Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що він є правонаступником кредитора ПрАТ «СК «ВУСО», який на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в рахунок шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, сплатив на корись потерпілого страхове відшкодування в розмірі 8 238 гривень 76 копійок. При цьому, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» в порядку регресу виплатило на користь ПрАТ «СК «ВУСО» вказану суму відшкодування. Посилаючись на те, що відповідача постановою уповноваженого органу визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на підставі відповідних положень цивільного законодавства та Закону України «Про страхування» позивач просить стягнути з останнього на свою користь суму франшизи за договором страхування в розмірі 1 000 гривень 00 копійок. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. За умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту № 5494855-02-15-01 від 01.11.2018 року, укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» і [PERSON] , було застраховано належний страхувальнику транспортний засіб марки «Заз Forza» державний номер [NUMBER] (а.с. 14 - 16). Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Корнієнка С.В. від 09 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 362/533/19 встановлено, що 20 січня 2019 року приблизно о 12 годині 15 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ман» державний номер [NUMBER] по автодорозі Київ - Одеса, рухаючись заднім ходом не впевнився що це буде безпечним та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «Заз» номерний знак [NUMBER] , який стояв праворуч. Вказаною постановою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 20). Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Власник пошкодженого у вказаному ДТП автомобіля - [PERSON] в порядку і на умовах передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив ПрАТ «СК «ВУСО» про дану ДТП та звернувся із повідомленням (заявою) від 22.01.2019 року про виплату страхового відшкодування, надавши відповідні письмові документи, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 21, 22, 23, 24 - 25, 26). З копії страхового акту № 01061-02 від 30.01.2019 року вбачається, що вищевказана ДТП кваліфікована страховиком як страховий випадок у зв`язку з чим прийнято розпорядження про виплату на користь страхувальника страхового відшкодування в розмірі 8 238 гривень 76 копійок (а.с. 27, 26 на звороті). На виконання вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] сплачено страхове відшкодування в сумі 8 238 гривень 76 копійок, що підтверджується відповідним Платіжним дорученням № 2378 від 30 січня 2019 року (а.с. 27 на звороті). При цьому, за умовами Полісу № АМ 003065533 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, діючого станом на 20 січня 2019 року, ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» було застраховано належний страхувальнику транспортний засіб марки «Ман» державний номер [NUMBER] (а.с. 25 на звороті). За змістом позовної заяви та доданих до неї письмових доказів, вбачається, що суму франшизи страховику не відшкодовано. Відповідно до частини другої статті 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно із пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки, передбачена за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 5494855-02-15-01 від 01.11.2018 року, укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» і [PERSON] , сума франшизи в розмірі 1 000 гривень страховику не відшкодована, слід зробити висновок, що на підставі пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідача, як у особи відповідальної за завдані збитки, виник обов`язком компенсувати суму франшизи. Як вбачається із Договору № 20/12/2019 про відступлення права вимоги від 18.04.2018 року, укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» і ФОП [PERSON] , до останньої перейшло право вимоги грошових зобов`язань за страхуванням [PERSON] по страховому акту № 01061-02 від 30.01.2019 року на суму 1 000 гривень 00 копійок боржник [PERSON] (а.с. 8 - 13). Норма пункту 1 частини першої статті 512 ЦПК України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, за положеннями Глави 47 Розділу І Книги п`ятої ЦК України, позивач у даній справі у встановленому законом порядку набув прав кредитора за укладеним між ПрАТ «СК «ВУСО» і [PERSON] . Договором добровільного страхування наземного транспорту № 5494855-02-15-01 від 01.11.2018 року. Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Отже, слід зробити висновок, що на підставі пункту 1 частини першої статті 512, частини першої статті 1191 ЦК України та статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі невідшкодованої суми франшизи. Таким чином, з відповідача в порядку регресу з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1 000 гривень 00 копійок. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема, суду надано копію Договору № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019 року разом із додатковою угодою № 3 від 25.09.2020 року до нього та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3 від 25 вересня 2020 року, з яких вбачається, що позивачем оплачено юридичні послуги в сумі 7 299 гривень 80 копійок (а.с. 30 - 32). Також, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок. Отже, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved