Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його дружини - [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому, його дружині [PERSON] та матері його дружини [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого 01.12.1993 року згідно з розпорядженням УЖКГ від 13.10.1993 року за №С6548, на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири, з метою прийняття якої дружина позивача [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON], звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримавши свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] не встигла підготувати документи для державної реєстрації за нею права власності на вказану частку квартири, оскільки почала дуже тяжко хворіти. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки квартири. З метою прийняття цієї спадщини позивач звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову через те, що правовстановлюючий документ на вказану квартиру, а саме дублікат Свідоцтва про право власності на житло, виданий 22.11.2013 року не був зареєстрований в уповноваженому на те органі та для вирішення цього питання позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Треті особи, кожен окремо, в судове засідання також надали письмові заяви, в яких не заперечили проти задоволення пред'явлених позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, згідно довідки КП ДОР «КБТІ» №230062 від 10.10.2013 року та дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.11.2013 року, згідно з розпорядженням УБЖП від 18.11.2013 року за №509, замість втраченого Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого 01.12.1993 року згідно з розпорядженням УЖКГ від 13.10.1993 року за №С6548, позивачу, дружині позивача [PERSON] та матері дружини позивача [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.11, 13, 17, 18). [INFO] [PERSON] померла (а.с.16). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки зазначеної квартири. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Так, у зв'язку з тим, що судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками про інший розмір часток в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм вказаної квартири, суд доходить висновку, що частка кожного із співвласників у цій квартирі є рівною та складається із 1/3 її частки. Як убачається зі змісту позову, матеріалів справи, та не заперечується представником відповідача, з метою прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], [PERSON], яка у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті матері, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримавши свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] не встигла підготувати документи для державної реєстрації за нею права власності на частку квартири, що за життя належала [PERSON], оскільки почала дуже тяжко хворіти, а відтак суд уважає, що [PERSON] прийняла вказану спадщину, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном та зробила це протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що передбачено положеннями ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) (а.с.23). [INFO] [PERSON] померла (а.с.19). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири. З метою прийняття цієї спадщини позивач звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову через те, що правовстановлюючий документ на вказану квартиру, а саме дублікат Свідоцтва про право власності на житло, виданий 22.11.2013 року не був зареєстрований в уповноваженому на те органі та для вирішення цього питання позивачу було рекомендовано звернутись до суду (а.с.22). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Так, у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік - позивач у справі [PERSON] та її сини - треті особи у справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с.12, 17). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, суд уважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], є таким, що прийняв зазначену спадщину, так як на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем (а.с.20), у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не заявив про відмову від неї, а інші спадкоємці - треті особи у справі не заперечують проти задоволення пред'явлених позивачем позовних вимог (а.с.49-50). Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved