Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 15 квітня 2013 року в розмірі 14816,67 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 15 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобовязався сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 15 квітня 2013 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобовязання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 31 травня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 14816,67 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд на підставі письмової згоди представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15 квітня 2013 року, відповідач надав згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитного договору від 15 квітня 2013 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених кредитним договором від 15 квітня 2013 року, більше ніж на 30 днів відповідач зобовязався сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 15 квітня 2013 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 31 травня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 14816,67 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 1772,81 гривень; -заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 11862,11 гривень; -штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; -штраф (процентна складова) у розмірі 681,75 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором від 15 квітня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором від 15 квітня 2013 року, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved