Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитом у загальній сумі 307 294,77 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є позивач по справі та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0320/0708/45-027 на суму 28800,00 доларів США. В забезпечення виконання укладеного кредитного договору 18 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є позивач по справі та [PERSON] було укладено договір поруки № № 0320/0708/45-027 - Р-1. В зв'язку з тим, що позивач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором , позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно суму заборгованості за кредитним договором 307 294,77 гривень та судові витрати у справі. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2015 року - в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, відповідно до вимог п.3,4 ст.309 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає. З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є позивач по справі та Герасимюк B.L було укладено кредитний договір № 0320/0708/45-027 на суму 28800,00 доларів США. В забезпечення виконання укладеного кредитного договору 18 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є позивач по справі та [PERSON] було укладено договір поруки № № 0320/0708/45-027 - Р-1. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с. 23) 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта банк» та ПАТ «Альфа банк» був укладений договір купілі продажу прав вимоги за кредитним договором (а.с. 24-29). Таким чином позивач набув права вимоги грошових коштів від відповідача. Згідно повідомлення від 22 вересня 2014 року (а.с. 37-38), ПАТ «Альфа банк» надіслав відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту на суму 22 784,18 доларів США. В свою чергу представником відповідача при розгляді справи надані копії платіжних документів, які підтверджують, що відповідач [PERSON] здійснює сплату за кредитним договором з 2008 року (а.с. 87-131). Відмовляючи у задоволені позову районний суд послався на те, що в даному випадку позивачем не було надано обґрунтованих доказів того, що відповідачами не виконуються умови кредитного договору і в зв'язку з цим розмір заборгованості яку позивач просив суд стягнути в судовому порядку є обгрунтованим. Проте, з вищезазначеним висновком не можна погодитися з огляду на наступне. При перевірці розрахунку заборгованості та відомостей про розмір цієї заборгованості згідно до ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суд першої інстанції має надати належну правову оцінку кредитному договору та графіку погашення кредиту, з яких вбачається сума наданого кредиту та розрахунок періодичних платежів, які у встановленому порядку недійсними не визнані. Тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України: Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України: Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до п.3.1.1. кредитного договору №0320/0708/45-027 від 18.07.2008 року ануїтетний платіж складає 411,53 доларів США. У зв'язку із наданням на прохання позичальника відстрочення по сплаті кредиту 26.02.2009 року укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №0320/0708/45-027 від 18.07.2008 року. Згідно до його положень п.3.1.1. було викладено у новій редакції щодо розміру ануїтетного платежу - 423,93 долара США. У подальшому 02.12.2009 року підписано договір про внесення змін та доповнень №2 до кредитного договору №0320/0708/45-027 від 18.07.2008 року. Згідно до його положень 7 п.3.1.1. було викладено у новій редакції щодо розміру ануїтетного платежу 341.21 долар США, а також змінений строк дії кредитного договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору Позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, зокрема відповідач порушив п.5.1. кредитного договору №0320/0708/45-027 від 18.07.2008 року щодо своєчасної оплати чергових платежів у сумах, достатніх для здійснення таких платежів, а позивач скористався своїм правом, передбаченим п.9.1. кредитного договору, щодо права дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, починаючи з червня 2014 року, станом на 19.09.2014 року за відповідачем [PERSON] мається заборгованість у розмірі 22874,18 доларів США, що за курсом 13,43 грн відповідно до повідомлення НБУ від 19 вересня 2014 року складало 307294,77 грн, та складається з наступного: -22413,74 долари США - заборгованість за кредитом; -430,91 долари США -заборгованість по процентам за користування кредитом; -29,53 долари США - заборгованість по пені; Розрахунок суми заборгованості наявний в матеріалах справи ( а.с.32). У вищезазначеному розрахунку заборгованості, крім загальної суми заборгованості, зазначаються: періоди здійснення погашення заборгованості за Кредитним договором; періоди та на яку суму зменшувалось сальдо за кредитом (тіло кредиту); період виникнення прострочення за тілом кредиту та її розмір; розмір відсоткової ставки, яка нараховується за користування кредитними коштами, розмір пені, що нараховується за невиконання умов кредитного договору та період (кількість днів за які нараховувалась пеня); період за який здійснювалося погашення Відповідачем відсотків та їх розмір; розмір та період нарахування відсотків на поточну заборгованість та прострочену; заборгованість (з зазначенням періоду виникнення прострочення); загальна заборгованість за відсотками, розрахунок заборгованості відповідає ст.57, ч.1 ст.58, ч.1 ст. 64 ЦПК України, а тому висновок суду, що позивачем не було надано обґрунтованих доказів того, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору - не відповідає дійсності. В забезпечення виконання укладеного кредитного договору 18 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є позивач по справі та [PERSON] було укладено договір поруки № 0320/0708/45-027 - Р-1. 02 грудня 2009 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є позивач по справі та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору поруки № 0320/0708/45-027 - Р-1 від 18 липня 2009 року. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до вказаних вимог Закону, 22.09.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» направив Відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.37). Таким чином, позивачем було дотримано процедуру звернення до суду із зазначеним позовом, а судом першої інстанцій порушено норми матеріального права, оскільки не застосовано закони, які підлягали застосуванню, а саме: статті 526, 527, 530 553, 554, 559, 1050, 629, 599 ЦК України. З'ясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Альфа-Банк», про стягнення заборгованості в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 0320/0707/45-027 від 18.07.2008 року в розмірі 22874,18 доларів США, що складається з -22413,74 долари США - заборгованість за кредитом; -430,91 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -29,53 долари США - заборгованість по пені; Відповідно до ч.1,2 п.14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» - згідно з частиною першою статті 192 ЦК України ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до інформації з офіційного сайту Національного Банку України офіційний курс долару США станом на 06.10.2015 року становить 21,21 грн. за 1 долар США, а тому розмір стягнутих коштів становитиме відповідно - 475395,43 грн. - заборгованість за кредитом, 9139,60 грн. - за відсотками, 626,33 грн. - пеня, а всього - 485161,36 грн. Наданий Банком до апеляційного суду новий розрахунок заборгованості станом не на 19.09.2014 р. спірного періоду, а станом на 09.09.2015р. з зазначенням загальної суми заборгованості у розмірі 26397,26 доларів США всупереч 22874,18 доларів США зазначених в розрахунку до позовної заяви. Крім того текст розрахунку Банком виконано шрифтом настільки зменшеного розміру, що без застосування відповідних технічних чи оптичних засобів, він не може бути прочитаний. Наданий розрахунок заборгованості виходить за межі заявлених Банком та розглянутих судом першої інстанції позовних вимог, у зв'язку з цим на підставі вимог ч.1 ст.11, ч.1 ст.303 ЦПК України врахуванню він не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути з [PERSON] та [PERSON] по 1536,48 грн. з кожного., в рахунок відшкодування суми сплаченого судового збору.

Outcome: partial