Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в позовній заяві вказав, що 19 грудня 2013 року [PERSON] під розписку позичила у нього грошові кошти у розмірі 500,00 доларів США. Кінцева дата повернення боргу, встановлена у розписці - 19.12.2014р., на теперішній час борг не повернуто, тому просить суд стягнути з відповідачки, заборгованість за борговою розпискою в гривневому еквіваленті, що станом на 22.11.2016 року, становить 12890,00грн., а також судові витрати. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явились, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності просили позов задовольнити, стягнути з відповідачки борг за договором позики у розмірі 12890,00грн., а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 1948,80грн. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, у попередніх судових засіданнях, проти задоволення позову заперечувала, суду пояснювала, що у листопаді 2011 року, вона уклала з позивачем договір позики на 1000 доларів США під 30% річних. У зв'язку з важким матеріальним становищем, хворобою близьких та власним незадовільним станом здоров'я, сплатити усю суму боргу з відсотками їй не вдалося. Тому позивач змусив її 19.12.2013 року написати розписку, яка є предметом даного спору, хоча фактично грошові кошти у розмірі 500 доларів США 19.12.2013 року нею не отримувались.Тому вважає, що вимоги позивача незаконні, оскільки вона не має коштів для сплати суми боргу. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року [PERSON] під розписку позичила у [PERSON], грошові кошти у розмірі 500 доларів США, що станом на 22.11.2016р. за офіціальним курсом гривні до долару НБУ (25,78грн.) складає 12890,00грн. Кінцева дата повернення боргу - 19.12.2014 р. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У відповідності до п. 1 ч. 2 даної статті, підставами виникнення цивільних справ та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернуть: позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, відповідач повинен був повернути грошові кошти в строк до 19.12.2014р. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2, 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Борговий документ знаходиться у позивача. Посилання відповідача на фіктивність укладеного договору не знайшли свого підтвердження належними доказами. Суд не приймає до уваги пояснення та твердження відповідача про те, що дана боргова розписка була надана нею позивачу з метою надання йому гарантій того, що вона поверне кошти отримані нею у листопаді 2011 року. Окрім цього, відповідач не надала суду будь-яких доказів та підтвердження того, що дана розписка дійсно надавалась нею з метою надання гарантій повернення вказаних коштів. Відповідач також зазначила у судовому засіданні, що кошти за даною борговою розпискою від позивача, вона не отримувала, однак доказів цьому також не наддала. Саме тому, що в судовому засіданні встановлено факт виникнення між сторонами договірних зобов'язань (договір позики), який у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та умови якого відповідачем не виконані, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 19.12.2013 року у розмірі 12890,00грн. Крвм того, право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи фахівця у галузі права. Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 1948,80грн. позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 04.11.2016 року, акт виконаних робіт від 04.11.2016 року, розрахунок наданих послуг та квитанція про прийняття коштів за виконані роботи. Суд вважає, розрахунок витрат на правову допомогу доведеним та таким, що на підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1948,80грн. Відповідно до посвідчення позивача серії №045886 останній є ветераном війни - учасником бойових дій, а тому, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Тому у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20грн.

Outcome: approved