Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить зобовязати відповідачку не чинити йому перешкод у участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON]; визначити його участь у вихованні дитини та встановити дні і години побачень із сином [PERSON] за таким графіком: пять разів на тиждень: з понеділка по пятницю з 15.00 до 18.00 год. за місцем проживання сина; спільний відпочинок: першу половину літа; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку; у разі якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком.; в день його побачення з сином, визначити право забирати сина з дому, дитячого садочка, школи; зобовязати відповідачку за два дні до його зустрічі з сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місяця знаходження, проживання, перебування, навчання дитини, а у разі настання таких змін, повідомити його про це особисто; зобовязати відповідачку не чинити йому перешкод у участі у вихованні та побаченнях з сином [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей, в т.ч. син [PERSON], [INFO] Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.04.2015 р. шлюб між ними розірвано. [PERSON] зареєстрований та проживає з відповідачкою, за адресою м.Львів, вул. Дж. Вашингтона, 4а, корпус 8 «Б»/15. Практично з народження сина у нього з відповідачкою почали виникати непорозуміння щодо його участиі у вихованні сина. Неодноразові спроби врегулювати із відповідачкою питання його участі у вихованні сина [PERSON] позитивного результату не дали, відповідачка створює йому перешкоди у реалізації права на виховання та спілкування із дитиною, не виконує рішення органу опіки та піклування. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що відповідачка не чинить позивачу перешкод у спілкуванні та участі у вихованні сина. Позивач жодного разу не зявився на побачення з сином [PERSON] у дні та години визначені висновком органу опіки та піклування. Крім того, зазначили, що позивач абсолютно не цікавиться життям свого сина [PERSON], а його звернення до органу опіки та піклування і до суду викликані тим, що позивачка ініціювала питання про позбавлення позивача батьківських прав. Рішення орану опіки та піклування є чинним, відповідачка не перешкоджає позивачу у зустрічах з дитиною, а тому позов є безпідставним . Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала частково, вважає, що такий підлягає до задоволення частково, в частині днів і годин зустрічей батька з дитиною визначених висновком органу опіки та піклування, що найбільш відповідатиме інтересам дитини . Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2007 року, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.04.2015 року розірвано (а.с.5). Від даного шлюбу у них народились - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.7). На даний час [PERSON] проживає із відповідачкою, зазначена обставина сторонами не оспорюється. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 Сімейного кодексу України передбачає право матері, батька та дитини на безперервне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні із нею того з батьків, хто проживає окремо. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для виконання (ст.158 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.2 ст.159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Конвенція про права дитини від 2 листопада 1989 року , виходячи з рівності прав матері і батька, у пункті 1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. І саме в цій статті проголошено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Розпорядженням органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації № 19 від 26.01.2015 р. «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON]Ю, з сином, [PERSON], [INFO], визначено час зустрічей позивача із сином [PERSON] в присутності матері, за наступним графіком: середа з 15.00 до 18.00 год; субота-неділя почергово з 14.00 год. до 16.00 год., середа з 16.00 год. до 18.00 год. (а.с.8). Як стверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач неодноразово, у дні визначені рішенням органу та піклування, прибував до місцяпроживання дитини, однак, двері квартири були зачинені, у зв»язку із чим побачення із дитиною не відбулись. Вказані обставини підтвреджуються і актами скаладеними відповідачем та зазначеними свідками. Показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також надані відповідачкою довідки не спростовують зазначених обставин, оскільки вказані свідки категорично не ствердили про факт неприбуття позивача у конкретні дні та години побачень із дитиною, а вказали на те, що гуляючи поблизу будинку чи перебуваючи в гостях у відповідачки не бачили його. З огляду на викладене, враховуючи право батька на участь у вихованні дитини, виходячи із забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина [PERSON] слід визначити у вигляді їх систематичних побачень в присутності матері в наступні дні: щосереди з 15.00 до 18.00 год., почергово щосуботи та щонеділі з 14.00 год. до 16.00 год. При цьому, суд враховує, що такий спосіб участі у вихованні найбільш відповідатиме інтересам дитини, яка має право на спілкування із обома батьками та потребу у цьому, вік дитини. Також судом враховується і особа позивача, який працює, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем праці. Суд не приймає до уваги покликання позивача в тій частині, що побачення із дитиною слід встановити без присутності матері, оскільки зважаючи на вік дитини (2 роки) визначення способу участі у вихованні у такий спосіб суперечитиме інтересам дитини. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що визначений судом спосіб участі у вихованні сина забезпечуватиме насамперед інтереси дитини, якій необхідне спілкування із батьком, а також не порушуватиме прав позивача визначених ст.153 Сімейного кодексу України. Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідачку повідомляти за два дні до зустрічей точну інформацію щодо фактичного місця знаходження дитини, то така не є способом захисту права на участь у вихованні дитини, крім того, суперечитиме праву відповідачки, визначеному ст.29 Цивільного кодексу України, а змінити місце проживання (реєстрації) самого малолітнього без згоди позивача остання не вправі, відтак, така вимога не підлягає до задоволення. Позовні вимоги про встановлення місць звідки позивач забирає з сина та куди привозить, зобовязання відповідачку забезпечити присутність сина за адресою її проживання, надати йому можливість особисто спілкуватись із сином під час побачень та можливість забрати його не підлягають до задоволення з огляду на те, що судом визначений спосіб участі у вихованні дитини, остання має зареєстроване місце проживання, а зазначені вимоги не є способом захисту порушеного права. На підставі ст.ст. 141, 151, 153, 157, 158, 159, 171 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: dismissed