Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу №8043/2016/096705 від 28.09.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], визнати [PERSON] власником автомобіля SUBARU «FORESTER», 2006 року випуску, сірого кольору, зобов'язати Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві анулювати запис про державну реєстрацію/перереєстрацію вказаного транспортного засобу та скасувати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім'я [PERSON], зобов'язати Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві поновити попередній запис про державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу та видати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ім'я [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь позивача 10 000 гривен моральної шкоди та понесені судові витрати. Також просить зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль SUBARU «FORESTER», 2006 року випуску, сірого кольору, ринковою вартістю 217 252 гривні 11 копійок та ключі від автомобіля. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.09.2016 року в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу №8043/2016/096705, предметом якого виступав автомобіль: SUBARU «FORESTER», 2006 року випуску, сірого кольору, д.н. [NUMBER], який належав позивачу на праві приватної власності. Згідно домовленості між сторонами, [PERSON], як покупець транспортного засобу, взяла на себе зобов'язання сплатити позивачу грошові кошти у сумі 40 000 гривен (п.3.1. Договору), а позивач, як продавець - передати їй транспортний засіб. Сторонами було погоджено, що право власності на вищезазначений автомобіль переходить до покупця після повної оплати його вартості та підписання відповідного акту приймання передачі (п.п.2.1.-2.2. Договору). Враховуючи, що [PERSON] не виконала умови договору в частині оплати грошових коштів, позивач не став підписувати акт приймання-передачі автомобіля. З огляду на те, що сторони певний час мали близькі стосунки, позивач не заперечував проти того щоб [PERSON] вільно користувалася автомобілем, проте право власності на автомобіль їй не передавав та не уповноважував довіреністю без свого відома здійснювати його перереєстрацію. Зазначає про те, що договором укладеним між сторонами було визначено, що право власності переходить до покупця з моменту підписання акту-приймання передачі, таким чином, оскільки такий акт позивач не підписував, право власності до [PERSON] не перейшло і позивач був протиправно позбавлений своєї власності, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. Оскільки на даний час право власності на спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON], вимоги про витребування автомобіля ставить до нього. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. Відповідач, будучи допитана в якості свідка, пояснила, що між сторонами було укладено договір купівлі - продажу автомобіля в сервісному центрі МВС в м. Києві, гроші за автомобіль в сумі 40 000 грн. вона позивачу передала, усі умови договору були виконані, автомобіль їй було передано та згодом за нею зареєстровано. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28.09.2016 року в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу №8043/2016/096705, предметом якого виступав автомобіль: SUBARU «FORESTER», 2006 року випуску, сірого кольору, д.н. [NUMBER], який належав позивачу на праві приватної власності. Згідно домовленості між сторонами, [PERSON], як покупець транспортного засобу, взяла на себе зобов'язання сплатити позивачу грошові кошти у сумі 40 000 гривен (п.3.1. Договору), а позивач, як продавець - передати їй транспортний засіб. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно чинного Цивільного Кодексу України право власності виникає із правочинів, зокрема, із договорів. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Виходячи із змісту ч. 1 ст. 328, п 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України на підставі правочину про відчуження власником свого майна його право власності припиняється і таке ж право набувається новим власником. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). На виконання спірного договору купівлі-продажу [PERSON] сплатила кошти, а [PERSON] передав автомобіль, тобто в судовому засіданні встановлено повне фактичне виконання усіх умов договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з п. 8 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб є нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, тощо. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства - виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). У відповідності до наведених норм законодавства Центр 8043 28.09.2016 видав [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Згідно положень статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що право власності на спірний автомобіль набуто [PERSON] правомірно, позов безпідставний та в його задоволенні належить відмовити у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed