляхом передачі грошових коштів [PERSON] через свою матір [PERSON] 21.10.2014 в розмірі 13427 грн., що вистачило їй покрити боргові зобов'язання по тілу кредиту, претензій до [PERSON] вона не має. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] добровільно відмовляється повертати грошові кошти [PERSON], вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, просить суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 11883 грн., які вона додатково витратила на погашення кредиту з урахуванням боргу, відсотків та неустойки за несвоєчасне повернення кредитних коштів, витрати понесені на правову допомогу в розмірі 5000 грн.. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бовшик М.Ю. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку смс повідомлення про виклик до суду в даній справі, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вироком Канівського міськрайонного суду від 25.09.2014 [PERSON] та [PERSON] визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.190 КК України та їм призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн. кожному (а.с.11). Вказаним вироком суду встановлено, що 21.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] за попередньою змовою між собою, групою осіб, знаходячись в м. Каневі, Черкаської області, з метою заволодіння майном, шляхом зловживання довірою, попросили у потерпілої [PERSON] кредитну картку Банку «Руський стандарт» на якій знаходилися грошові кошти в сумі 10000 грн., з метою зняття коштів, а через обумовлений період часу повернути. [PERSON] уведена в оману відносно дійсних намірів [PERSON] та [PERSON], добровільно передала їм вказану кредитну картку, з якої вони в подальшому зняли кошти в сумі 10 000 грн., які всупереч домовленості, не мали наміру повертати, а обернули у свою власність і таким чином умисно, шляхом зловживання довірою, з корисливих спонукань заволоділи грошима в сумі 10 000 грн., які належали [PERSON], чим спричинили потерпілій матеріальних збитків на вказану суму. Під час досудового розслідування у справі [PERSON] було встановлено, що [PERSON] та [PERSON], які визнавши повністю свою провину, розкаялися у вчиненому добровільно та за згодою з потерпілою [PERSON], уклали угоду про примирення від 02.06.2013, за якою зобов'язувалися до 01.12.2014 відшкодувати їй заподіяну шкоду в розмірі 14 665 гривень солідарно. ( а.с. 12). Відповідно до змін та доповнень до Статуту ПАТ «Банк Руський Стандарт», затверджених рішенням №3 акціонера від 19.08.2014, погодженого НБУ 30.09.2014, які пройшли державну реєстрацію 07.10.2014 (а.с.77-78) змінено найменування ПАТ «Банк Руський Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард», який є правонаступником ПАТ «Банк Руський Стандарт». Згідно письмової розписки від 21.10.2014 (а.с.19) вбачається, що позивач [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 13727 грн. в рахунок виконання одним із засуджених по вказаному кримінальному провадженню [PERSON] зобов'язання про погашення кредитних коштів ПАТ «Банк Форвард». Згідно копії квитанції № 4337908 від 21.10.2014 (а.с.130) вбачається перерахунок позивачем [PERSON] грошових коштів в сумі 13427 грн. на рахунок ПАТ «Банк Форвард». Отже судом встановлено, що за рахунок коштів, наданих [PERSON] в інтересах свого сина [PERSON] позивач частково повернула кошти на погашення кредитних зобов'язань в сумі 13427 грн.. В той же час, судом встановлено, що відповідач [PERSON], який також є одним із засуджених по вказаному кримінальному провадженню свої зобов'язання щодо відшкодування кредитних коштів потерпілій від злочину [PERSON] не виконав, і [PERSON] протягом всього часу до 21.10.2014 сплачувала банку додаткові кошти на погашення кредиту з урахуванням боргу, відсотків та неустойки за несвоєчасне повернення кредитних коштів, що підтверджується копіями квитанцій про перерахунок позивачем грошових коштів банку на загальну суму 11883 грн. (а.с. 94-113). Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 11883 грн., які позивач понесла внаслідок злочину підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем за оплату правової допомоги в розмірі 5000 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved