Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що 01.04.1997 року померла його баба [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку пай, яке було посвідчено сертифікатом серії СМ №0184768. Він прийняв спадщину, являючись спадкоємцем за правом представлення тієї частки, яка б належала його батьку [PERSON], який помер 22.03.1992 року, однак оформити в нотаріуса не спроможний, так як оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу був втрачений. Просив визнати за ним право на цю земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позові, доповнивши, що інших спадкоємців, крім позивача немає. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав заяву. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Так, в судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 1997 року померла баба позивача по лінії батька [PERSON], що вбачається із свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження позивача, копії паспорта (а.с.4,5,11). Після її смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшло право на земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, що було посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ №0184768 (а.с.13). Спадщину прийняв її онук позивач по справі [PERSON] відповідно до ст.529, п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, оскільки останній фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємець за правом представлення тієї частки, яка б належала його батьку [PERSON] сину спадкодавця, померлому 22.03.1992 року, що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження та про шлюб, свідоцтвом про смерть (а.с.6,7,10). Разом з тим, позивач не спроможний отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса, оскільки оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) був втрачений (а.с.19). Однак право спадкодавця на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що баба позивача [PERSON] реалізувала своє право на земельну частку (пай), будучи включеною до списку громадян (під номером 141) - членів сільськогосподарського підприємства «Присеймівське», який додавався до державного акта на право колективної власності на землю серії СМ №000010 та був виданий колгоспу «Присеймівський» [PERSON] сільською радою 22.06.1995 року, у звязку з чим на її імя був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах серії СМ №0184768, який був зареєстрований в книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) 30.07.1997 року, але оригінал якого був втрачений. (а.с.13,15-18). Отримати дублікат зазначеного документу позивач не спроможний у звязку зі смертю спадкодавця та змін в чинному законодавстві, що регламентували порядок їх видачі, що також підтверджується і листом відділу держгеокадастру у Буринському районі (а.с.14). Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved