Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даною позовною заявою та просив визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою : [ADDRESS], після померлої [PERSON]. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що [INFO] року померла його бабуся - [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, до якої окрім іншого майна увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Позивач звернувся для оформлення спадщини після смерті бабусі до Обухівської районної державної нотаріальної контори, відповідно до листа державного нотаріуса зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може бути видано, оскільки відсутні документи, підтверджуючі право власності [PERSON] на нерухоме майно, тому був змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, та просив розглянути справу без нього. Представник відповідача Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просиd розглянути справу за його відсутності та визнав позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Після смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] була [PERSON], що підтверджується випискою № 92 від 15.04.2016 року Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області з погосподарської книги. Відповідно до листа № 396/01-16 від 19.02.2016 року, державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, підтверджуючі право власності [PERSON] на нерухоме майно. Згідно із довідкою Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області № 50 від 19 лютого 2016 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] року проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] Відповідно до довідки Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS], згідно з рішенням Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області від 25.01.2016 року № 39-4-VII. Згідно із технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 19.02.2016 року будинок побудовано 1955 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 138/2009 після померлої [PERSON], позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своєї бабусі. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до п. 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до ч. 2 ст. п. 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Як зазначено в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Згідно із ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається зі змісту статей 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Долю судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved