Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 9 520,14 грн., яка складається з: 9 317, 00 грн. - основна сума боргу, 203,14 грн. - проценти за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2016 року [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 9 317 грн. 00 копійок. Вказує, що на підтвердження отримання грошових коштів відповідачем надано відповідну розписку від 31 жовтня 2016 року, в якій визначено строк повернення коштів не пізніше 20 грудня 2016 року. Позивач зазначає, що в строк, визначений в розписці і на дату подання позову відповідач кошти не повернув, а тому просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 03.01.2017 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 08.02.2017 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 14 лютого 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Заочним рішенням Солом`янського районного суду від 15 листопада 2017 року стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 9 520 грн. 14 копійок та судові витрати в сумі 551, 21 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду від 19 лютого 2018 року скасовано заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення боргу. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 21.02.2018 дану цивільну справу передано в провадження головуючому судді Усатовій І.А. 13.12.2018 на адресу Солом`янського районного суду м. Києва від представника позивача надійшли заперечення. В обґрунтування заперечення зазначено, що станом на день передачі відповідачу коштів та складання відповідачем розписки про їх отримання позивач не був працівником ТОВ «Глобинський масло-сирзавод». При цьому в розписці не вказано, що гроші передано працівником чи Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобинський масло-сир завод». За змістом розписки, гроші передані відповідачу громадянином [PERSON] , як фізичною особою. [PERSON] надав свої особисті грошові кошти у розмірі, який попросила ФОП [PERSON] , а саме 9317,00 грн. У зв`язку із наведеним просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що згідно розписки від 31.10.2016 [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 9317,00 грн. з обов`язком їх повернення до 20.12.2016 Позивач, звернувшись з даним позовом до суду, посилався на те, що відповідач кошти не повернула у зв`язку із чим станом на 27.12.2016 виникла заборгованість у розмірі 9 520,14 грн. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Із наявної в справі розписки від 31.10.2016 вбачається, що відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти до 27.12.2016, отже, розписка про отримання грошових коштів містить зобов`язання про їх повернення. Представник відповідача, заперечуючи проти позову вказав, що розписка була написана під примусом, оскільки відповідачка була винна суму аналогічну, вказаній у розписці позивачу за товар, що вона його замовила у ТОВ «Глобинський маслосирзавод» через позивача, як торгового агента. На підтвердження своїх зобов`язань перед ТОВ «Глобинський маслосирзавод» нею була видана позивачу розписка. Із матеріалів справи вбачається, що дійсно згідно акта звірки від 05.07.2016 у відповідача перед ТОВ «Глобинський маслосирзавод» виникла дебіторська заборгованість у розмірі 9317,79 грн. Однак, суд не приймає до уваги позицію представника відповідача щодо того, що кошти за розпискою не передавалися, вона написана під примусом, а вказана сума є боргом відповідача перед ТОВ «Глобинський маслосирзавод» та повністю відповідає сумі заборгованості, оскільки будь-яких доказів примусу стороною відповідача не надано. Крім того, як пояснив у судовому засіданні позивач, він дійсно працював торговим агентом на ТОВ «Глобинський маслосирзавод» та відповідачкою було укладено договір з ТОВ «Глобинський маслосирзавод» на суму 9317,00 грн., яку вона не повернула. Позивач у судовому засіданні вказав, що у нього виникли труднощі при звільненні з ТОВ «Глобинський маслосирзавод», оскільки відповідачка не розрахувалась за договором поставки. На вимогу позивача розрахуватися з підприємством, [PERSON] повідомила про відсутність коштів та попросила про надання в борг суми для повернення ТОВ «Глобинський маслосирзавод», на що [PERSON] погодився та надав вказану суму. Дані пояснення представником відповідача не спростовані. Суд приймає до уваги позицію позивача. Крім того, суд бере до уваги доводи позивача, що згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається із матеріалів справи, за розпискою від 31.10.2016 були встановлені проценти у розмірі 1000 грн. за кожен місяць прострочки. Однак, суд бере до уваги вимогу позивача про нарахування процентів у розмірі облікової ставки НБУ. Позивачем додано до позовної заяви розрахунок процентів за договором позики. Згідно даного розрахунку, проценти за користування позикою за період з 31.10.2016 р. по 27.12.2016 р. становлять 203, 14 грн. Суд звертає увагу на те, що наданий стороною позивача розрахунок заборгованості відповідача перевірений судом та є арифметично вірним. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за позикою в розмірі 9 317,00 грн. та процентів у розмірі 203,14 грн. за період з 31.10.2016 до 20.12.2016. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволено, з відповідача підлягає стягненню 551, 21 грн. судового збору.

Outcome: approved