Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку йому належить право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що відповідач по справі є колишньою дружиною його сина, значиться зареєстрованою, однак близько десяти років там не проживає, фактичне місце проживання колишньої невістки йому невідомо, оскільки після їх розірвання шлюбу у 1999 році вони не спілкуються. Відповідач не приймає участі в утриманні житла та не сплачує комунальні послуги, її особисті речі відсутні, в зв`язку з чим реєстрація відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею. Посилаючись на ці обставини, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Оскільки відповідач, відповідно до п. 3 ч. 8 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) вважається повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку № 856 від 12 лютого 2002 року належить житловий будинок з надвірними побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку (а.с.5). Спільного господарства позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] не веде, членом його сім`ї вона не являється, його син [PERSON] розлучилася з останньою 22 січня 1999 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4). Зі згоди позивача відповідач значиться зареєстрованою у будинку з 2011 року, але не проживає в ньому з дати реєстрації по теперішній час. [PERSON] добровільно залишила будинок. Згідно копії довідки Виконкому Юнаківської сільської ради Сумського району Сумської області № 2-62 від 14 квітня 2021 року, [PERSON] , 1973 р.н. дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає з дня реєстрації, з 2011 року (а.с.7), відомості про її місце проживання в сільській раді відсутні. Згідно акту про не проживання, складеного сусідами позивача - [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ніколи не проживала і не проживає за місцем реєстрації: [ADDRESS] (а.с.8). Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не мешкає в спірному будинку близько 10 років. Ніяких перешкод в користуванні будинком позивач їй не чинив, вона добровільно покинула житло, не проживає і не цікавиться ним, комунальні рахунки не сплачує. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved