Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить з урахуванням заяви від 08.04.2021 року просить стягнути з АТ «Універсал Банк» на його користь 46337,00 грн. Позов мотивований тим, що [PERSON] працює з крюїнг «СМА Шіпс України» з 30.10.2019 року по 04.03.2020 року і по теперішній час. З відповідачем він уклав договір по обслуговуванню карткового рахунку. Перед виїздом за кордон позивач перевірив стан карткового рахунку, станом на 29.10.2019 року на рахунку знаходилось 250,00 грн., 30.10.2019 року позивач вже був на судні під час виконання трудових обов`язків. 23.01.2020 року судно позивача зайшло в порт, де з`явилась можливість через інтернет перевірити стан карткового рахунку, з`ясувалось, що станом на 23.01.2020 року з картки списано кошти. Через додаток Вайбер позивач подав заяву про блокування банком його картки. Тальки на наступний день відбулося блокування картки, що призвело ще до списання коштів. Позивач стверджує, що дані картки, коди він нікому не розголошував. Картка була із позивачем на судні. На сьогоднішній день відбувається досудове розслідування щодо факту списання коштів з картки [PERSON] згідно руху коштів, кошти знімались з картки невстановленою особою рівними частинами малими сумами приблизно до 10 доларів США, іноді по декілька разів на добу. Враховуючи, що клієнт банку не списував кошти, то відбулося безпідставне списання коштів, банк повинен був ідентифікувати особу, встановити, що власник рахунку та ініціатор списання є однією особою. Відбулося незаконне списання коштів з рахунку клієнта, фінансова установа повинна нести відповідальність. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , адвокат Лошкарьов Ф.А. підтримали позовні вимоги, просили їх задовільнити з підстав зазначених в позовній заяві. З пояснень представника позивача адвоката Лошкарьова Ф.А. вбачається, що відповідно до довідки по рахунку позивача сума боргу становить 46337,00 грн. Пояґснив, що позивач не відкривав реквізити картки, а надав суду фотографію картки на підтвердження перебування під час списання коштів на судні. Представник відповідача адвокат Стовбун О.Й. в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що відповідач відкрив реквізити картки, сфотографувавши її. З його пояснень вбачається, що протоколи безпеки банку пропустили списання з картки позивача, що дає підстави вважати про введенні необхідної конфіденційної інформації. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до довідки від 09.02.2020 року капітана судна, [PERSON] працює в крюінгу «СМА Шіпс Україна», з 30.10.2019 року по 04.03.2020 року та в теперішній час перебуває на судні «CMA CGM AFRIKA ONE», ІМО номер 9451915, офіційний номер 8001802, прапор Багами, порт приписки Нассау, на посаді другого механіка. З скріншотів переписки в додатку Вайбер, вбачається, що позивач повідомив банк про списання коштів з його рахунку без його розпорядження 23.01.2020 року. Також запросив блокування картки. Повідомив, що блокування картки не відбулося і списання коштів продовжується. З анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, [PERSON] уклав договір з ПАТ «Універсал Банк» (Монобанк). Відповідно до довідки про рух коштів від 18.03.2020 року на рахунку [PERSON] , заборгованість становить 46336,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Згідно із ст. ч. 1 ст. 91 ЦПК України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У відповідності із ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Суд не бере до уваги покази свідка [PERSON] , які надав представник позивача адвокат Лошкарьов Ф.А., оскільки судом не було опитано даного свідка. З пояснень свідка [PERSON] в судовому засіданні 09.02.2021 року вбачається, що він перебував у рейсі на судні із позивачем, й [PERSON] стало в січні 2020 року відомо, що з його картки відбувається списання коштів, сповіщення на телефон не приходили, оскільки не було інтернету. Коли позивачу стало відомо про списання коштів, він одразу зв`язався з банком. З витягу із єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 30.01.2020 року зареєстроване кримінальне правопорушення № 12020230030000238, правова кваліфікація ч. 1 ст. 185 КК України, короткий зміст обставин: невстановлена особа в період часу з 30.10.2019 року по 23.01.2020 року вчинила крадіжку грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] . Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~та\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). На підставі ст.ст.\~81,\~82 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1066 ЦК України\~за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3\~ст. 1068 ЦК України\~банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1071 ЦК України\~банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність. В судовому засіданні не доведено, що позивач вчиняв розрядження щодо списання/перерахунку коштів, та вчиняв будь-які інші дії, що могли б призвести до списання грошових коштів з його рахунків. Належних та допустимих доказів представником відповідача на підтвердження факту повідомлення іншим особам позивачем відомостей своєї картки, що привело б до списання коштів суду не надано. Положенням\~ст.1073 ЦК України\~встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 1092 ЦК України\~якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Отже, положення\~Цивільного Кодексу\~передбачає прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. У відповідності до п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Відповідно до\~Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з\~Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Так, згідно із пунктом 37.2\~статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI\~Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів»: «Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8).» Згідно п.9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого\~постановою Правління НБУ від 05.11.2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно зі ст.\~7\~та п. 38.1 і 38.4 ст.\~38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Відповідно до п. 18.3\~статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Згідно з п. 39.2.3\~ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Згідно зі\~ст. 1213 ЦК України\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути незаконно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.ч. 1-5\~ст. 263 ЦК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішеннях Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 202/10128/14-ц (ЄДРСРУ № 71807586), 01.02.2018 року у справі № 758/7327/14-ц (ЄДРСРУ № 72044195) та від 12.02. 2018 року у справі № 592/2386/16-ц (ЄДРСРУ № 72199299) досліджувалися питання щодо стягнення з банківської установи на користь споживача (позивача) безпідставно списаних коштів з карткового рахунку. У вказаних рішеннях Верховний суд вказував на те, що задовольняючи позов споживача суд має враховувати положення статей\~1068,\~1071,\~1072,\~1073 ЦК України,\~статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, та діяти на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15: «…не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника». Крім того, згідно з положеннями частини другої\~статті 614 ЦК України\~саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам статей\~76,\~81 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, доводи позивача, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову. Так, відповідача на користь позивача слід стягнути безпідставно списані кошти в розмірі 46337,00 грн. Також, на підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,40 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved