Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів з відповідача у розмірі 40243,95 грн. суми боргу, 4146,23 грн. суму процентів, 2495,11 грн. суму втрат від інфляції, та 701,05 грн. 3% річних, посилаючись на те, що 31.10.2017 року між ними був укладений письмовий договір позики, відповідачка отримала від позивача 1500 доларів США у якості позики з умовою їх повернення протягом одного місяця. Також позивач зазначив, що відповідачка кошти не повернула по цей час, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просить позов задовольнити, стягнувши також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 26.06.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідачеві надіслані матеріали справи за зареєстрованим місцем проживання. У передбачений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано, до судового засідання відповідачка не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, з будь-якими клопотаннями не зверталась. Позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та не заперечував проти заочного розгляду справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи також вимоги ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, розгляд справи здійснено за відсутності сторін без технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.211, 247 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 31.10.2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідачка отримала від позивача грошові кошти в іноземній валюті у сумі 1500 доларів США у якості позики з умовою їх повернення протягом одного місяця. На підтвердження факту отримання вказаних коштів сторони уклали письмовий договір позики та відповідач надала власноруч написану розписку. 26 травня 2018 року позивачем на адресу [PERSON] було відправлено лист-повідомлення про повернення боргу, відповідно до якого [PERSON] попереджував останню про те, що у разі непогашення боргу, він буде змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Вказаний лист було доставлено відповідачці, однак проігноровано нею. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за розпискою від 31.10.2017 року складає: 40243,95 грн. сума боргу, 4146,23 грн. сума процентів, 2495,11 грн. сума втрат від інфляції, та 701,05 грн. 3% річних. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Правовідносини, що склались між сторонами врегульовуються §1 Глави 71 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Укладення договору позики та передача предмету позики грошових коштів в іноземній валюті (доларах США) підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачем. В обумовлений строк відповідачка грошові кошти позивачеві не повернула. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Частиною 2 ст.524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а згідно частини 2 цієї статті передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На час звернення позивача до суду сума боргу, що в цілому становить 1500 доларів США, курс НБУ становив 2682,93 гривень за 100 доларів США, і загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем складає 40243,95 гривень. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданий позивачем розрахунок суми боргу, відсотків, суми інфляції та 3% річних, відповідачкою не оспорювався. З іншими вимогами позивач не звертався, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідач до суду не надав. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України Про судовий збір, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved