Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що її дитина [PERSON], [INFO] зареєстрована і постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з моменту народження. Позивачка також постійно проживає в зазначеній квартирі разом із донькою, хоча і зареєстрована за іншою адресою. Окрім них в зазначеній квартирі також зареєстрований чоловік позивачки та батько її дитини [PERSON]. Зазначена квартира була видана 03 серпня 1975 року бабусі [PERSON] та членам її родини на підставі ордеру № 1070. Через те, що всі члени родини [PERSON] виїхали на постійне місце проживання за межі України вони рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року біли визнані такими, що втратили право користування житлом. В подальшому [PERSON] виявив намір приватизувати зазначену квартиру на свою доньку [PERSON], однак не зміг цього зробити через брак необхідних для цього документів., після чого передав права на оформлення вказаної квартири на користь його доньки [PERSON] позивачу, наділивши її для цього всіма необхідними повноваженнями, шляхом видачі нотаріально посвідченої довіреності та заяви. Вищенаведене свідчить про те, що позивач разом із донькою [PERSON] користується квартирою [ADDRESS], в позасудовому порядку вирішити питання щодо оформлення права власності на це приміщення не може у зв'язку із чим і звернулася до суду із зазначеним позовом. Крім зазначених позовних вимог позивач також просить суд визнати за її донькою право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки дана квартира також була виділена його родичам, які виїхали на постійне місце проживання за межі України, однак документи на дану квартиру були втрачені. Позивач, відповідачі та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову до суду надано не було, у зв'язку із чим суд вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Відповідно до п.п.4, 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на квартири щодо яких розглядається питання про визнання права власності не розповсюджується. Судом встановлено, що позивач разом із малолітньою донькою [PERSON] постійно проживають в вищезазначеній квартирі, право проживання отримали у встановленому законом прядку, дане право ніким не оспорюється. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Водночас суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS], а також не подано клопотання щодо витребовування таких доказів, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягають.

Outcome: partial