Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, на підтвердження якого вказує, що з грудня 2000 року до початку вересня 2018 року проживав разом з відповідачем однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Під час спільного проживання сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти придбали спірне майно на загальну суму 104 800 грн. також під час спільного проживання у домоволодінні, яке належить відповідачу, позивачем було збудовано новий паркан, перекритий дах будинку, зроблений ремонт у будинку, проведено утеплення стін. Загальна вартість будівельних робіт і матеріалів складає близько 50 000 грн. У даний час сторони проживають окремо, відповідач становить нездоланні перешкоди для користування спільним майном. Мирно розділити спільно нажите майно відповідач відмовляється. У зв`язку із вищевикладеним позивач просить з урахуванням уточнених позовних вимог: -встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.12.2000 року до 01.09.2018 року; -визнати за [PERSON] право власносності на майно загальною вартістю 47 400 грн., виділивши його в натурі: причеп для легкового автомобіля вартістю 12 000 грн; акустичні колонки 2 шт вартістю 4000 грн; підсилювач звуку вартістю 5 000 грн; мікшерний пульт «Беринджер» вартістю 4 000 грн; радіомікрофон «Шур», радіомікрофон «Томсон» вартістю 4 500 грн; шнури естрадні загальною вартістю 1000 грн; шнури радіомікрофонні вартістю 1 000 грн; з`єднувальні шнури вартістю 1 000 грн; блоки живлення комп`ютерні 2 шт загальною вартістю 900 грн; шуруповерт вартістю 1 200 грн; перфоратор вартістю 1 800 грн; будівельний фен вартістю 600 грн; когмпресор з насадками, шлангами вартістю 5 000 грн; компресор «Пемзум» вартістю 2400 грн; бензопилка вартістю 3 000 грн. -визнати за відповідачем [PERSON] право власності на майно вартістю 107 400 грн., виділивши їй у натурі: холодильник «SAMSUNG» вартістю 14 000 грн; пральна машина «SAMSUNG» вартістю 8 000 грн; телевізор «Аккіра» вартістю 4 000 грн; диван-ліжко «Клеопатра» вартістю 9 000 грн; комп`ютерний стіл вартістю 1 500 грн; комп`ютерний сабвуфер вартістю 800 грн; принтер «SAMSUNG» вартістю 3000 грн; кухонні меблі на замовлення вартістю 6000 грн; газова колонка «Аліна» вартістю 4 000 грн; пилосос вартістю 2 400 грн; електром`ясорубка вартістю 1 500 грн; блендер вартістю 1000 грн; навігатор автомобільний вартістю 1400 грн; автомобільний бортовий комп`ютер вартістю 800 грн. -стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вважаються належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи. Представником позивача неодноразово подавалися заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату без надання доказів поважності неявки у судові засідання. У встановлений законом строк відповідач надав відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнає та вважає їх таким, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Спільного бюджету сторони не мали та спільно майно не купували. Позивач зареєстрований та проживає після розірвання свого шлюбу із попередньою дружиною зі своєю матір`ю. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, відзив відповідача, з урахуванням строків розгляду справи, відсутності доказів поважності неявки у судове засідання представника відповідача - [PERSON] , приходжу до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача за наявними у матеріалах справи доказами. Заслухавши думку позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. Суд встановив, що відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00027555467 від 27.08.2020 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із гр-ю [PERSON] у період часу з 24.02.1990 року по 24.02.2000 рік. Відповідно до зави, завіреної приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області від 27.08.2020 року, підписану [PERSON] , відповідну до якої [PERSON] , [INFO] , цією заявою підтвердив, що у період часу з 24.02.2000 року і по сьогоднішній день у зареєстрованому шлюбі не перебував та не перебуває. Із довідки виконавчого комітету Кегичівської селищної ради Харківської області від 11.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , 1967 року народження, зареєстрований в [ADDRESS] . У період часу з березня 2000 року по вересень 2018 року дійсно проживав по [ADDRESS] . (а.с. 45). Відповідно до довідки виконавчого комітету Кегичівської селищної ради Харківської області від 27.08.2019 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Із довідки Кегичівської селищної ради Харківської області № 692 від 02.12.2016 року вбачається, що адресу, на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди змінено з [ADDRESS] на [ADDRESS] . (а.с. 78). Із письмових доказів, наданих відповідачем, а саме квитанцій комунальних платежів (з 2012 року по 2018 рік), вбачається, що кількість проживаючих за адресою: [ADDRESS] становить - 1 чол., прізвище абонента вказано [PERSON] , комунальні платежі за вищевказаною адресою сплачувалися [PERSON] (а.с. 85-104). Відповідачем надано довідки про свої доходиз січня 2015 року по січень 2020 року (а.с.79-84). Із пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитаня судом, вбачається, що сторони проживають разом багато років, але це не свідчить про те, що вони вели спільне господарство, мали права та обов`язки подружжя. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Частиною першою статті 36 СК України встановлено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Аналогічний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у справі № 524/10054/16 від 15.07.2020 року. Так, звертаючись до суду із позовом, позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю із відповідачем. Наданий Витяг із ЄРДР від 19.10.2018 року за кримінальним провадженням 12018220720000310 за ч.1 ст. 357 КК України за фактом звернення [PERSON] щодо викрадення невідомими особами посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб, пояснення свідків, які вказують лише на факт спільного проживання позивача та відповідача, судом не береться до уваги, оскільки не свідчать про факт складення між сторонами усталених відносин, що притаманні подружжю, тоб то вели спільне господарство, мали права та обов`язки подружжя. Даних щодо наявності спірного майна та його вартості матеріали справи не містять. Таким чином, позивач не довів суду всі обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог , не надав доказів в підтвердження заявлених позовних вимог. За вказаних обставин , слід відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed