Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що ним, на виконання договору страхування № 202.13.215827 від 19.02.2013 року, укладеного між ним і [PERSON] за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, сплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 6 438 гривень 70 копійок. Постановою уповноваженого органу від 13.03.2013 року, відповідача визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що на підставі статті 27 «Про страхування» і статті 993 ЦК України, до нього перейшло право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки. Представник позивача надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку статей 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не прибув. Враховуючи, що відповідач двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно із Договором добровільного страхування № 202.13.215827 від 19.02.2013 року, позивачем застраховано майнові інтереси [PERSON], пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобіля марки «Chevrolet / Cruze», номерний знак [NUMBER] (а.с. 6 - 14). Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Степаненка В.В. від 13 червня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/3443/13-п встановлено, що 07 червня 2013 року о 20 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи мотоциклом марки «Іж», номерний знак [NUMBER] по вулиці Радянській в селищі Гребінки Васильківського району Київської області, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet», номерний знак [NUMBER], тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП; в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою встановлено і повністю доведено вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності (а. с. 38). Нормою частини 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З копії страхового акту № 3.13.1870-1 від 05.07.2013 року вбачається, що вищевказана подія кваліфікована страховиком як страховий випадок у зв'язку з чим, згідно із Договором добровільного страхування № 202.13.215827 від 19.02.2013 року прийнято розпорядження про виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 6 438 гривень 70 копійок, яку встановлено на підставі Звіту № 2797 від 15.07.2013 року про оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу (а.с. 3, 20 - 34). Копією платіжного доручення № 11216 від 10 липня 2013 року підтверджується факт виплати [PERSON] страхового відшкодування в зазначеній сумі (а.с. 35). Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 993 ЦК України та у відповідності до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, слід зробити висновок, що на підставі частини першої статті 1191 ЦК України, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином, до стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача підлягає сума виплаченого страхувальнику страхового відшкодування, а тому, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved