Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.08.2013 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% річних за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно умов договору. Позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахувавши кошти на поточний рахунок відповідача. [PERSON], належним чином свої зобов'язання за договором не виконує і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договору. Сума заборгованості за договором станом на 31.01.2016 року становить 20435,97грн.На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, на адресу суду надав письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що 27.08.2013 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% річних за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно умов договору. В силу ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір було укладено відповідно до вимог ст.ст.203, 205, 207, 1054, 1055 ЦК України, а саме його укладено у письмовій формі, та підписано уповноваженими особами. З матеріалів справи вбачається, що банк перерахував на рахунок відповідача кошти, передбачені кредитним договором. Згідно ст.1050 ч.2 якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до договору позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кредитним договором передбачено, що позичальник повинен належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та повернути кредит в сумі передбаченій договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, що визначені у ньому. [PERSON], свої зобов'язання по договору належним чином не виконує внаслідок чого згідно розрахунків наданих суду, станом на 31.01.2016 року загальна сума його заборгованості за кредитним договором становить 20435,97грн. До теперішнього часу сума боргу за договором в повному обсязі не повернута. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 4366,18 грн. - заборгованості за кредитом; 12620,46 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2000,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією позивачем доведені, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 949,33 грн. - штраф (процентна складова), суд відмовляє в задоволенні, виходячи з наступного. З кредитного договору вбачається, що штраф і пеня це відповідальність, за один і той же вид правопорушення, а оскільки згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 949,33 грн. - штраф (процентна складова)- не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, суд присуджує позивачеві судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відповідачеві відмовлено. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 1280,16 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial