Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

\~\~ Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0550 га та дачний будинок, розташовані за адресою: Херсонська обл., Голопристанський район, с.Залізний Порт, вул. Морська, 25-л. На початку червня 2017 року зясувалось, що вказане майно вже позивачу не належить. Так з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON], який діяв на підставі довіреності, яка була видана 02.04.2011 року від його імені уклав договір купівлі-продажу зі своєю дружиною [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні підтримала зазначене у позові та пояснила, що відповідач [PERSON] будучи представником позивача на підставі довіреності, внаслідок зловмисної домовленості, нехтуючи правами позивача та переслідуючи свої власні інтереси, уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0550 га та дачного будиночку, які розташовані за адресою: Херсонська обл., Голопристанський район, с.Залізний Порт, вул. Морська, 25-л з власною дружиною [PERSON] Про порушення своїх прав позивач не здогадувався до червня 2017 року, оскільки після оформлення довіреності на розпорядження зазначеним майном потрібність у продажі відпала, відповідачі є батьками його колишньої дружини, він їм довіряв, дозволив користуватися дачним будинком, відпочивати, маючи намір у подальшому переоформити дане нерухоме майно на свою доньку. Про укладену угоду купівлі-продажу позивач не знав, будь яких коштів за продане майно не отримував. До червня 2017 року вважав спірне нерухоме майно своєю приватною власністю, і тільки після сварки з відповідачами зробив запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дізнався про укладену угоду. Відповідно до приписів частини 3 статті 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах, в зв'язку з чим, [PERSON], як представник не мав права укладати договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна із своєю дружиною. В зв'язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст.ст. 232, 237, 238 ЦК України позивач, у викладених позовних вимогах, та його представник, у судовому засіданні, просили суд визнати договір купівлі-продажу будинку розташованого в с.Залізний Порт по вул. Морській, 25-л, Голопристанського району Херсонської області та земельної ділянки, загальною площею 0,0550 гектарів, розташованої в с.Залізний Порт по вул. Морській, 25-л, Голопристанського району, Херсонської області, кадастровий номер 6522384300:02:044:0024 для індивідуального дачного будівництва,\~ укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3022 недійсним та повернути сторони до попереднього стану, стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 50\~000 грн. У судовому засіданні представники відповідачів та відповідачі позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач мав волевиявлення щодо продажу спірного нерухомого майна, оскільки в 2011 році оформив відповідну довіреність, так позивач отримав у борг кошти у рахунок погашення яких й видав довіреність на продаж даного нерухомого майна. Про укладену угоду позивач знав с дати її укладання, ніяких претензій не мав, що підтверджується його обізнаністю про облаштування даного будинку подружжям [PERSON], їх безпосереднім проживанням у ньому. У судове засідання призначене на 21.11.2017 року відповідачі або їх представники не зявились до суду без поважних причин, оскільки зазначені причини у клопотанні про відкладення розгляду справи не підтверджені документально. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, відповідачів, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], маючи намір продати належне йому нерухоме майно, 02.04.2011 року видав на імя [PERSON] довіреність. 23.08.2011 року [PERSON], діючи на підставі вказаної довіреності, уклав від імені [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно з яким продав за 427742 грн. спірне нерухоме майно своїй дружині [PERSON]. На підставі ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. У відповідності до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, яв якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку він представляє. На підставі приписів частини 3 статті 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи яку він представляє, у своїх інтересах. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки [PERSON] та [PERSON] на дату укладення оспорюваного договору купівлі-продажу перебували в шлюбі, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 238 ЦК України [PERSON] уклав договір купівлі-продажу у своїх інтересах та в інтересах своєї сімї, оскільки за правилами статті 60 Сімейного кодексу України нерухоме майно стає обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідачів щодо волевиявлення позивача передати спірне нерухоме майно [PERSON] в рахунок погашення боргу шляхом оформлення довіреності на розпорядження даним майном, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідачі подали заяву про застосування строку позовної давності. Згідно з ч.1 ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, відповідно до зазначеного у позові, позивачу стало відомо про порушення його прав лише у липні 2017 року, на підтвердження чого позивачем надано витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно № 91565934 від 10.07.2017 року. Під час судового розгляду справи відповідачами не доведено, ні показами свідків, ні будь якими іншими доказами, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо, ще в 2011 році. Так свідки повідомили, що позивач кожний рік, у літку, працює на території с.Залізний Порт та неодноразово навідувався до відповідачів, які проживають у спірному будинку, однак дані обставини не підтверджують той факт, що позивачу було достовірно відомо саме про укладання оспорюваного договору купівлі-продажу. Щодо вирішення питання спричинення моральної шкоди, позивачем на підставі вимог ст.23 ЦК України не надано належних доказів щодо її спричинення, у звязку з чим суд дану вимогу залишає без задоволення.

Outcome: partial