Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який змінював та уточнював /а.с.68,76-82/, в якому просить визнати факт спільного проживання однією сім'єю його та [PERSON] як чоловіка та дружини з 09.10.2007 року по [INFO] та визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на 1/2 частини зазначеної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що він проживав однією сім'єю п'ять років з [PERSON] без реєстрації шлюбу, його статки були засобом для існування їх сім'ї. Він проводив ремонтні роботи в квартирі. Повністю забезпечував харчування і лікування дружини, а також утримував спільне житло. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково позивач пояснив, що до 09.10.2012 року [PERSON] проживала однією сім'єю з іншим чоловіком на ім'я [PERSON], останній помер у їх квартирі [ADDRESS], а він допоміг організувати його похорон, після цього він почав проживати однією сім'єю з [PERSON], яка його представляла всім як помічника по господарству або як знайомого, він проводив ремонт у спірній квартирі, в якій і на даний час проживає, просять позов задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили, подавши до суду письмові заперечення /а.с.35-37/, додатково пояснивши, що позивач проживав певний час з [PERSON] у спірній квартирі як квартирант, оскільки [PERSON] попросила про це релігійна громада, до якої остання та позивач належали, крім позивача в цій квартирі проживали і інші особи, одного з квартирантів позивач перед смертю [PERSON] вигнав з квартири, [PERSON] та [PERSON] ніколи у фактичних шлюбних відносинах не перебували, оскільки окрім спільного проживання, позивач і [PERSON] не були пов'язані спільним побутом, між ними не існувало взаємних прав і обов'язків, просять у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні зі сторони відповідача були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає у квартирі № [ADDRESS] та був сусідом [PERSON], до жовтня 2007 року в квартирі [PERSON] проживав чоловік на ім'я [PERSON], який там і помер, як раз [PERSON] і був фактичним чоловіком [PERSON], робив ремонт у квартирі. Позивача він побачив перший раз в 2009 році, [PERSON] сказала йому, що її попросила релігійна організація про те, щоб позивач пожив в неї, а в 2012 році вона сказала йому, що прийняла рішення про те, що позивач перезимує в неї, а потім нехай іде з квартири, проте [PERSON] померла. Квартиру покійної дуже хотіла привласнити перед її смертю якась релігійна організація. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її рідною сестрою, як і відповідач [PERSON], покійна була дуже доброю людиною, в неї постійно жили безпритульні. [PERSON] вона перший раз побачила в 2010 році, він був черговим квартирантом у квартирі сестри, позивач ніколи нічого не робив в квартирі, навіть коли прорвало трубу водопостачання до квартири він сказав сестрі, що нічого він робити не буде, оскільки він не є її чоловіком, за що сестра вигнала його з квартири, але через місяць він повернувся. Сестра була дуже хвора, проте в лікарню возила вона її, лікуванням її займалася вона. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою відповідача та племінницею покійної [PERSON], яку вона та її чоловік [PERSON] поховали, [PERSON] почав проживати у квартирі тітки на прохання релігійної організації членами якої позивач та її тітка були, позивач платив тітці 400 грн. щомісяця як квартирант. У судовому засіданні зі сторони позивача були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] з 2006 року, познайомився з ним біля пам'ятника Т.Шевченку в м. Львові, часто бував в гостях у позивача та [PERSON], остання казала, що якщо б не позивач, то вона б пропала. [PERSON] робив ремонт у квартирі, купляв сантехніку. Свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача та [PERSON], вони всі належали до однієї релігійної організації, вона приходила до них постійно, приносила молоко, з родини [PERSON] ніхто не допомагав, покійна завжди казала, що дуже задоволена, що в неї є [PERSON], якого покійна вважала своїм чоловіком. Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] вже 10 років, в 2008 році вона робила побілку кімнати в квартирі [PERSON] на прохання позивачу, а також в 2009 році вона білила кухню, другу кімнату та коридор. Перший раз з нею розрахувалася [PERSON], а потім вже розраховуюся позивач. Свідок [PERSON] пояснив, що він познайомився з [PERSON] у 2006 році, коли йому було 25 років, оскільки вони разом є членами однієї релігійної організації, він часто бував в гостях у позивача і [PERSON], яку [PERSON] називав своєю дружиною. Позивач опікувався своєю дружиною, давав їй ліки, також [PERSON] проводив ремонт у спірній квартирі. Свідок [PERSON] пояснив, що він є побратимом [PERSON], оскільки вони разом входять до політичної партії «Свобода», він два рози був в гостях у [PERSON] та [PERSON], останній робив у квартирі [ADDRESS] ремонт. Заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ №№ 466/5361/13-ц, 462/2692/13-ц, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України пощтрюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року справа № 148цс-12). Судом встановлено, що відповідно до реєстраційного посвідчення від 25.11.1993 року, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] /а.с.17/, яка з 20.04.1985 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] /а.с.198,200/. [INFO] [PERSON] померла /а.с.12/, залишивши після своє смерті заповіт від 27.04.2012 року, посвідчений Державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О., зареєстрований в реєстрі № 1-618, яким все своє майно заповіла своїй сестрі відповідачу [PERSON] /а.с.50/. Відповідно до довідки ОКЖБК № 112 від 25.05.2011 року позивач [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] без реєстрації /а.с.167/. як убачається з листа Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова від 06.01.2010 року № 325/Б-9 позивач з 01.06.2009 року перебуває на обліку в зазначеному управлінні як одержувач пенсії за віком (пенсійна справа надійшла з Донецької області). Інших належних та допустимих письмових доказів щодо свого проживання у спірній квартирі в інші роки, зокрема протягом 2006-2008 років позивач суду не надав. Разом з тим, позивачем не подано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що він разом з [PERSON] був зв'язаний спільним побутом, а також що між ним та [PERSON] існували взаємні зобов'язання. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його доходів протягом 2007-2012 років, а також не надано доказів на придбання ним протягом зазначених років будівельних матеріалів, які використовувалися при поточному ремонті спірної квартири, зокрема, який проводився у цій квартирі в 2009-2010 роках згідно з пояснень свідка [PERSON] Позивачем було надано суду копії двох чеків від 10.10.2011 року та від 14.08.2010 року на придбання змішувачем та іншого сантехнічного обладнання /а.с.97,98/, проте на вимогу суду надати для огляду оригінали цих чеків, позивач так ї не надав такі, а відтак суд не бере до уваги вказані копії чеків. Допитані зі сторони позивача свідки чітко лише вказали, що [PERSON] та [PERSON] проживали в одній квартирі. Проте, жоден свідок не підтвердив той факт, що позивач та [PERSON] були пов'язані спільним побутом, несли спільні зобов'язання. Крім того, суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які як убачається з їх пояснень є членами однієї з позивачем релігійної організації, оскільки обидва свідка пояснили, що позивач проживав з [PERSON] однією сім'єю з 2006 року, хоча з пояснень самого позивача вбачається, що до 09.10.2007 року [PERSON] проживала однією сім'єю з іншим чоловіком на ім'я [PERSON], який і помер у спірній квартирі. В той же час, суд критично оцінюю пояснення позивача, який ще до дачі пояснень свідків, відповідаючи запитання головуючого судді чітко пояснив, що не він, не [PERSON] до ніяких релігійних організацій (громад) не належали, що спростовується поясненнями вищевказаних свідків. Крім того, з пояснення позивача вбачається, що [PERSON] представляла його іншим людям як помічника по господарству або як знайомого, а відтак пояснення свідків в частині того, що [PERSON] називала позивача своїм чоловіком протирічать поясненням самого ж позивача та не відповідають дійсності. З оригіналів квитанцій по оплаті за житлово-комунальні послуги, які були надані позивачем на вимогу суду (копії яких містяться в матеріалах цивільної справи № 466/5361/13-ц /а.с.18-31 вказаної справи/) чітко вбачаються, що вони заповнювалися та підписувалися [PERSON], а згодом позивач іншою ручкою дописав своє прізвище. Таким чином, у суду відсутня достатня можливість вважати, що позивач оплачував житлово-комунальні послуги протягом 2006-2012 років. Окрім того, як убачається з платіжних доручень, наданих суду представником відповідача [PERSON], після смерті [PERSON] саме він та відповідач, а не позивач оплачує житлово-комунальні послуги по спірній квартирі, незважаючи на те, що в зазначеній квартирі фактично проживає один позивач /а.с.125-128/. В той же час, представник відповідача та її зять [PERSON] надав суду переконливі докази, які підтверджують про відсутність між [PERSON] та [PERSON] взаємних зобов'язань, зокрема проживання позивача у спірній квартирі без реєстрації за місцем проживання, що свідчить про відсутність волі покійної за життя реєструвати позивача у своїй квартирі /а.с.48,93-95/, організація лікування /а.с.114-116/ та похорону [PERSON] сім'єю [PERSON] /а.с.46,47/, зберігання оригіналів документів на спірну квартиру у відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач проживав певний час з [PERSON] у спірній квартирі, проте встановлення лише даного факту не дає підстав суду зробити висновок про перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, оскільки окрім спільного проживання, а в певний час навіть спільного проживання і з іншими особами у квартирі, позивач і [PERSON] не були пов'язані спільним побутом, між ними не існувало взаємних прав і обов'язків, а відтак в суду відсутні правові підстави для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловік і дружина в період з 09.10.2007 року по [INFO]. Щодо позовних вимог про визнання про визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частини зазначеної квартири, то зазначені вимоги є похідними від першої позовної вимоги, і тому в задоволенні вказаних вимог також слід відмовити, з огляду на наступне. Беручи до уваги, що судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однієї сім'єю як чоловік і дружина, тому і немає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на 1/2 частини зазначеної квартири на підставі ст.ст. 62, 74 СК України. Крім того, позивач не надав суду жодного доказу, що в спірній квартирі під час його проживання взагалі здійснювався капітальний ремонт, що в свою чергу могло істотно збільшити вартість цієї квартир, оскільки проведення поточного ремонту (до якого відноситься побілка стін та стелі, заміна змішувачів, сантехнічного обладнання тощо) квартири ніяким чином не дає підстав для застосування положень статті 62 СК України. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed