Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати дії [PERSON] директора ТОВ «Херсонська АТП 16554», щодо оформлення довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 17.07.2006 року за № 105 на основі розрахункових листів незаконними. Також просить зобов`язати [PERSON] директора ТОВ «Херсонська АТП 16554», видати [PERSON] довідку про заробітну плату для обчислення пенсії оформлену відповідно до норм Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто на основі первинних документів. Позов мотивовано тим, що позивач працював у період з 09.09.1965 року по 04.05.1980 рік в автоколоні 2229 ТДВ «Херсонському автотранспортному підприємстві 16554», мав табельний номер 1100. У 1999 році позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу двох довідок про середню заробітну плату з 1975 по 1979 рік і довідку про характеристику виконуваних робіт мідника, які є документами суворої звітності. Ці довідки були видані та сформовані на основі розрахункових відомостей. В липні 2006 року позивач звернувся до Пенсійного фонду. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату по 30.06.2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано. З метою отримання такої довідки позивач звернувся до відповідача і йому видана довідка від 17.07.2006 року за № 105, про заробітну плату за період 1875-1979 рік, пенсію була нарахована у розмірі 620 грн. У 2008 році позивач дізнався, що особи (колеги) з меншою заробітною платою почали отримувати пенсію у сумі 1500-1800 грн., пенсія позивача становила 1200 грн. Ознайомившись із копією довідки № 105, позивач зрозумів, що ця довідка різнилася від довідки яка йому була видана у 2006 році, вона підписана не начальником відділу кадрів Макаровою Є.В., а головним бухгалтером підприємства Рибальченко О.А. В довідку внесено недостовірні дані, а саме: вона видана не на основі первинної документації; у 13 місяцях довідки заробітна плата була визначена нижче тарифної ставки водія другого класу автомашини КАЗ 608; довідка виписана не 60 місяців, а за 58. Позивач у зв`язку із наведеним звернувся у до органів поліції із заявою про злочин. Постановою від 20.11.2019 року кримінальне провадження було закрито з підстав відсутності складу кримінального правопорушення. В позові зазначено, що до матеріалів кримінального провадження надані розрахункові листи, на їх підставі складено довідку від 17.07.2006 року № 105. Також зазначено, що дії посадової особи підприємства, установи, організації місця роботи пенсіонера - директора [PERSON] щодо видачі недостовірної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії - є незаконними. Справа розглядалась у відсутності сторін. Позивачем подана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволенню позову заперечує. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 13.05.2020 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області залишено позов без руху. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.06.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засіданні 10.09.2020 року, замінено найменування відповідача на підставі заяви представника позивача. Так відповідач «[PERSON] директор ТОВ «Херсонська АТП 16554» змінено на «[PERSON] директор Товариства з додатковою відповідальністю Херсонське автотранспортне підприємство 15664». Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зігдно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В сторінках трудової книжки на ім`я [PERSON] , дата заповнення 07.01.1964 року, копії яких долучено до позовної заяви не міститься відомостей про працевлаштування позивача в період з 1975 року по 1979 рік. З постанови про закриття кримінальної справи від 20.11.2019 року вбачається, що кримінальне провадження №12015230030001133 від 26.03.2015 року закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Досудове розслідування проводилось на підставі заяви [PERSON] про те, що невстановлена особа внесла неправдиві відомості до тексту довідку про працевлаштування заявника. 17.07.2006 року за № 105 підприємством видано довідку [PERSON] на підставі особових рахунків за 1975-1979 роки із зазначенням суми заробітку, який враховується при обчисленні пенсій, яка підписана керівником - [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , що вбачається з копії довідки. До позовної заяви позивачем долучено декілька копій розрахункових листів, низької якості. Належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача, відповідачем, до якого заявлено позовні вимоги та на підтвердження підстав звернення до суду не надано. Згідно із ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 2 ст. 48 УПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У відповідності із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем пред`явлено позовні вимоги до посадової особи юридичної особи, а не до юридичної особи. На думку суду позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки посадова особа не може бути відповідачем в цивільному процесі, з огляду на те, що ч.2 ст. 48 ЦПК України встановлено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Згідно ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону№ 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позо пред`явлено до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed