Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем після смерті якого є також мати позивача, [PERSON] , як дружина померлого. Інших спадкоємців немає. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на кв. [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі спадкового договору від 9 серпня 2008 року. Після смерті свого батька 9 грудня 2019 року позивач займався його похованням, у чому йому допомагала його дружина, [PERSON] . Наприкінці березня 2020 року він усно звернувся до нотаріальної контори, де йому повідомили, що через карантинні заходи нотаріус працює у обмеженому режимі, тому не веде прийом, а з метою оформлення спадкових справ слід приходити після закінчення карантину. У зв`язку з запровадженням карантину, який продовжується на даний час, вказував, що нотаріуси не працювали, тому він не мав можливості звернутися у визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з послабленням карантину у липні місяці він звернувся до приватного нотаріусу, [PERSON] , який йому роз`яснив, що законодавцем не встановлено подовження строку для прийняття спадщини спадкоємцями на строк дії запровадженого карантину, тому позивач пропустив строк на прийняття спадщини. Оскільки йому було відмовлено в оформленні прав на спадщину, у зв`язку із пропущенням встановленого законом строку внаслідок запровадження на території України карантину, вважав, що зазначені обставини є поважними, тому є підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі викладеного просив суд визначити позивачу додатковий строк у вигляді 3 (трьох) місяців для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті 9 грудня 2019 року [PERSON] . Представник відповідача, Маріупольської міської ради, [PERSON] , не погоджуючись із заявленими вимогами [PERSON] , вказував у письмових запереченнях, що у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу, через що вимоги [PERSON] є передчасними, тому вони не підлягають задоволенню. В судове засідання ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Ліннік Н. В., не з`явились, надавши суду заяви з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених [PERSON] вимог. Представник відповідача, Маріупольської міської ради, [PERSON] , в судове засідання також не з`явився, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності, заперечуючи при цьому проти задоволення позову [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17. При цьому на підставі п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , сином якого є позивач, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 2164 від 9 грудня 2019 року, та свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому міста Жданова, актовий запис № 839 від 3 липня 1984 року. Відповідно до спадкового договору від 9 серпня 2008 року, реєстр нотаріусу № 2-3000, вбачається, що [PERSON] був власником в цілому кв. [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 4 квітня 2019 року та від 17 грудня 2020 року. Відповідно до інформації приватного нотаріусу Ляшенко В. Г. вбачається, що відносно майна померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 11 грудня 2020 року. За відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 22 грудня 2020 року станом на 9 грудня 2019 року (момент смерті [PERSON] ) по [ADDRESS] , починаючи з 20 грудня 2002 року, був зареєстрований лише спадкодавець, [PERSON] , 1960 р. н. Несення витрат по похованню [PERSON] , який помер [INFO] , з боку позивача, [PERSON] , та його дружини, [PERSON] , підтверджуються договором-замовленням від 10 грудня 2019 року та квитанціями від 9 грудня 2019 року, а також свідоцтвом про шлюб, виданим Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 589 від 20 липня 2007 року. Відповідно до листа від 11 грудня 2020 року на звернення [PERSON] приватний нотаріус Ляшенко В. Г. повідомляла щодо подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що оскільки позивач заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька в нотаріальну контору в установлений законом строк не подав та на момент його смерті зареєстрований разом із спадкодавцем не був, то [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, внаслідок чого запропоновано позивачу звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання поважності причин пропуску 6-місячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 681/203/17-ц. Суд зазначає, що за ст. 3 Конституції України життя і здоров`я людини найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 p. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 було встановлено карантин на всій території України. Так, на території України з 12 березня 2020 року були введені обмеження громадян у праві їх вільного пересування та перебування у громадських місцях. Зокрема, Міністерство юстиції України на підставі листа від 17 березня 2020 року № 1534/19.5/32-20 рекомендувало нотаріусам обмежити прийом громадян заради уникнення можливого скупчення людей, тому рекомендовано здійснювати прийом громадян виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій. Крім того, Нотаріальна палата України у своїх рекомендаціях від 15 березня 2020 року закликала громадян на період карантину утриматися від особистого відвідування державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів. Таким чином судом встановлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька сплив 9 червня 2020 року, а отримав відповідь на своє звернення до нотаріусу про неможливість оформити спадщину [PERSON] лише 11 грудня 2020 року. Натомість, на підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що [PERSON] був обмежений тривалий час через запровадженні в Україні карантинні заходи у реалізації свого права на набуття спадку після смерті свого батька, який помер [INFO] , оскільки закінчення шестимісячного терміну для його звернення до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини [PERSON] припало на введення в Україні жорстких карантинних обмежень прав громадян. Враховуючи, що позивач брав активну участь у похованні свого батька, який не залишив заповіту, а інший спадкоємець першої черги, дружина спадкодавця, не заявляє прав на такий спадок, то через тимчасові обмеження у реалізації свого законного права на спадок, звернувшись до нотаріусу вже після зняття жорстких карантинних обмежень, на теперішній час [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права. Отже, внаслідок того, що на законодавчому рівні не визначено конкретних причин, які свідчать про поважність причин пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини, то вирішуючи даний спір, суд вважає, що встановлені обставини справи свідчать про істотні труднощі для спадкоємця, які мав [PERSON] , щодо реалізації його права на отримання спадку після смерті [INFO] [PERSON] . Суд зазначає, що за змістом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Натомість, суд зауважує, що необхідність отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на необхідність якої посилається представник відповідача, за наявності листа-роз`яснення від приватного нотаріусу про відсутність підстав для вчинення нотаріальної дії за зверненням позивача щодо спадкування майна померлого [INFO] [PERSON] , вже позбавлено сенсу, оскільки за законом нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на спадкове майно спадкодавця, [PERSON] , внаслідок пропуску позивачем 6-місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та за відсутності рішення суду про надання йому додаткового строку для прийняття такої спадщини. Отже, з огляду на викладене суд, встановив правомірність дій [PERSON] щодо звернення до суду із вказаним позовом, оскільки він фактично позбавлений на теперішній час можливості реалізувати своє право на спадкові права після смерті батька. Таким чином, зважаючи на поважність причин пропуску шестимісячного строку для подання заяви позивачем про прийняття спадщини після смерті свого батька, що було встановлено під час вирішення справи, суд дійшов переконання про можливість визначення [PERSON] додаткового строк у вигляді трьох місяців, що буде достатньо для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved