Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником 56/225 частин житлового будинку по вул. [ADDRESS] в м. Глухів Сумської області. Відповідачу [PERSON] належить 28/225 частин зазначеного будинку. Згідно технічного паспорту цей будинок складається з трьох квартир. Належна їм з відповідачем квартира складається з трьох житлових кімнат площею 7,5 кв.м. (в поетажному плані під номером 2-1); 25,4 кв.м. (2-3); 5,0 кв.м. (2-4), кухні 8,9 кв.м. (2-2), та коридора площею 5,5 кв.м. (2-5). Також посилається на те, що на даний час, відповідач у вказаній квартирі не проживає, але зачинила вхідні двері до неї на замок, чим чинить перешкоди у користуванні належним йому майном. Для того, щоб потрапити до приміщення будинку він був вимушений провести демонтаж вікна житлової кімнати (2-3), площею 25,4 кв.м., щоб встановити двері. Однак, як з'ясувалось в подальшому, відповідач перекрила вхід до інших кімнат квартири та кухні, внаслідок чого він не мав можливості до них потрапити. За вказаних обставин позивач просить вселити його до квартири вказаного житлового будинку, виділивши йому в користування ту частину спільного майна внатурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а саме: кімнату площею 7,5 кв.м. ( в поетажному плані під № 2-1) та кімнату площею 25,4 кв.м. ( в поетажному плані під № 2-3), а кухню та коридор ( в поетажному плані під № № 2-2 і 2-5) залишити у їх спільному користуванні, зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 1000 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов повністю підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, надали пояснення, суть яких зводиться до того, що запропонований позивачем порядок користування буде суттєво порушувати її житлові права та погіршать умови для проживання її сім`ї, оскільки вони з чоловіком мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з ними. Крім того, в зазначений будинок вона провела всі комунікації за власні кошти. Також відповідач проти вселення позивача в будинок заперечує ще й з тих підстав, що останній свого часу відбував покарання у виді позбавлення волі за замах на її убивство, а тому вона його боїться. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідка, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, в суді встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 23 квітня 2014 року за позивачем [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] на 56/225 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. [ADDRESS] у м. Глухові Сумської області, а за відповідачем [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] на 28/225 частин зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, тобто, спірна квартира зазначеного житлового будинкуналежить сторонам на праві спільної часткової власності. З долученого до матеріалів справи технічного паспорту вбачається, що зазначений житловий будинок по вул. [ADDRESS] у м. Глухові Сумської області складається з трьох квартир, в свою чергу, спірна квартира складається з трьох житлових кімнат площею 7,5 кв.м, 25,4 кв.м та 5,0 кв.м. (в поетажному плані відповідно під номерами 2-1, 2-3, 2-4), кухні площею 8,9 кв.м та коридора площею 5,5 кв.м. (в поетажному плані під номерами 2-2 і 2-5). Як визнають при цьому обидві сторони, на даний час вони не можуть дійти спільної згоди щодо користування зазначеною квартирою, яка перебуває у їх спільній частковій власності. Також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що одного разу вона була присутньою, під час того, як [PERSON] та його донька [PERSON] намагалися потрапити до спірної квартири, але [PERSON] їх не впускала. Відповідно до вимог ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. А, згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Однак, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свіввласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Отже, встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Також,відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, з врахування того, що запропонований позивачем порядок користування квартирою дійсно буде суттєво порушувати житлові права відповідача та погіршать умови для проживання її сім`ї, оскільки вони з чоловіком мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з ними, суд вважає за можливе в незначних обсягах відійти від відповідності реальних часток ідеальним, так, як забезпечити їх точну відповідність неможливо, виділивши в користування позивачу житлову кімнату в квартирі житлового будинку [ADDRESS],площею 25,4 кв.м. (в поетажному плані під номером 2-3), а відповідачці - дві житлові кімнати, площею 7,5 кв.м. та 5,0 кв.м. ( в поетажному плані під номером 2-1 і 2-4),а кухню та коридор площею 8,9 кв.м. та 5,5 кв.м. ( в поетажному плані під номером 2-2 і 2-5) залишити у їх спільному користуванні. Суд вважає, що таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, а відтак не порушує їх прав як власників та відповідатиме їх інтересам. Також, судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою у житловому будинку по вул. [ADDRESS] у м. Глухові Сумської області, оскільки зачинив вхідні двері на замок, не дає можливість йому вселитися у дану квартиру, чого не заперечує і сама відповідач, пояснюючи це тим, що позивач проживає у літній кухні, де є всі необхідні умови для проживання, вона проти його вселення до зазначеної квартири, оскільки спільно проживати з позивачем в одній квартирі вони не зможуть, так, як між ними склалися неприязні відносини і вона боїться його. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 155 ЖК України, власника квартири не може бути позбавлено права користування нею. Оскільки позивач є співвласником спірної квартириу житловому будинку по вул. [ADDRESS] у м. Глухові Сумської області і з вини відповідача, не маючи ключів від вхідної двері, не може увійти до квартири та користуватися належною йому жилою площею в ній, тому права позивача на користування своїм майном є порушеними. Посилання відповідача на неможливість спільного проживання з позивачем в одній квартирі не може слугувати підставою для відмови в задоволенні цих вимог, а тому суд вважає позовні вимоги позивача щодо вселення його до спірної квартири, а також зобов`язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаною квартирою, доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 800 грн. пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial