Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором, укладеним 28.01.2008р. між позивачем та відповідачем, яка, станом на 30.11.2013р. складається з: - 9 025 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; - 17 914 грн. 38 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 2 531 грн. 82 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); - 1 473 грн. 60 коп. штраф (відсоткова складова); а також понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 28.01.2008р. між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір шляхом відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, згідно якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті України, оформив та надав в користування відповідача картку, а також надав відповідачу кредит у сумі 10000,00 грн. Зобов'язавшись щомісяця здійснювати повернення кредитних коштів у вигляді обов'язкового мінімального платежу, відповідач, взяте на себе зобов'язання не виконує, внаслідок чого, станом на 30.11.2013 року виникла заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 31445,60 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із понесеними ним судовими витратами. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд захистити його права, як споживача наданих позивачем послуг, шляхом визнання недійсною заяви від 28.01.2008р. При цьому, в обґрунтування заявлених позовних вимог відповідач [PERSON] посилається на те, що, заповнена ним 28.01.2008р. заява не є кредитним договором у розумінні ст.ст.1054, 1055 ЦК України, а є лише пропозицією укласти кредитний договір. Разом з цим, вказана заява, як зазначає відповідач, повинна бути визнана судом недійсною на підставі ст.ст.203, 229 ЦК України, оскільки під час її підписання ПАТ КБ «Приватбанк» порушив вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме не надав відповідачу необхідної інформації щодо кредитних послуг, внаслідок чого відповідач помилився щодо обставин укладання кредитного договору, які мають істотне значення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у первісному позові. Водночас, зустрічний позов не визнав, посилаючись на безпідставність зустрічних позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав, та, водночас, суду пояснив, що, 28.01.2008р. він звернувся із заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», яку підписав власноруч, і, на підставі якої він отримав від позивача картку, за допомогою якої також отримав від позивача кошти у розмірі 10 000 грн. Водночас, підтримав зустрічний позов, посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові. Крім того, відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву, у якій просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог позивача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав зустрічний позов свого довірителя, посилаючись на обставини, викладені у зустрічному позові. Водночас, первинний позов не визнав, посилаючись на відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем [PERSON] Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 28.01.2008р., шляхом заповнення відповідної заяви та відкриття карткового рахунку, між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого, позивач відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті України, та надав в користування відповідача кредитні кошти у сумі 10000,00 грн. Згідно п.1.1. «Умов та правил надання банківських послуг» вказані умови та правила надання банківських послуг визначають умови, за якими позивач надає клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені у Заяві та в Пам'ятці клієнта. Належним чином заповнена Заява підписується клієнтом і, таким чином, клієнт висловлює свою згоду про те, що, вказана заява разом із пам'яткою клієнта, а також умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складають укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг. Згідно п.1.2. «Умов та правил надання банківських послуг», вказані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунка Клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених в Заяві. Як вбачається зі змісту заяви, заповненої відповідачем 28.01.2008р., останній, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, відкрив картковий рахунок в установі позивача, на який позивачем було перераховано кредитний ліміт у сумі 10000 грн., з визначенням базової відсоткової ставки за кредитним лімітом на момент підписання договору 30% із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту, як зазначено у заяві, збігається з терміном дії платіжної картки. Крім того, як вбачається зі змісту вищевказаної заяви, при її заповненні відповідач зазначив, що, є ознайомленим та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Також, відповідач зазначив, що, своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Водночас, у вищевказаній заяві відповідач зазначив, що, надає згоду на те, що, дана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами ПриватБанку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, як вбачається зі змісту вищевказаної заяви, 30.01.2008р. позивач відкрив картковий рахунок на ім'я відповідача. При цьому, згідно п.6.5. «Умов та правил надання банківських послуг», відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Водночас, п.8.6. «Умов та правил надання банківських послуг» визначено, що, при порушенні клієнтом строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Разом з цим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, отримавши відповідні кошти на умовах повернення, відповідач, взяте на себе зобов'язання щодо повернення отриманих від позивача коштів належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 30.11.2013р. по вищевказаному кредитному договору виникла заборгованість у розмірі 31 445,60 грн., яка складається з: - 9 025 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; - 17 914 грн. 38 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; - 2 531 грн. 82 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); - 1 473 грн. 60 коп. штраф (відсоткова складова). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, з вищенаведених обставин випливає, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором. Разом з цим, відповідно до положення ст.256 ЦК України, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів. Вищевказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові, ухваленої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України (справа № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 р.) Як вбачається з матеріалів справи, позивач за захистом свого порушеного права в частині несплати відповідачем місячних платежів звернувся до суду 20.01.2014р., відповідно до чого в межах строку позовної давності підлягають задоволенню позовні вимоги позивача за період з 20.01.2011р. по 20.01.2014р. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, чергове порушення боржником умов договору (графіку погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) у вищевказаний період відбулось з 31.01.2011р. по 30.11.2013р., і, як наслідок, заборгованість відповідача у зазначений період складає: - 1 964,28 грн. - заборгованість за кредитом, що виникла у період з 31.01.2011р. по 30.11.2013р.; - 11 300,38 грн. - заборгованість по відсоткам, що виникла у період з 31.01.2011р. по 30.11.2013р.; - 2 131,82 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, що виникла у період з 31.01.2011р. по 30.11.2013р. Таким чином, задовольняючи позов в межах строку позовної давності, суд, з урахування вимог п.8.6. «Умов та правил надання банківських послуг», вважає необхідним також стягнути з відповідача на користь позивача: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1473,60 грн. штраф (процентна складова). Крім того, задовольняючи позов частково, суд також вважає необхідним, на підставі ст.88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім, та, документально підтверджені судові витрати. Щодо зустрічних позовних вимог суд дійшов наступного висновку. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] посилається на те, що, кредитний договір між сторонами не укладався, оскільки заява відповідача [PERSON], подана останнім 28.01.2008р. на адресу позивача, не є кредитним договором у розумінні ст.1055 ЦК України, а є лише пропозицією укласти договір. При цьому, відповідач [PERSON] просить суд визнати вищевказану заяву недійсною на підставі ст.ст.203, 229 ЦК України. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Водночас, згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання судом правочину недійсним. З наведеного суд вбачає, що, суд має право захистити права особи лише у спосіб, визначений законами України, зокрема шляхом визнання правочину недійсним. Отже, приймаючи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд, приймаючи до уваги також те, що, визнання судом недійсною заяви-пропозиції як спосіб захисту цивільних прав та інтересів особи чинним законодавством не передбачений дійшов висновку, що, зустрічний позов відповідача [PERSON] є таким, що задоволенню не підлягає, оскільки обраний відповідачем спосіб захисту порушеного права не відповідає способам захисту, визначеним ст. 16 ЦК України та законами України. Водночас, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд, приймаючи до уваги, що відповідача звільнено від сплати судового збору, на підставі ч.2 ст.88 ЦПК України вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави.

Outcome: approved