Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача, на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 4420,51 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 22.03.2016 року по день ухвалення рішення. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що з 01.10.2015 року по 21.03.2016 року працював на посаді контролера КПП у ТОВ «Сіті Грін Компані». 21.03.2016 року він був звільнений з підприємства ТОВ «Сіті Грін Компані» на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 195-П від 18.03.2016 року. При звільненні роботодавець не здійснив з ним повного розрахунку по заробітній платі, і не здійснив його до часу розгляду справи у суді. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву у якій просить справу розглядати без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у зв'язку з чим, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом установлено, що [PERSON] працював у ТОВ «Сіті Грін Компані» і на підставі наказу № 195-П від 18.03.2016 року - 21.03.2016 року був звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом установлено, що відповідач при звільненні [PERSON] не здійснив з ним повний розрахунок і не виплатив нараховану заробітну плату за період лютого 2016 року - березня 2016 року, яка станом на 21.03.2016 року складає 4420,51 грн., що підтверджується розрахунковим листком по заробітній платі, виданою ТОВ «Сіті Грін Компані». Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні з позивачем не було здійснено повний розрахунок, отже, затримка розрахунку за період з 22.03.2016 року по дату судового розгляду - 16.09.2016 року становить 179 днів. Сума середньоденної заробітної плати за період лютого-березня 2016 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та на підставі довідки наданої позивачем - 96,90 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 179 дні х 96,90 грн. = 17345,10 грн. Всього на користь позивача підлягають стягненню 21765,61 грн. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсацiя за затримку розрахунку при звiльненнi є базою для оподаткування податком з доходу фiзичниx осiб. Згiдно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто вiдповiдач є вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходiв фiзичних осiб, який утримується з нарахованої виплати. Нарахування та утримання податку здiйснюється за ставками 15% та 17% з дотриманням вимог абзацiв першого та другого ст. 167.1 ПКУ. Вiдповiдно п.п. 1.2 п. 16-1 пiдроздiлу 10 роздiлу ХХ ПКУ виплата без вирахування сум податку на доходи фiзичних осiб є об'єктом оподаткування військовим збором. Нарахування та утримання вiйськового збору визначено п.п. 1.3 п. 16-1 пiдроздiлу 10 Роздiлу ХХ Податкового кодексу України за ставкою 1,5 % вiд об'єкта оподаткування. Податковий агентом, вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету вiйськового збору є вiдповiдач. Отже, зважаючи на наведене сума компенсацiї за затримку розрахунку при звiльненнi за перiод з 22.03.2016 року по дату судового розгляду - 16.09.2016 року, належної працiвнику при звiльненнi згiдно ст . 117 КЗпП України має бути виплачена позивачу пiсля утримання податку з доходiв фiзичних осiб i вiйськового збору. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню, але частково з вищенаведених підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved