Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що на розгляді Глухівського міськрайонного суду Сумської області перебувало кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України. З матеріалами даного провадження 13 липня 2017 року приблизно о 20 год. 35 хв. [PERSON], перебуваючи біля домоволодіння № 38 по вул. Василенка в с. Есмань Глухівського району Сумської області, на ґрунті неприязних відносин, нанесла декілька ударів палицею ззаду по голові та спині [PERSON] В результаті зазначених протиправних дій [PERSON] було заподіяно легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, забою мяких тканин голови, що спричинили короткочасний розлад здоровя. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Глухівської центральної районної лікарні в період часу з 14 липня 2017 року по 27 липня 2017 року. На її лікування згідно довідки лікарні від 31 серпня 2017 року витрачено 1466,80 грн. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року вказане вище кримінальне провадження було закрито у звязку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення, тобто, закрито з нереабілітуючих обвинувачену підстав. Дана ухвала суду 10 листопада 2017 року набрала законної сили. Також мотивує позов тим, що Глухівська центральна районна лікарня, яка понесла витрати на лікування потерпілої [PERSON], фінансується з місцевого бюджету, розпорядником коштів якого є Глухівська міська рада Сумської області в особі фінансового управління. За таких обставин, а також зважаючи на положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, позивач просить стягнути з відповідача 1466,80 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений пятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 16 лютого 2018 року отримала копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. У встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У відповідності до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. \~Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу. Судом встановлено, що на розгляді Глухівського міськрайонного суду Сумської області перебувало кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України. З матеріалами даного провадження 13 липня 2017 року приблизно о 20 год. 35 хв. [PERSON], перебуваючи біля домоволодіння № 38 по вул. Василенка в с. Есмань Глухівського району Сумської області, на ґрунті неприязних відносин, нанесла декілька ударів палицею ззаду по голові та спині [PERSON] В результаті зазначених протиправних дій [PERSON] було заподіяно легкі тілесні ушкодження. У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Глухівської центральної районної лікарні. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. У відповідності до п. 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 передбачено, що стягнуті в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Згідно з довідкою-розрахунком № 1853/01-03, виданою 31 серпня 2017 року Глухівською центральною районною лікарнею, [PERSON] дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 14 липня 2017 року по 24 липня 2017 року 10 л/днів з діагнозом «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій мяких тканин голови». Вартість 1 л/дня 146,68 грн., загальна вартість лікування 1466,80 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також судом встановлено, що ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 листопада 2017 року вказане вище кримінальне провадження у відношенні [PERSON] було закрито у звязку з відмовою потерпілої від підтримання обвинувачення. Дана ухвала суду 10 листопада 2017 року набрала законної сили. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. При цьому, підстави, передбачені пунктами 5-7 частини 1 вказаної статті, не відносяться до реабілітуючих (тобто є такими, що не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності). Як вже було встановлено, кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито, у зв'язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, тобто з нереабілітуючих обставин, а отже [PERSON] як особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати на лікування потерпілої [PERSON], яке вона проходила внаслідок отриманих тілесних ушкоджень від її протиправних дій. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. А згідно з ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилось закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховується до відповідного бюджету. При цьому встановлено, що Глухівська центральна районна лікарня, яка понесла витрати на лікування потерпілої [PERSON], фінансується з місцевого бюджету, розпорядником коштів якого є Глухівська міська рада Сумської області в особі фінансового управління. Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь фінансового управління Глухівської міської ради Сумської області 1466,80 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення.

Outcome: approved