overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, процентів річних за користування позикою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти, від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Позивач у судове засідання не з'явився проте, направив до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 06 березня 2015 року укладено договір позики з зазначенням строку їх повернення до 03 липня 2015 року. Відповідачем того ж дня отримано у позику 330000 грн., до даного часу позику, не повернуто. Відповідач у визначений строк зобов'язання за договором позики, не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується укладеним договором позики та власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 330000 грн., , 3% річних - 2413 грн., згідно розрахунку наведеного у позовних вимогах та перевіреного судом тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 3654 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, процентів річних за користування позикою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти, від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Позивач у судове засідання не зявився проте, направив до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 07 жовтня 2014 року укладено договір позики з зазначенням строку їх повернення до 22 жовтня 2014 року. Відповідачем того ж дня отримано у позику 24650 грн., станом на 05 травня 2015 року її не повернуто. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується власноруч написаною розпискою. Відповідач у визначений строк зобовязання за договором позики, не виконав. Відповідно до п.6.4 зазначеного вище договору за порушення строків повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочки. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується укладеним договором позики та власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики та розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 24650 грн., штрафу у розмірі 24033,75 грн., інфляційні нарахування 6470,63 грн., 3% річних 395,08 грн., згідно розрахунку наведеного у позовних вимогах та перевіреного судом тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, процентів річних за користування позикою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти, від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Представник позивача у судове засідання не зявився проте, направив до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 19 квітня 2016 року укладено договір позики з зазначенням строку їх повернення до 01 травня 2016 року. Відповідачем того ж дня отримано у позику 4000 дол. США до даного часу позику, не повернуто. Відповідач у визначений строк зобовязання за договором позики, не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується укладеним договором позики та власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 4000 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ (24,83 грн. за долар) станом на день ухвалення рішення судом 99320 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості у зазначеному розмірі підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 993,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, процентів річних за користування позикою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти, від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. У судове засідання представник позивача не зявився проте, подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 20 лютого 2015 року укладено договір позики з зазначенням строку їх повернення до 20 травня 2015 року. Відповідачем того ж дня отримано у позику 15000 грн. до даного часу позику, не повернуто. Відповідач у визначений строк зобовязання за договором позики, не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується укладеним договором позики та власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 15000 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, трьох процентів річних посилаючись на те, що передав у позику 15000 грн. до 26 лютого 2014 року, від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Представник Позивача у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач в судове засідання з'явився та визнав позовні вимоги. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачем написано розписку про позику у розмірі 15000 гривень з зазначенням строку їх повернення до 26 лютого 2014 року. Відповідач у визначений строк зобов'язання не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 15000 грн., та 3% річних за користування коштами у розмірі 379,72 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, трьох процентів річних та індексу інфляції посилаючись на те, що передав у позику 5020 доларів США, від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Позивач у судове засідання не з'явився проте, направив до суду заяву про збыльнення позовних вимог та клопотання у якому підтримав позовні вимоги, не заперечує щодо заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідачем 10 травня 2014 року написано розписку про позику у розмірі 2500 доларів США з зазначенням строку їх повернення до 10 липня 2014 року. Також, відповідачем 05 серпня 2014 року отримано у позику до 10 вересня 2014 року згідно розписки 2520 доларів США. Відповідач у визначений строк зобов'язання за договорами позики, не виконала. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 5020 доларів США, що еквівалентно станом на 17.12.2014 року 130720 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 1378,56 грн., та інфляційні збитки - 10189,10 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, трьох процентів річних та пені посилаючись на те, що передав у позику 4140 грн. до 05 вересня 2014 року, від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Позивач у судове засідання не з'явився, про те подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачем написано розписку про позику у розмірі 4140 гривень з зазначенням строку їх повернення до 05 вересня 2014 року. Відповідач у визначений строк зобов'язання не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 4140 грн., та 3% річних за користування коштами у розмірі 15,99 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Позовні вимоги в частині стягнення пені, не підлягають до задоволення так, як зазначений вид неустойки стягується лише у випадку визначеному у договорі. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що між відповідачем та Банком 20.11.2015 року було укладено договір №26255016883462/980 банківського рахунку, на підставі договору пакетного обслуговування, згідно з яким та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідачки і доводи мотивує тим, що відповідачка мешкає в квартирі [ADDRESS] і позивач надає відповідачу послуги по опаленню житлового приміщення, відповідач від послуг не відмовилася, але постійно порушує строки оплати за теплову енергію і з 01.03.2012 року і по 14.04.2015 року борг складає 5934 гривні 49 копійок, окрім того позивач просить стягнути з відповідачки борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 3184 гривні 83 копійки та 3% річних в сумі 242 гривні 33 копійки та судові витрати 243 гривні 60 копійок. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, проти постанови заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, що вбачається з поштового повідомлення про отримання судової повістки, про причину неявки суд не інформувала, тому причину її неявки суд визнав неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі статтею 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договори на надання послуг з теплопостачання - централізованого опалення між мешканцями /власниками окремих квартир багатоквартирних житлових будинків та виробником послуг - ОКП «ДТКЕ» не укладаються. Відповідачка мешкає в квартирі [ADDRESS] і позивач надає відповідачу послуги по опаленню житлового приміщення, а відповідачка щомісяця повинна платити за отримані послуги згідно зі ст.ст. 64, 67, 68, 191 ЖК України. Згідно актів від 18.10.2012 року, 07.10.2013 року та 24.10.2014 року будинок [ADDRESS] було підключено до централізованої системи опалення житлових будинків на отоплюючі періоди. Відповідач від послуг не відмовився, але самоусунувся від оплати за отримані послуги і борг з 01.03.2012 року і по 14.04.2015 року складає 5934 гривні 49 копійок, що підтверджується витягом з особистого рахунка відповідачки, що є наявними в матеріалах справи і свідчить про те, що відповідачка причинила позивачеві матеріальну шкоду на суму 5934 гривні 49 копійок і згідно зі ст. 1166 ЦК України позов в часті стягнення боргу підлягає задоволенню. У відповідності зі ч.2 ст.625 ЦК України та п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позов в частині стягнення індексу інфляції в сумі 3184 гривні 83 копійки та 3% річних в сумі 242 гривні 33 копійки підлягає задоволенню. Відповідач заперечень на позов не надала, що дає підстави суду визнати, що позов визнала. Згідно зі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі ст. 64, 67, 68, 191 ЖК України, ст. 1166 ЦК України,

Outcome: approved