Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що фактично сімейні відносини припинені з вересня 2016 року в зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, при яких продовження сімейних відносин є неможливим. Позивач у судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Шлюб між сторонами зареєстрований 06 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що зроблено відповідний актовий запис №194 від 06.06.2008 року. В період шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року визначено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та враховуючи визнання відповідачем позову, позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 105, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved