Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

\~\~ Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на наступні обставини. З 17.07.2012 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У 2014 році його шлюбні відносини з відповідачем почали погіршуватися, виникали сварки з різних побутових причин. У червні 2014 року відповідач раптово зникла разом з малолітнім сином, на телефонні дзвінки не відповідала. Йому довелося забирати дружину з кордону України з Кримським півостровом, на якому її висадили разом із дитиною, оскільки не було його дозволу, як батька для перетинання дитини кордону. По приїзду до м. Нікополя у відповідача було встановлено діагноз пневмонія, у звязку з чим вона пройшла стаціонарне лікування. Відповідач пояснила свою поведінку тим, що вона не бажає жити у м. Нікополі, їй здавалося, що його батьки хочуть її отруїти. На огляд лікаря-психіатра, відповідач не дала згоду. 01.08.2014 року відповідач знову зникла разом с малолітнім сином і лише 03.08.2014 року повідомляє йому, що вона знаходиться у м. Київ. Під час телефонних розмов відповідач повідомила, що вона не має наміру повертатися до м. Нікополь, та у разі його приїзду буде приймати рішення чи буде він зустрічатися з сином чи ні. 11.08.2014 року він дізнався, що відповідач разом із дитиною перебуває у м. Житомірі. У вересні 2014 року він звертався до Служби у справа дітей Деснянського району м. Києва із заявою про визначення місця проживання дитини, однак отримав відповідь від 20.02.2015 року про те, що його заява залишена без розгляду з причини що відповідач на неодноразові запрошення не реагує. 12.12.2014 року відповідач сама зателефонувала йому та просила забрати її до м. Нікополя, оскільки їй немає де жити та коштів на харчування. По її приїзду, малолітній син був дуже хворий, мав підвищену температуру тіла. Йому було встановлено діагноз бронхіт та направлено на двотижневе лікування до лікарні. Після цього, він намагався працевлаштувати відповідача, влаштував дитину до дитячого садочку, однак відповідач знову покинула м. Нікополь разом із дитиною, поїхавши без попередження до м. Києва. У грудні 215 року він повернувся разом із сином до м. Нікополя, а відповідач залишилася проживати у м. Києві. Після повернення дитині був поставлений діагноз гострий бронхіт, що підтверджується записом у медичній картці від 22.12.2015 року. На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з ним та його батьками у буд. № 11 по вул. Мелітопольській у м. Нікополі дніпропетровської області, відвідує Комунальний екологічний дошкільний навчальний заклад ясла-садочок № 36 «Сонечко», відвідує групові розвиваючі заняття в центрі «Синтез». Одна з кімнат будинку облаштована для [PERSON], він має все необхідне для розвитку та проживання. Відповідач не має засобів для існування, не має місця постійного проживання та не створює належних умов для проживання дитини. З грудня 2015 року відповідач один раз навідалася до сина, а саме - у червні 2016 року, і після того зв'язок з нею встановити не виявилося за можливе. Він має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, має достатній дохід для утримання малолітнього сина та допомогу з боку його батьків у вихованні сина. Спору щодо поділу майна між ними немає. Вважає, що за таких обставин шлюбні відносини зберегти неможливо, тому просить шлюб розірвати. Також вважає, що місце проживання дитини після розірвання шлюбу має бути визначено з ним, з огляду на вищезазначені обставини. На підставі викладеного, просить розірвати шлюб з [PERSON] та визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з ним за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Мелітопольська, буд. 11. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, кожен окремо надали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. (а.с. 52-53). Від представника Служби у справах дітей Нікопольської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, до заяви додала рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради про затвердження висновку про можливість та доцільність проживання малолітньої дитини з батьком. (а.с. 48-51). Відповідач у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення справи чи про розгляд справи за її відсутності суду не надано, як і заперечень на позов. (а.с. 47). Суд на підставі\~ст.224 ЦПК України\~розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст.7,110-112, 150, 155, 160, 161 СК України підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що сторони 17.07.2012 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1413 (а.с.8). Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 9). Шлюбне життя сторін не склалося через погіршення шлюбних відносин, часті сварки з різних причин та раптові переїзди відповідачки разом із малолітнім сином у різні міста країни без попередження позивача. Шлюбні відносини припинені з червня 2014 року, з цього часу спільне господарство не ведеться. Сторони не мають наміру відновлювати шлюбні відносини. Спору про поділ майна, що являється спільною сумісною власністю подружжя не має. Оскільки зберегти сім'ю неможливо, тому суд вважає, шлюб необхідно розірвати. Відповідачка пояснювала свої раптові переїзди різними надуманими причинами та тим, що не бажає жити у м. Нікополі. Часта зміна місця перебування та проживання відповідачки разом з дитиною негативно впливає на стан здоровя останнього, моральний стан та психоемоційний розвиток. (а.с. 28-29). У вересні 2014 року позивач звертався до Служби у справа дітей Деснянського району м. Києва із заявою про визначення місця проживання дитини, однак отримав відповідь від 20.02.2015 року про те, що його заява залишена без розгляду з причини що відповідач на неодноразові запрошення не реагує. (,а.с. 10- 14). Відповідач не має засобів для існування, не має місця постійного проживання та не створює належних умов для проживання дитини. З грудня 2015 року відповідач один раз навідалася до сина, а саме - у червні 2016 року, і після того зв'язок з нею встановити не виявилося за можливе. На даний час позивач разом з малолітнім сином проживають разом за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Мелітопольська, буд. 11, що підтверджується актом з місця проживання від 11.03.2016 року, затвердженим Головою квартального комітету № 14, довідкою квартального комітету № 14 від 19.07.2016 року та актом квартального комітету № 14 від 19.07.2016 року (а.с.16). Зазначений будинок належить батькові позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.04. 1997 року та складається з 4-х кімнат. ( а.с. 23-26). Одна з кімнат будинку облаштована для [PERSON], він має все необхідне для розвитку та проживання. Позивач працює на посаді молодшого інспектора кінолога кінологічного центру ГУМВС України у Дніпропетровській області, має позитивну характеристику з місця роботи та місця проживання, його середньомісячна заробітна плата за останні шість місяців становить 3465,68 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 3 ГУМВС України у Дніпропетровській області (а.с.20-22). На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з ним та його батьками у буд. № 11 по вул. Мелітопольській у м. Нікополі дніпропетровської області, відвідує Комунальний екологічний дошкільний навчальний заклад ясла-садочок № 36 «Сонечко», відвідує групові розвиваючі заняття в центрі «Синтез». (а.с. 15-16). Експериментально-психологічним обстеженням психолога КУ «НГПНБ» ДОС, Л. В., Витушкіної встановлено, що для [PERSON] в системі міжособистісних відносин важливу роль відіграє батько. До матері характер емоційних реакцій не типовий для дітей молодшого віку, жодного позитивного висловлювання до матері віднесено не було. Це свідчить про значне психоемоційному напруженні сфери відносини хлопчика до матері (а.с. 17). За рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області за № 962 від 28.12.2016 року, вирішено затвердити висновок служби у справах дітей про можливість та доцільність проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] О.(а.с. 48-51). Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи обставини справи, те, що позивач сумлінно займається вихованням дитини, піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створює дитині всі належні умови для розвитку її природних здібностей, належні умови для проживання та виховання дитини, та беручі до уваги те, що відповідач не має засобів для існування, не має місця постійного проживання та не створює належних умов для проживання дитини, суд вважає за можливе визначити місцем проживання дитини [PERSON], [INFO] з батьком, [PERSON], [INFO] за місцем його реєстрації, що буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved