Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 56422,91 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн.. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 30.03.2016 у м. Фастові по вул. Чапаєва, сталась дорожньо-транспортна пригода, по вині [PERSON] , який керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ» державний номерний знак [NUMBER] , при зміні напрямку руху не був уважним, не переконався, що це буде безпечно перед початком руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу - автомобілю марки «ДЕО Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області справа № 381/2292/16-п від 22.06.2016, [PERSON] визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АЕ/6964177 від 25.12.2015 страховою компанією ПрАТ «Іллічівське». 01.04.2016 року Відповідача було повідомлено про ДТП та 16.08.2016 подано заяву про виплату страхового відшкодування. В зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 35873,59 грн., пеню за період з 16.11.2016 по 01.03.2018 року в розмірі 12524,10 грн., та на підставі положень ст. 625 ЦК України стягнути з ПрАТ «Іллічівське» 3% річних від суми несвоєчасно сплаченого страхового відшкодування в розмірі 1386,00 грн. та інфляційне збільшення боргу -6639,22 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, разом із поданням позовної заяви, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Крім того, з метою попередження виникнення та запобігання гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] транспортного засобу власником транспортного засобу - автомобіля марки «ДЕО Ланос», державний номерний знак [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2017, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з транспортного засобу - автомобіля марки ЗАЗ Lanos, колір коричневий, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого Центром ДАІ 3205 від 31.03.2015. Належність спадкодавцю транспортного засобу підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Центром ДАІ 3205 від 31.03.2015. З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2016 інспектором Фастівського відділення поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП 1 № 943733 про те, що [PERSON] , 30.03.2016 близько 13 год. 30 хв. в м. Фастів по вул. Чапаєва, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] , при зміні напрямку руху не був уважним, не переконався, що це буде безпечно перед початком руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу - автомобілю марки «ДЕО Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 101 ПДР України. Відповідно до постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області (справа № 381/2292/16-п) від 22.06.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу (а.с. 9). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована ПрАТ «Іллічівське» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АЕ / 6964177 зі строком дії з 25.12.2015 по 25.12.2016 та лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 000,00 грн., за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в розмірі 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 01.04.2016 Відповідача було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 11). 16.08.2016 позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 12). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до положень ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Згідно Звіту № 68 від 07.04.2016, який зроблений на замовлення позивача (а.с. 15-18), майнова шкода в результаті ДТП була завдана в розмірі 35873,59 грн. Однак, станом на день звернення до суду сума завданої матеріальної шкоди позивачу не виплачена, що підтверджується розпискою від 22.03.2018 (а.с. 14). Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимога про стягнення страхового відшкодування в сумі 35873,59 грн. є обґрунтованою, у зв`язку із чим підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик за наявності документів, передбачених ст. 35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки страхова компанія не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування та інфляційне збільшення боргу. Звертаючись до суду, позивач просить стягнути пеню за період з 16.11.2016 по 01.03.2018 в розмірі 12524,10 грн. та інфляційне збільшення боргу - 6639,22 грн. Проведений позивачем розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства щодо розрахунку пені, і не спростований відповідачем. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі договору, укладеного між ПрАТ «Іллічівське» та власником транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер [NUMBER] на користь третіх осіб. В даному випадку, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, і не спростованого відповідачем, сума 3% річних від суми несвоєчасно сплаченого страхового відшкодування за період з 16.11.2016 по 01.03.2018 складає 1386,00 грн. Зазначений розрахунок проведений відповідно до вимог Закону і не спростований відповідачем. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження, є доведеними, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у справі, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved