Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла її матір [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку по [ADDRESS] та належало матері на підставі правочину купівлі-продажу від 11.09.1997 року. Після смерті матері позивач, як єдиний спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори. Однак там їй було роз'яснено, що матір за життя не встигла повністю оформити придбане нерухоме майно та не зареєструвала його у встановленому законодавством порядку. Вказує, що надані нею документи, а саме договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріально та відповідні документи щодо об'єкту та осі спадкодавця та спадкоємця свідчать про належне володіння майном матір'ю позивача, будинок придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент набуття цього право. У зв'язку із викладеним, через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна у зв'язку з відсутністю обов'язку щодо його реєстрації на час володіння спадкодавцем цим майном, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору та вимушена звернутися до суду, в якому просить: 1. Визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок (будинковолодіння) за адресою [ADDRESS]. 2. Визнати, що зазначене рішення є підставою для державної реєстрації її права власності на вказаний житловий будинок. В судовому засідання [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні був відсутнім. Проти позову заперечують згідно наданих пояснень. Суд, вислухавши пояснення, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.07.1982 року, матір'ю позивача [PERSON] є [PERSON]. З паспортних відомостей вбачається, що 02.04.2012 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] та їй присвоєно прізвище [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу від 11.09.1997 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок по [ADDRESS]. Договір посвідчений держнотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 2-1666. З інвентарної справи на житловий будинок вбачається , що право власності на спірний будинок за померлою не зареєстровано. Як вбачається з довідки, виданої секретарем виконкому Партизанської селищної ради, [PERSON] померла [INFO], про що 25.04.2012 року було зроблено відповідний запис за № 28. Також селищною радою було видано довідку, згідно якої [PERSON] дійсно проводила похорон померлої матері [PERSON] за свій особистий рахунок з якою разом і мешкала по день її смерті та вели спільне господарство. При зверненні позивача до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, їй було відмовлено у зв'язку із тим, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] не було зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення та за відсутності підтверджуючих це документів або відомостей, видача свідоцтва про право на спадщину не є можливою. Дослідивши надані докази, вислухавши думку сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно положень ст. 227 ЦК України (1963 року, застосовуються норми закону, який діяв на час виникнення правовідносин), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до статей 1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснено: Пунктом 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до підпунктів 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та витягу з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Через те, що у померлого відсутні документи, що посвідчували би її право власності на житловий будинок, що входить до складу спадщини, що відкрилась після її смерті - позивач позбавлена можливості оформити належну йому спадщину у нотаріуса. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога про визнання того, що вказане рішення є підставою для державної реєстрації права власності на житловий будинок задоволенню не підлягає, з огляду на те, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили,щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Outcome: partial