Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що він - [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім інших осіб, зареєстрований онук позивача [PERSON] , [INFO] , який більше 10 років тому добровільно виїхав та не проживає у спірному домоволодінні, жодних перешкод у користуванні даним будинком відповідачу не чинилося. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі Свідоцтва про право власності від 15.06.1989 року, виданого Сумським міськвиконкомом, є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 02.01.2019 року (а.с.6). З Довідки про склад сім`ї, зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.10.2018 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , (а.с.5). Згідно доданих до позовної заяви документів, відповідач [PERSON] , [INFO] , який є онуком [PERSON] (а.с.7,9), прописаний, але більше 10 років не проживає за адресою: [ADDRESS] , про що 21.01.2020 року було складено відповідний Акт, посвідчений голово. Громадського квартального комітету №43 (а.с.8). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, беручи до уваги надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази, вбачається, що відповідач [PERSON] більше десяти років, без поважних причин, не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує права [PERSON] на володіння, користування і розпорядження належним йому майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, обраний позивачем, який передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved