Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і після уточнення позовних вимог (а.с. 19) просить визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію відомості, викладені в газеті «Дзвони підгір'я» № 14 від 07 квітня 2017 року; зобов'язати головного редактора газети «Дзвони підгір'я» [PERSON] спростувати інформацію викладену газеті щодо подій 03.03.2017 р. на сході України блокування транспортних комунікацій на лінії розмежування. Свої вимоги позивач мотивує наступним. 03.03.2017 р. представники громадської спілки « Громадське об'єднання Калущини учасників бойових дій (АТО) на Сході України» імені [PERSON] долучилися до лав учасників блокування транспортних комунікацій на лінії розмежування з метою підсилення та захисту учасників блокади. Представники громадської організації діяли в умовах крайньої необхідності з метою не допустити перевезення будь-яких вантажів на окуповану територію. 07.04.2017 р. в Калуській комунальній газеті «Дзвони підгір'я», що належить Калуській міській Раді у випуску за номером 14 на титульній сторінці керівником та головним редактором цієї газети [PERSON] було надруковано публічну статтю, яка за своїм змістом ображає честь та гідність учасників АТО та всіх патріотів України. Зокрема, стаття містить непристойні вислови. Згідно зі статтями 269, 297 ЦК України встановлено право на повагу до честі і гідності особи, а також на повагу до ділової репутації. Ці права в даному випадку порушені відповідачем. Інформація, викладена відповідачем в пресі, крім критики та оцінки дій громадської спілки, містить конкретні факти, висловлювання та інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію учасників АТО в громадській думці з точки зору загальновизначених правил співжиття та принципів людської моралі. Застосовуючи непристойні висловлювання, відповідач намагається переконати значну кількість громадян в корисливих та меркантильних мотивах. Поряд з цим, відповідач намагається створити негативне враження про позивача та його бойових побратимів для невизначеного кола осіб. Поширена відповідачем недостовірна негативна інформація становить наклеп на позивача та його побратимів. Вважає, що негативні наслідки, спричинені позивачу вищезазначеними діями відповідача, усвідомлені і сплановані ним, а тому підлягають до спростування. Інші письмові заяв по суті справи, окрім позовної заяви, передбачені ст. 174 ЦПК України, сторонами по справі не подавались. Ухвалою суду від 05.12.2017 р. було залучено в якості співвідповідача по справі головного редактора газети «Дзвони підгіря» [PERSON] (а.с. 57). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав наведених в самому позові і просять позов задоволити. Позивач наголосив, що він брав участь у бойових діях на сході України. Вважає, що він і його побратими вчиняли законні дії підтримуючи блокаду на лінії розмежування. А співвідповідач своєю публікацією фактично образив учасників бойових дій. Образливі фрази в публікації стосуються учасників АТО, оскільки громадська організація, членом якої він є, підтримувала акцію блокади. Інформація не відповідає дійсності ще й тому, що блокада принесла позитивний результат. Акцію блокади підтримала не лише Калуська громадська організація учасників АТО. Представники відповідач [PERSON] газети «Дзвони підгіря» заперечили щодо задоволення позову. Вважають його цілком безпідставним. Представник [PERSON] наголосила, що в публікації від 07 квітня 2017 року [PERSON] висловив свою власну субєктивну думку, а не позицію редакції газети. В його публікації фактів не наведено, тому ця стаття не підлягає процедурі спростування. В статті не згадана жодна персона чи якась громадська організація, а йде мова про абстрактне коло осіб. Відсутня ненормативна лексика. Стаття на пряму не стосується безпосередньо позивача і не може його ображати. У читача не може бути асоціацій між статтею і конкретною особою. Засновником газети є орган місцевого самоврядування Калуська міська рада. З боку владних органів не було жодної реакції у звязку з цією статтею. Журналіст має право відстоювати власну точку зору. [PERSON] мав право вживати слова які наведені в статті. Відповідач головний редактор газети «Дзвони підгіря» [PERSON] судове засідання не прибув, проте подав заяву, в якій зазначив, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні. Не заперечує щодо слухання справи без його участі (а.с. 72). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у друкованому засобі масової інформації, а саме газеті «Дзвони підгіря» у випуску № 14 від 07 квітня 2017 року на першій сторінці в рубриці «думка в голос» розміщена стаття наступного змісту: «Сьогодні знайшов в Інтернеті документи про перереєстрацію української юридичної особи «Комсомольське рудоуправління» (м. Комсомольськ Донецької обл.). Тепер воно стало «Филиалом №8 «Комсомольское рудоуправление» ЗАО «Внешторгсервис», що знаходиться в Південній Осетії (читай, перейшло у власність РФ). Зі свідоцтва про реєстрацію, виданого так званою «ДНР», можна було би посміятись, якби не було так сумно. Сумно, що завдяки кремлівським ляльководам і продажній наволочі на місцях (і в Калуші також!), які відверто брехали і організовували так звану «блокаду», маніпулюючи шаленим «патріотизмом» ідіотів, Україна втратила не тільки податки, Україна втрачає ресурси, українські надра тепер будуть розкрадатися «законним» чином. Для довідки: вказане підприємство було найбільшим постачальником флюсового вапняку в Україні. Радій, безмозкий патріоте! Твій «патріотизм» приносить результати! Але ні, місцевим дурням ніколи спочивати на лаврах - вони ходять по калуських школах, ліцеях та гімназіях, де розповідають учням, що їх «блокада» досягла перемоги, а дії увінчались звитягою... У мене запитання до вчителів, котрі запрошують «блокадників» на зустрічі з класами, до директорів цих навчальних закладів: хіба ваш роботодавець - вже не держава Україна?» Автором статті зазначений [PERSON] (а.с. 11-12). Попри те, що викладений в цитованому дописі текст містить думку його автора, суд оцінює вжиті в ньому окремі слова як такі, що носять образливий характер. Суд вважає, що викладаючи власний погляд на суспільну подію автор мав можливість висловити свої думки іншим чином не вживаючи відверто образливих слів на кшталт «продажній наволочі», «ідіотів», «безмозкий патріоте» та «місцевим дурням». Враховуючи, що Громадська спілка «Громадське обєднання Калущини учасників бойових дій (АТО) на сході України» імені [PERSON] відповідно до свого рішення від 18 лютого 2017 р. підтримала блокування транспортних комунікацій на лінії розмежування, то її члени, зокрема і позивач [PERSON], не безпідставно сприйняли написані автором [PERSON] слова на свій рахунок. Також, як вбачається з долучених до справи копій документів, ініціативу зазначеної громадської спілки підтримали і органи місцевого самоврядування прийнявши відповідні рішення (а.с. 4-7). Як вбачається зі статуту комунального закладу «[PERSON] газети «Дзвони підгіря» Калуської міської ради» (а.с. 39-52) Калуська міська рада виступає засновником друкованого засобу масової інформації, який носить назву: Газета «Дзвони Підгіря». Ціллю редакції газета «Дзвони Підгіря», зокрема, є поширення інформації про громадсько-політичне життя міста, району, області, країни, формування та розвиток інституцій громадянського суспільства тощо. Відповідно до пункту 8.1 Статуту стиль та лексика друкованого засобу масової інформації мусять відповідати загальновизнаним етичноморальним нормам. Вживання лайливих і брутальних слів не допускається. Пунктом 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~1\~від 27\~лютого 2009\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21\~Закону України\~«Про друковані\~засоби масової\~інформації (пресу)\~в Україні» редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», визначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно зазначеної Постанови до відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують її честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організацій у громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизначених правил співжиття та принципів людської моралі. Враховуючи принцип свободи, думки і слова, вільного вираження своїх поглядів і переконань, закріплений статтею 34 Конституції України, виходячи з тексту статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тлумачень цієї статті Європейським Судом з прав людини, викладених в рішеннях «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1996 року та «Українська прес-група проти України» від 29 березня 2005 року, суд розмежовує оціночні судження та твердження про факти. Відносно свободи масової інформації на території України діє ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до ч. 1 якої кожна людина має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Разом з тим, у ч. 2 цієї статті Конвенції зазначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для охорони здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому положення даної норми повинні тлумачитися у відповідності з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, що виражена і його рішеннях. Преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, проте вона повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань так само, як і з питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (Рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року та рішення у справі «Українська прес-група проти України» від 29 березня 2005 року). З урахуванням наведеного, особа, яка бере участь в обговоренні питань загального значення, маючи право на певний рівень перебільшення, провокацію чи навіть нестримних висловлювань, все ж таки не повинна переступати межі стосовно поваги до репутації та прав інших. Натомість, аналіз поширеної відповідачами інформації в контексті загального змісту вказує на те, що інформація містить не лише оціночне субєктивне судження автора щодо блокування транспортних\~комунікацій на лінії розмежування, а й відверті образи в сторону учасників цієї акції. При цьому, відповідачами не було надано суду жодного належного та допустимого доказу обєктивності вказаної інформації. Вищенаведена інформація в цілому сприймається як негативна та така, що направлена на дискредитацію в тому числі і позивача як учасника вище зазначеної акції та формування його негативного образу. Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначена інформація ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] та не може вважатися простим оціночним судженням автора. Виходячи з вищенаведеного, суд не погоджується з доводами представників відповідача [PERSON] газети «Дзвони підгіря», що оскаржувана стаття містить лише оціночні судження її автора в розумінні положень Закону України «Про інформацію». Згідно з ч. 4 ст.\~277\~ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Пунктом 13.1 Статуту комунального закладу «[PERSON] газети «Дзвони підгіря» Калуської міської ради» (а.с. 39-52) передбачено, що головний редактор несе відповідальність за виконання вимог, що ставляться до діяльності друкованого засобу масової інформації, його редакції відповідно до Закону України «Про друковані ЗМІ (пресу) в Україні» та інших актів законодавства України. Головний редактор несе повну відповідальність за стан та діяльність [PERSON] пункт 13.9 Статуту. Проте,\~позивачем заявлено\~другу вимогу,\~в якій\~він просить зобов'язати саме головного редактора газети «Дзвони підгір'я» [PERSON] спростувати інформацію викладену газеті. Тому, враховуючи, що відповідно до наказу Комунального закладу «[PERSON] газети «ДЗВОНИ ПІДГІРЯ» Калуської міської ради» № 108-к від 01.09.2017 р. головний редактор [PERSON] звільнений від роботи на час проходження військових навчальних зборів (військової служби) і на час розгляду справи в суді не виконує обовязків головного редактора, то відсутні підстави задовільняти позов в частині зобов'язання головного редактора газети «Дзвони підгір'я» [PERSON] спростувати інформацію. Таким чином, в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. Позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат сторонами по справі не понесено, тому відсутні підстави вирішувати питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного, ст. ст. 21, 28, 32 Конституції України, ст. ст. 272, 275, 297, 299 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про інформацію», ст.\~21\~Закону України\~«Про друковані\~засоби масової\~інформації (пресу)\~в Україні»

Outcome: partial