Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачки, відповідно до якого просить змінити розмір аліментів, стягнутих з нього на користь [PERSON] на підставі рішення суду від 22.10.2013 року на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку щомісячно на тверду грошову суму - 500 грн. щомісячно, починаючи з 04.10.2013 року та до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вважає визначений рішенням суду від 22.10.2013 року розмір його аліментних зобов'язань підлягає зміні, оскільки на теперішній час суттєво змінилось матеріальне становище [PERSON] Так, [INFO] року у позивача від шлюбу з [PERSON] народився син - [PERSON], утримання якого потребує додаткових витрат, враховуючи, зокрема, той факт, що на теперішній час дружина позивача знаходиться у декретній відпустці з догляду за дитиною та не має ніякого матеріального доходу. На теперішній час позивач має нерегулярний мінливий заробіток, частину якого позивач отримує в натурі, у зв'язку з чим [PERSON] не має можливості сплачувати відповідачці аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду від 22.10.2013 року. В судове засідання позивач не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, вказаних у позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилась - надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити з підстав, вказаних у її письмових запереченнях. Відповідно до письмових заперечень [PERSON] станом на 18.02.2014 року [PERSON] має заборгованість по аліментам, стягнутих на її користь рішенням суду від 22.10.2013 року на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3 623 грн., [PERSON] не приймає участь у вихованні дітей, не займається їх розвитком та взагалі не надає дітям, які хворіють та потребують додаткових матеріальних витрат, ніякої матеріальної допомоги. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], враховуючи наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно зі ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.10.2013 року, яке набрало законної сили 04.11.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття дітей, починаючи з 04.10.2013 року. На підставі ст. 192 СК України розмір аліментів, ухвалений рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути зменшений або збільшений за рішення суду за позовом платника або отримувача аліментів у випадку змінення матеріального або сімейного положення, погіршення або покрашення здоров'я будь-кого з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Аналізуючи наведену норму діючого законодавства суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 192 СК передбачена лише можливість зміни розміру аліментів шляхом збільшення або зменшення, але не зміни встановленого способу їх стягнення, з огляду на що у позові [PERSON] йде мова не про зменшення розміру стягнутих з нього рішенням суду аліментів, а про зміну порядку стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на наявність на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] та на зміну матеріального становища позивача - відсутність постійного стабільного заробітку. Проте, відповідно до описової та мотивувальної частини рішення суду від 22.10.2013 року, при розгляді судом питання щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - доньок [PERSON] та [PERSON], [INFO], в своїх запереченнях [PERSON] посилався на наведені вище обставини. Всі ці факти були враховані судом при визначенні розміру аліментних зобов'язань [PERSON] у розмірі 1/3 частки його заробітку щомісячно, як зазначалось вище наведене рішення суду не оскаржувалось [PERSON] та набрало законної сили. Слід врахувати, що статтею 192 СК України передбачено можливість за визначених обставин змінювати лише розмір аліментів, а не встановлений спосіб їх сплати. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.10.2013 року було встановлено спосіб стягнення аліментів з [PERSON], а саме частці від щомісячного заробітку позивача, з огляду на що у суду немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed