Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви представника [PERSON]. про уточнення вимог просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 52 617,05 грн за кредитним договором № 014/0825/82/0147189 від 10 травня 2017 року. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0825/82/0147189 від 10 травня 2017 року (далі - кредитний договір), відповідач отримав кредит у розмірі 69 875,75 грн, строком до 10 травня 2023 року під 35,3% річних. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов'язання за договором не виконав, оскільки своєчасно не надавав позивачу кошти для погашення кредиту та не сплачував проценти за користування кредитом і комісії, згідно з умовами договору та тарифами позивача, у зв'язку із чим, станом на 6 вересня 2018 року відповідач має заборгованість в сумі 52 617,05 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте у заяві від 9 січня 2018 року, представник позивача [PERSON]., яка діє на підставі довіреності від 14 лютого 2017 року просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте від нього до суду надійшла письмова заява, у якій відповідач просить справу розглянути за його відсутності. Окрім того, у цій же заяві відповідач позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 014/0825/82/0147189 від 10 травня 2017 року в сумі 52 617,05 грн визнав повністю. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Відповідно до пунктів 1.1.1. - 1.1.12.2, 2.1., 2.2., 7.1.2. та 7.2.5. кредитного договору, укладеного між сторонами з відповідними додатками (а.с. 7-12), позивач надав відповідачу кредит у загальній сумі 69 875,78 грн, який мав бути повністю повернутий до 10 травня 2023 року, шляхом сплати відповідачем до 10 числа кожного календарного місяця ануїтентного платежу у розмірі 2347 грн. Пунктами кредитного договору передбачалось, що проценти за користування кредитом сплачуються відповідачем у складі щомісячного ануїтентного платежу та нараховуються щомісячно на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування кредитом. Згідно з пунктами 7.1.2. та 7.2.5. у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, у т.ч. порушення строків виконання грошових зобов'язань, позивач має право вимагати дострокового виконання відповідачем зобов'язань за договором, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, пені та інших платежів відповідно до умов кредитного договору. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов'язання не виконав, оскільки своєчасно не надавав позивачу кошти для погашення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку із чим станом на 6 вересня 2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 52 617,55 грн, яка складається із: 46 263,45 грн - заборгованість за кредитом, у т.ч. 1400,47 грн прострочена заборгованість за кредитом; 6353,60 грн - заборгованість за відсотками, у т.ч. 5145,05 грн прострочена заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 6). Отже, між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору кредиту, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частинами 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки судом установлено факт не виконання відповідачем узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми кредиту та сплати відсотків, беручи до уваги визнання позову відповідачем, що не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб,порушене право підлягає судовому захисту, шляхом повного задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1762 грн, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved