Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 10 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (назву змінено на ПАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено Кредитний договір № 8/2006/840-К/1440-А відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 8 959,41 доларів США 41 центів в порядку та на умовах визначених кредитним договором, строком до 09 листопада 2011 року. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, кредитні кошти та відсотки за користування кредитом не повернув, внаслідок чого станом на 13 травня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 12 616,36 дол. США та 650 826,67 грн., які складаються з заборгованості за сумою кредиту - 7 588,40 дол. США; заборгованості за відсотками - 5 027,96 дол. США; комісії - 28 005,80 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 13 травня 2013 року по 12 травня 2014 року - 612 426,13 грн., штрафу за невиконання зобовязань за Кредитним договором - 10 397,74 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 10 листопада 2006 року між відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (назву змінено на ПАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено Кредитний договір № 8/2006/840-К/1440-А відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 8 959,41 доларів США 41 центів в порядку та на умовах визначених кредитним договором, строком до 09 листопада 2011 року. Позивачем зазначено, відповідачем не спростовано, що позивач виконав умови договору, надавши відповідачу грошові кошти. З огляду на викладене вбачається, що між сторонами склались правовідносини передбачені главою 71 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором та законом. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого відповідно до розрахунку, станом на 13 травня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 12 616,36 дол. США та 650 826,67 грн., які складаються з: заборгованості за сумою кредиту - 7 588,40 дол. США; заборгованості за відсотками - 5 027,96 дол. США; комісії - 28 005,80 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за період з 13 травня 2013 року по 12 травня 2014 року - 612 426,13 грн., штрафу за невиконання зобовязань за Кредитним договором - 10 397,74 грн. На підставі викладеного, суд вбачає підстави для задоволення позову та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за сумою кредиту, за відсотками, комісія та пеня на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Водночас, суд вважає необґрунтованим нарахування позивачем штрафу за невиконання зобовязань за кредитним договором у розмірі 10397,74 гривень, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 5.1. Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних платежів по погашенню Кредиту, визначеного у п.3.3.3 договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань Позивачльника щодо повернення кридиту. Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п. 5.2. Кредитного договору, у разі порушення Позичальником вимог п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору, за кожен випадок. Однак, позивач не зазначає та з матеріалів справи не вбачається у чому саме виявилося порушення відповідачем вимог п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Кредитного договору та чи мало воно місце. До того ж, позивач вказує лише на єдине порушення відповідачем вимог кредитного договору несвоєчасне погашення кредиту та процентів за ним, а вказаний пункт 4.3. Договору (окрім п.п. 4.3.3., який згідно п. 5.3. Договору не застосовується при нарахуванні штрафних санкцій за цим пунктом), взагалі цього не стосується. Що ж до п.п. 4.3.2. Кредитного договору, який зобов'язує відповідача «Суворо дотримуватися положень цього Договору, то вказаний пункт, з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на те, що позивачем не доведено інше, може поширюватися лише на порушення відповідачем вимог щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за ним. Але ж цивільно-правова відповідальність за вказане порушення передбачена п. 5.2, 5.1 Кредитного договору у вигляді стягнення пені за прострочення Позичальником строку сплати платежів з погашення кредиту та процентів. Отже, позивач фактично просить стягнути як пеню, так і штраф за одне і те ж порушення умов Договору. Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналізуючи вищенаведе, суд вважає вимоги щодо визначення (нарахування) позивачем заборгованості у вигляді штрафу у розмірі 10397,74 гривень не обгрунтованими, то в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та присудження до стягнення заборгованості за договором на користь позивача з відповідача в сумі 12616,36 доларів США, що в перерахунку до гривні станом на день здійснення розрахунку становить 146938,40 грн. та 640431,93 грн., Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 3654,00 гривень, тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача. З урахуванням викладено,

Outcome: partial