Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги водопостачання, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач є споживачем холодної води та водовідведення за адресою [ADDRESS] . Для надання відповідачу комунальної послуги, йому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . У зв`язку з тим, що відповідач сплачував за послуги з водопостачання не в повному обсязі, утворилась заборгованість за період з січня 2013 року по квітень 2021 року, яка складає 14\~552 грн. 74 коп. Просить стягнути з відповідача на користь Авдіївського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» заборгованість за послугу водозабезпечення у сумі 14\~552 грн. 74 коп., а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просить суд слухати справу без його участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст.223,280 ЦПК України,суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно особового рахунку № [NUMBER] у споживача за адресою [ADDRESS] , виникла заборгованість за водопостачання та водовідведення за період з січня 2013 року по квітень 2021 року у розмірі 14 552 грн. 74 коп. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються спеціальними законами, а саме:\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~та\~Законом України «Про питну воду та питне водопостачання». Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Згідно до ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526,527,530\~ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктами 1, 2, 4 ч. 1ст.\~13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання,централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування,поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) та на послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Таким чином, згідно до вищевказаних норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними. Згідно з ст.\~322\~ЦК України на власника покладено тягар утримання майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця стаття зобов`язує власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених позивачем, щодо сплати судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved