Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що він є рідним онуком [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким заповів позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 3,77 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який розташований в КСП «Зоря» с.Семенівка Криничанського району Дніпропетровської області. Позивач звернувся до Криничанської державної нотаріальної контори, з метою прийняття спадщини за заповітом, але йому було відмовлено, у зв`язку невідповідністю сертифікату вимогам законодавства. Тому просить визнати за ним право на вищезазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Відповідач - Криничанська селищна ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно заяви просять слухати справу без їх участі. Представник третьої особи - Криничанська державна нотаріальна контора згідно заяви просить слухати справу без їх присутності, рішення ухвалити у відповідності до закону. Дослідивши та перевіривши матеріали справи суд встановив, що позивач є спадкоємцем, померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 лютого 2006 року, виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, ак. умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який розташований в КСП «Зоря» с.Семенівка Криничанського району Дніпропетровської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0333533, виданого 03 березня 2000 року. Вищезгадане спадкове майно [PERSON] заповів [PERSON] про що свідчить заповіт від 01 червня 2004 року, який посвідчений секретарем Семенівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №100. Як убачається з копії спадкової справи заведеної Криничанською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , згідно заяви від 22 серпня 2006 року інші спадкоємці за заповітом та в порядку ст.1241 ЦК України відсутні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З аналізу ст.ст. 1223, 1233 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. Частиною 1 статтею 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1268 ЦК України після прийняття спадщини спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Протокол № 1, стаття 1 «Захист власності» говорить, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved