Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в уточненій редакції якого просить визнати за ним право власності на прибудову літ. «А1-1» приміщення П, 1-7, 1-8, 1-9,1-10, 1-11, житловою площею 19,6 кв.м, загальною площею 39,6 кв.м, гараж літ. «З» та сарай літ. «Ж», в житловому будинку літ. «А-1», житловою площею 47,8 кв.м, загальною площею 76,4 кв.м по [ADDRESS]. Перерозподілити ідеальні частки в домоволодінні [ADDRESS], визнавши за [PERSON] право власності на 88/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість ? частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В порядку перерозподілу ідеальних часток визнати за [PERSON] право власності на 12/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями замість ? частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначалося, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. За житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 505 кв.м, яка була надана попередньому власнику. Житлова площа будинку складала 28,2 кв.м. У 2006 році позивач, за власні кошти, з метою поліпшення житлових умов, добудував житлову прибудову літ. «А1-1» приміщення П, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, побудував гараж літ. «З» та сарай літ. «Ж». У зв'язку з добудовою житлова площа збільшилася та стала складати 47,8 кв.м., загальна площа - 76,4 кв.м. У 2006 році КП «Харківське міське БТІ» було виготовлено технічний паспорт. Також згідно висновку ТОВ «Інститут Харківпроект» самочинно побудована житлова прибудова літ. «А1-1», гараж літ. «З» та сарай літ. «Ж» не мають видимих ознак деформації, знаходяться в задовільному стані та забезпечують технічну можливість, достатню для подальшої експлуатації. Згідно висновку санітарно - епідеміологічної експертизи, зазначені будівлі відповідають вимогам діючого санітарного законодавства. З довідки КП «Харківське міське БТІ» вбачається, що літ. «А1-1» приміщення П, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, гараж літ. «З», сарай літ. «Ж» складають 78/100 частин від всього домоволодіння. Позивач зазначав, що у зв'язку з закінченням будівництва та визнанням права власності на прибудову ідеальні частки співвласників повинні бути перерозподілені наступним чином: ідеальна частка позивача повинна складати 88/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, замість ? частин житлового будинку з надвірними будівлями, тоді як ідеальна частка [PERSON] буде складати 12/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, замість ? частини житлового будинку з надвірними будівлями. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. До судового засідання сторони на представники не з'явилися, відповідач подав заяву, якою визнав позовні вимоги у повному обсязі. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення в порядку ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське БТІ» [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], кожному належить по ? частки. Судом встановлено, що позивач, протягом 2006 року, за власні кошти, з метою поліпшення житлових умов, добудував житлову прибудову літ. «А1-1» приміщення П, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, побудував гараж літ. «З» та сарай літ. «Ж». У зв'язку з добудовою житлова площа збільшилася та стала складати 47,8 кв.м., загальна площа - 76,4 кв.м.. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації нежитлових будівель позивачем було замовлено технічний висновок про стан будівельних конструкцій житлового будинку з прибудовами по [ADDRESS]. Відповідно до розділу «Висновки та технічні рекомендації» технічного висновку про стан будівельних конструкцій ТОВ «Інститут Харківпроект», на момент огляду житлова прибудова літ. «А1-1», гараж літ. «З» та сарай літ. «Ж» не мають видимих ознак деформації, знаходяться в задовільному стані та забезпечують технічну можливість, достатню для подальшої експлуатації. За даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 14.12.2006 року, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» приміщення літ. «А1-1» приміщення 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, гараж літ. «З» та сарай літ. «Ж» самовільно побудовані, що складають собою житловий будинок літ. «А-1» житловою площею - 47,8 кв.м., загальною площею - 76,4 кв.м.. Судом встановлено, що літ. «А1-1» приміщення П, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, гараж літ. «З» та сарай літ. «Ж» позивачем та відповідачем збудовано своїми силами та за власний рахунок, будівництво будинку завершено. Згідно висновку державної санітарно - епідеміологічної експертизи, вбачається, що за результатами санітарно - епідеміологічної експертизи будівельні конструкції житлового будинку та господарчі прибудови відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України і можуть бути погоджені. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Зміст права власності становлять три складові (ст. 317 ЦК України): право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Згідно із статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Всупереч викладеним вище нормам, позивач не може в повній мірі здійснити своє право щодо зазначених нежитлових будівель, а саме позивач обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на нього не зареєстроване належним чином. Частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини 1 статті 332 Цивільного кодексу України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Частиною 1 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.. 331 ч. 2 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визначене за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст. 16 Цивільного кодексу України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних інтересів, зокрема, шляхом визнання відповідного права. Відповідно до ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно ст. 376 ч. 5 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідач проти збільшення частки позивача не заперечував. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved