Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом. Вимоги мотивував тим, що йому та [PERSON] на праві власності належить будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровані відповідачі - колишній власник квартири, який з 2013 року в будинку не проживають, переїхав до Російської Федерації. Через реєстрацію відповідача він не має можливості в повній мірі реалізовувати своє право власності, оформити субсидію, у зв`язку з чим просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. У судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи, причину неявки суду не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Третя особа до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави. На підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2021 року, укладеного між [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] , який відповідно є власником будинку [ADDRESS] позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] придбали зазначений будинок у власність (а.с.10-12). Право власності зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 40097142 від 13.01.2021р. (а.с.13) Відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку з 07.04.2012р., що підтверджено штампом у паспорті громадянина України про реєстрацію місця проживання, добровільно з реєстрації у зазначеному будинку відповідачі до теперішнього часу не знявся. Наразі проживає в РФ, що вбачається з акту обстеження будинку, складеного комісією в складі голови квартального комітету та сусідів від 22.01.2021р. (а.с.9) Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які не суперечать закону. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У разі, коли право власності на житло переходить до нового власника житла, новий власник має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла (ст. 346 ЦК ). Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК), то власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом (ч. 1 ст. 346 ЦК), що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. З огляду те, що право власності відповідача на спірний будинок припинилось у зв`язку із його продажем позивачу, суд вважає, що одночасно з цим та в силу ст. 406 ЦК України припинилось право користування будинком , оскільки право користування є похідним від права власності. Таким чином, втрата права власності на житло є правовою підставою для визнання відповідача, як колишнього власника таким, що втратив право користування будинком. Беручи до уваги те, що новим власником будинку [ADDRESS] є позивач, відповідач не є особою у розумінні вимог чинного законодавства, які набули право користування житлом в силу закону чи правочину, оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 346, 391, 406 ЦК України,

Outcome: approved