Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя до відповідача, вказавши в ньому, що 15.10.1992 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області за актовим записом № 31. Зазначає, що за час проживання у шлюбі, подружжям було набуте нерухоме майно, вважає, що воно є спільною сумісною власністю і йому належить 1/2 його частки. Дане майно складається з житлового будинку літ. А, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: гараж літ. Б, літня кухня літ В, сарай літ. Г, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, колодязь № 1, огорожа № 2-4, вигрібна яма № 5, розташоване на земельній ділянці площею 0.124 га, кадастровий номер 7323084700:01:003:0344 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: провулок Центральний, буд. 35, в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області. Суперечки, що виникали між сторонами, як на побутовому підґрунті, так і з інших питань, набули систематичного характеру. Це пов'язано з тим, що у сторін принципово різне відношення до вирішення спірних питань, кожен з сторін вважає свою точку зору єдино вірною. Це призвело до втрати почуттів, в тому числі і почуття поваги один до одного. Подружні стосунки між сторонами припинені, неодноразові спроби налагодити відносини позитивного результату не дали. Позивач вважає, що подальше спільне життя та перебування у шлюбі з відповідачем є неможливим, в звязку з чим позивач прийшов до висновку, що фактично їх шлюб припинив існування і не може бути поновлений. На підставі зазначеного просить розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 15.10.1992 року, у виконавчому комітеті Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області за актовим записом № 31 та поділити майно набуте за час шлюбу з відповідачем та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку літ. А, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по провулку Центральний, буд. 35, в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області та на 1/2 частку на земельну ділянку площею 0.124 га, кадастровий номер 7323084700:01:003:0344 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої по провулку Центральний, буд. 35, в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15.10.1992 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 31, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-МИ № 445709. (а.с. 6) Встановлено, що одруження сторін виявилося невдалим, сімейне життя не склалося із-за різних поглядів на сімейне життя. Сторони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри, без чого сімейне життя є неможливим. Шлюбні відносини\~сторони не\~підтримують, вважають, що подальше спільне проживання та збереження їх сімї неможливе. Примиритись сторони не бажають. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, а тому, шлюб між сторонами слід розірвати. Як визначено в ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В силу вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За наявних обставин вимоги позову про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторони набули майно, яке складається з житлового будинку літ. А, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: гараж літ. Б, літня кухня літ В, сарай літ. Г, сарай літ. Д, вбиральня літ. Е, колодязь № 1, огорожа № 2-4, вигрібна яма № 5, розташованого на земельній ділянці площею 0.124 га, кадастровий номер 7323084700:01:003:0344 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: провулок Центральний, буд. 35, в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвами про право власності. (а.с. 10, 12) Враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя та домовленість між сторонами щодо поділу спірного майна, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити спірне майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірного майна Відповідно до змісту ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п. 22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. \~Цією ж\~статтею визначено,\~що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Разом з тим, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами під час шлюбу є спільним майном подружжя та визнання позову відповідачем, суд вважає, що заявлені вимоги про поділ майна підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. 372 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 60, 68-72 105, 110-115 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved