Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.12.2016 року, просив зняти арешт з його майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира. Позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк», було накладено арешт на трикімнатну квартиру №28, при цьому власником квартири зазначено [PERSON] Оскільки спірна квартира належить позивачу, то накладення арешту є неправомірним та позбавляє його можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Південенерго» в судове засідання не зявився, подав до суду свої письмові пояснення, в яких проти задоволення позову не заперечував з огляду на те, що вважає іпотечний договір між іншими відповідачами незаконним. Представники відповідачів [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову та надали свої письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до\~ст. 190 ЦК України\~майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Згідно із ч. 2\~ст. 331 ЦК України\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено, що будинок №131-А по вул. І. Кулика у м. Херсоні прийнято в експлуатацію та позивачу видано відповідне свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру №28, загальною площею 106,8 кв.м, житловою площею 48,6 кв.м, що згідно технічних документів, знаходиться на першому поверсі у вказаному будинку. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру №28 по вул.І. Кулика, буд. 131-А, власником якої є позивач, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] накладено заборону. Згідно іпотечного договору, укладеного 02.09.2006 року між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк», предметом іпотеки є майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру [ADDRESS], що знаходить знаходиться на третьому поверсі, загальною площею 170 кв.м. Таким чином, хоча номера квартир, власником якої є позивач та майнові права на яку є предметом іпотеки, і збігаються, однак відповідно до матеріалів цивільної справи, технічної документації, долученої до матеріалів справи, матеріалів інвентарної справи, це є різним нерухомим майном з різними технічними характеристиками. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що оскільки позивач є власником спірної квартири, вматеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобовязань позивача та які б підтверджували обґрунтованість накладення арешту. Отже, позовні вимоги щодо зняття арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки у відповідності до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт належного їй майна. Інформаційна довідка (з якої позивач довідався про існування арешту) сформована 03.07.2016 року, позивач звернувся до суду з позовом 26.10.2016 року, тобто в межах трирічного строку. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 551,20 грн. по 183,73 грн. з кожного відповідно.

Outcome: approved