Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, вимагаючи зняти арешт та заборону відчуження з квартир [ADDRESS] кіровоградської області, які належать на праві власності відповідачеві [PERSON], посилаючись на те, що 6.12.2006 року між банком і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, належність виконання якого забезпечено іпотекою. Крім того, 17.03.2008 року між тим ж сторонами було укладено другий кредитний договір, який також забезпечено іпотекою спірних квартир. Відповідач [PERSON] порушила умови укладених кредитних договорів і тому рішеннями від 18.01.2010 року та 11.06.2010 року Маловисківського районного суду Кіровоградської області звернуто стягнення на предмети іпотеки (спірні квартири) та виселення цього відповідача без надання іншого жилого приміщення. Під час підготовки необхідних документів позивач з'ясував, що іпотечне майно знаходиться під-арештом, який накладено Ленінським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції. Позивач не погоджується з діями цього відповідача і вважає, що вони суперечать Інструкції «Про проведення виконавчих дій», Законам України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку». Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції не підлягає задоволенню. Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про практику в справах про виключення майна з акту опису» відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване, тому вимоги позивача до державного виконавця - безпідставні. Як вбачається з матеріалів справи, арешт державним виконавцем на майно відповідача накладено на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.11.2012 року по справі № 2-301/2011 за позовом Кредитної спілки «Шанс», тому для задоволення пред'явленого позову до державної виконавчої служби є безпідставним. Позов до відповідачів [PERSON] та Кредитної спілки «Шанс» про зняття арешту підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 54 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Судом встановлено, що дійсно 6 грудня 2006 року між банком і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № МХ-1006/2006 на суму 35000 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту - 3 грудня 2009 року, що підтверджується його копією. Належність виконання умов укладеного кредитного договору забезпечено іпотекою, предметом якої є квартира [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором. 17 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № ИМ-03/2008 на суму 17000 доларів США з кінцевим терміном повернення - 15 березня 2013 року, належність виконання якого забезпечено іпотекою, предметом якої є квартира [ADDRESS], що підтверджується копією відповідних правочинів. За рішенням суду від 18.01.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Рішенням суду від 11 червня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Постановою від 2.09.2013 року державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, на виконання рішення за виконавчим листом № 2-301/2011 від 29.11.2012 року про стягнення коштів на користь Кредитної спілки «Шанс», накладено арешт на все майно, яке належить боржнику [PERSON], що підтверджується копією постанови. Державним виконавцем відмовлено в знятті арешту на предмети іпотеки. Таким чином, позивач має першочергове право задовольнити свої вимоги за предметів іпотеки з моменту їх реєстрації, тому в цій частині вимоги позивача - правомірні. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідачів - боржника і стягувача за виконавчим провадженням.

Outcome: approved