Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 94 532 грн. 72 коп., середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні у розмірі 12 596 грн. 64 коп., моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., всього 115 129 грн. 36 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою суду від 18.11.2019 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів, витребувано у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» довідку про заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем, починаючи з дня її (заборгованості) виникнення й по день звільнення, довідку про нараховану та виплачену заробітну плату, починаючи з дня першої виплати заробітної плати й по день звільнення позивача. Проте, вказана вище ухвала до теперішнього часу відповідачем не виконана, витребувані судом докази, які необхідні для вирішення спору, не подані. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 13.12.2019 р. призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Встановлено, що відповідно до відомостей з трудової книжки позивача [NUMBER] , копію якої надано до позовної заяви /а.с. 5,6/, позивач з 17.04.2012 року по 23.09.2019 року знаходився в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Харківський коксовий завод». Позивач звільнений згідно наказу № 488-к від 23.09.2019 року.До позовної заяви позивачем додано копію розрахункового листа за вересень 2019 року/а.с.8/. 30.09.2019 року, 02.10.2019 року представником позивача на адресу відповідача було направлено адвокатські запити з проханням надати довідку про заборгованість підприємства по заробітній платі, починаючи з дня її (заборгованості) виникнення й по день звільнення; про нараховану та виплачену заробітну плату, починаючи з дня першої виплати заробітної плати й по день звільнення; про розмір середньоденної заробітної плати позивача. У відповіді на адвокатські запити відповідачем зазначено, що з 30.09.2019 року діяльність Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод» заблоковано, адміністрація підприємства немає доступу до документації. 04.10.2019 року представник позивача подав адвокатський запит до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області з проханням надати відомості про застраховану особу (позивача), в тому числі щодо кількості відпрацьованих годин у липні, серпні, вересні 2019 року та розміру нарахувань за вказаний період. Станом на час розгляду справи, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод» (код ЄДРПОУ: 24481702) не перебуває в процесі припинення. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Разом з тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Частинами 6, 7 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підстави для звільнення позивача від доказування, передбачені ст.82 ЦПК України, відсутні. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості по заробітній платі , але зазначений розрахунок не підтверджує наявність заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження факту порушення трудових прав, позивачем не надано. В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки ним не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування позову. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем його трудових прав, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed