Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29.11.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11260288000, відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 63000,00 доларів США, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.11.2028 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: загальна площа 49,40 кв.м., житлова площа 28,10 кв.м.,що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки посвідченого 29.11.2007 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №7614. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобовязань АКІБ «УКРСИББАНК». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк». В порушення умов договору та закону відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в наслідок чого станом на 01.08.2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 63\~463,78 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 507265,99 грн., яка складається з: 58535,59 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 467874,97 грн. заборгованість за кредитом; 4928,19 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 29291,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивач просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 63463,78 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 507265,99 грн. за договором про надання споживчого кредиту №11260288000 від 29.11.2007 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру: загальна площа 49,40 кв.м., житлова площа 28,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотеодержателем ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ:34047020, місцезнаходження: 01001, Київська область, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36, корп. Б) на підставі договору іпотеки №11260288000/1 від 29.11.2007 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON]; зобовязати Державну реєстраційну службу України (вул. Марини Раскової, 15,м. Київ, 02660) здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру: загальна площа 49,40 кв.м., житлова площа 28,10 кв.м., що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] за ПАТ «Дельта Банк»; припинити право власності іпотекодавця [PERSON] в тому числі право володіння, користування за розпорядження квартирою: загальна площа 49,40 кв.м., житлова площа 28,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [INFO]; виселити з квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS] іпотекодавця [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник відповідача Державної реєстраційної служби України в судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, 29.11.2007 року між [PERSON], та АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є позивач, був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту №11260288000, за яким банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 63000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,40 % річних за користування кредитом. Встановлено, що відповідно до умов договору [PERSON] 29.11.2007 року отримав кредит у загальному розмірі 63000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 29.11.2028 року. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов»язань за даним договором виступає іпотека: квартира, загальною площею 49.40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.5.5 кредитного договору у випадку не сплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, та порушення інших умов Договору та у випадку порушення позичальником та гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 цього Договору. Відповідно до п.5.7. кредитного договору у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань щодо своєчасної сплати ануїтетного платежу, банк має право стягнути з позичальника суму боргу, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення, зазначений в п.2.1 договору та інше майно позичальника. Відповідно до п. 5.10 у випадку порушення позичальником вимог п.4.9 договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 договору. В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором відповідач 29.11.2007 року уклав з банком договір іпотеки №11260288000/1, за яким відповідач надав в іпотеку квартиру, загальною площею 49.40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно до п.1.2 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 353850 грн.00 коп. Судом встановлено, що станом на 01.08.2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 63\~463,78 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 507265,99 грн., яка складається з: 58535,59 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 467874,97 грн. заборгованість за кредитом; 4928,19 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 29291,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 цього Кодексу при порушенні зобов»язань за договором настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов»язань, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановленим іпотечним договором, іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобов»язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання. Згідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, право вибору способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями договорів та чинного законодавства надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення ним зобов»язання за Кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду і, підписуючи цей договір, він виявив своє волевиявлення на виконання обов»язків за цим договором та погодився з його умовами, що відповідало положенням ч.1 ст.590 ЦК України. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Вказані договори в судовому порядку недійсними не визнавалися і тому звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку не суперечить умовам договорів. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких належних доказів в спростування позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем суду не надано, як не надано ним доказів існування у нього заборгованості за кредитним договором у іншому розмірі, ніж вказано позивачем. З огляду на наведене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 49.40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотеко держателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотеко держателем ПАТ «Дельта банк». Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про виселення відповідача з квартири, загальною площею 49,40 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зважаючи на наступне. Як зазначено в роз»ясненнях, викладених в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.3012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з цим, суду не надано підтвердження направлення банком на адресу відповідача вимоги про звільнення вказаної квартири та не надано доказів відмови відповідача від добровільного звільнення квартири, тобто вказані позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації є передчасними. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі, пропорційно до задоволенних позовних вимог, а саме сплачений судовий збір в сумі 1835,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial