Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № [NUMBER] від 11.11.2013 року в розмірі 25\~063,64 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 11.11.2013 року було укладено кредитний договір № [NUMBER] за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 19\~780,00 грн. строком до 11.11.2016 року. Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 22.12.2014 р. було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н. Згідно вказаного договору до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за зазначеним кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі. Відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки, внаслідок чого станом на 25.08.2015 р. виникла заборгованість: по тілу кредиту 19405,17 грн.; за відсотками 1,64 грн.; за комісією 5656,83 грн., а загалом 25\~063,64 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 11.11.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № [NUMBER]. На підставі договору факторингу № 22/12/14-1 від 22.12.2014 р. та витягу з додатку №1 до вказаного договору право вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 11.11.2013 р. перейшло від ПАТ «ОТП Банк» до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відповідно до умов кредитного договору № [NUMBER] банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: розмір кредиту 19\~780,00 грн., строк кредиту 36 місяців, з 11 листопада 2013 р. по 11 листопада 2016 р., розмір процентної ставки 0,01% річних. Відповідач зобовязання прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі (п. 1.2.), а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором (п.п. 1.4, 1.5). Згідно з п. 1.4.2. повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1.4.3 за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити банку відповідну плату. Відповідно до п. 1.4.4. кредитного договору за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентів, сплачує комісію, розмір якої визначений в графіку платежів, що є невідємною частиною договору. Як зазначено в п. 1.5.4. договору в разі порушення позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобовязань за кредитним договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у відповідному розмірі. Відповідач, взяті на себе зобовязання не виконав в наслідок чого за ним утворилась заборгованість: по тілу кредиту 19405,17 грн.; за відсотками 1,64 грн.; за комісією 5656,83 грн., а загалом 25\~063,64 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Згідно платіжного доручення № 6889 від 24.09.2015 р. позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Outcome: approved