Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 19.08.2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON], що утворилася станом на 01.11.2016 року, в сумі 16456,56 грн., посилаючись на порушення боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову в повному обсязі заперечував, не визнаючи суму нарахованих відсотків, стверджував, що їх розмір був збільшений в односторонньому порядку, проте не заперечував існування у нього боргу за договором кредиту перед банком позивача, підтвердив, той факт, що з умовами договору він був ознайомлений та беззаперечно прийняв його умови, просив суд застосувати строк позовної давності в один рік щодо стягнення з нього пені за користування кредитом. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.08.2014 року, ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4812,20 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків, неустойки та інших передбачених платежів в сумі, строки та на умовах, встановлених договором. Після укладення договору, між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобовязання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ці зобовязання, згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Проте, позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувались платежі в строки, визначені договором, у звязку з чим, станом на 01 листопада 2016 року, його заборгованість за кредитним договором, згідно із наданим розрахунком, становить 16 456,56 грн. та складається з: тіла кредиту в сумі 6434,80 грн., просрочки по тілу 7875,19 грн., відсотків за кредитом 54,96 грн. та неустойки в сумі 2091,61 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком. З урахуванням наявних доказів суд вважає, що станом на 25.11.2016 року фактична заборгованість відповідача перед позивачем складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 6434,80 грн., просрочки по тілу 7875,19 грн., відсотків за кредитом 54,96 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] в повному обсязі. Доводи відповідача про одностороннє збільшення позивачем відсотків за договором суд до уваги не приймає вважаючи їх необґрунтованими, оскільки жодними належними доказами вони не підтвердженні. Що стосується вимог про стягнення сум неустойки, то у цій частині позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 2 статті 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 18.06.2014 р. № 6-61цс14, яка відповідно до положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх судів України. Таким чином, із застосуванням строку позовної давності, на якому наполягав відповідач, кінцева сума заборгованості, яка підлягає стягненню з нього становить 16 149,33 грн. та складається з: тіла кредиту в сумі 6434,80 грн., просрочки по тілу 7875,19 грн., відсотків за кредитом 54,96 грн. та неустойки в сумі 1784,38 ( 2091,61 307,23 = 1784,38). Отже, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.. На підставі ст. ст. 252-255, 258, 261, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial