Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті 25 лютого 2000 року його баби [PERSON] право власності на земельну частку (пай), розміром 4,0 умовних кадастрових гектарів, яка призначена для товарного сільськогосподарського виробництва і розташована в межах Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті баби залишилося в спадок зазначене право на майно, яке він як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представив належні правоустановлюючі документи на спадщину. Посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем за законом і прийняв спадщину, але через зазначену обставини не може її оформити в нотаріальному порядку, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Представник відповідача в своїй заяві на адресу суду також просив позов розглянути без його участі, проти його задоволення не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 25 лютого 2000 року померла громадянка [PERSON] (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на земельну частку (пай) розміром 4,0 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться в межах Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, і належала їй відповідно до сертифікату серії МК № 0113723 від 30 січня 1997 року. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини (час смерті спадкодавця), до спадкоємців першої черги відносяться діти померлого спадкодавця. Син [PERSON] [PERSON], помер раніше 4 серпня 1987 року (а.с. 8). Частиною 2 ст. 529 ЦК України передбачено, що онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Позивач є сином [PERSON], тобто він відноситься до спадкоємців першої черги після смерті бабусі [PERSON] за правом представлення (а.с. 8,9). Відповідно до ст. 549 ЦК 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що він повинен був вчинити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач прийняв спадщину, оскільки проживав з померлою і вступив в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою з місця проживання. Інших спадкоємців цієї ж черги судом не встановлено. Він забажав оформити спадщина на себе, однак отримав відмову та розяснення від нотаріуса про неможливість вчинення такої нотаріальної дії, так як не представив належні документи про право власності на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи сертифікат, який підтверджував право власності на земельну частку (пай), був втрачений за невідомих обставин. Проте належність померлій земельної частки (паю) підтверджується листом відділу Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області від 11 вересня 2014 року (а.с. 10), відповідно до якого громадянці [PERSON] був оформлений та виданий сертифікат серії МК №0113723 від 30 січня 1997 року, № реєстрації 4281, її призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Як у ст. 6 ЗК України 1990 року, який діяв на час відкриття спадщини, так і у ст. 81 нині діючого ЗК України 2001 року, право власності на земельну ділянку набувається в тому числі і в порядку спадкування. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна частка (пай) належала [PERSON] і вона входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачу у справі як спадкоємцю першої черги за законом за правом представлення. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved