Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача в примусовому порядку заборгованості за договором позики від 31.12.2013 р., укладеному з Відповідачем у розмірі 3500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України гривні до долара США на момент звернення з позовом до суду складає 87055,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Відповідач, позичивши у нього кошти, у встановлений договором строк в добровільному порядку їх не повернув. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та не заперечував проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, вказаною у довідці Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві. Згідно відміток поштового відділення судові повістки повернуто без вручення на адресу суду «за закінченням встановленого строку зберігання». За правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справ за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами 31.12.2013 року було укладено письмовий Договір позики у вигляді розписки, за умовами якого Відповідач (Позичальник) отримав від Позивача (Позикодавця) у борг грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 01.03.2014 р. За змістом ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У правовій позиції наведеній в Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, Верховний Суд України вказує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно доводів позовної заяви Відповідачем частково повернуто Позивачу позичені грошові кошти: 12.03.2015 р. - 500 дол. США, а 19.02.2016 р. - 1000,00 дол. США, а відтак прострочена заборгованість становить - 3500,00 дол. США. За правилами ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог та відмовився від перерахунку суми заборгованості станом на день постановлення рішення. Так, станом на день звернення позивача із даним позовом до суду (04.07.2016 р.) офіційний курс гривні до долару США за даними Національного банку України становить 24,873 грн. за 1 дол. США. Таким чином, еквівалент суми заборгованості в гривнях становить 87055,50 грн. Суд, враховуючи викладене, знаходить вимоги позивача обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. За вищевказаних обставин Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу грошові кошти у розмірі 3500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України гривні до долара США на момент звернення з позовом до суду складає 87055,50 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України відшкодуванню підлягають понесені та документально підтверджені судові витрати Позивача у сумі 870,55 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved