Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просить визнати [PERSON], 1989 року народження такою, що втратила право користування житловим приміщенням , а саме: житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 05 жовтня 1972 року про передачу житлового будинку в особисту власність, а також реєстраційного посвідчення, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON]. У вказаному будинку зареєстровані, власник житлового будинку та [PERSON] Відповідачка в житловому будинку зареєстрована с 1989 року, але з 2007 року по 2015 рік, в житловому будинку не мешкає речей і майна, що належать відповідачці у вказаному житловому будинку не має. Отже, відповідачка не користується житловим будинком упродовж більш ніж п'яти років і цей факт є підставою для позбавлення її права користування. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового Бюро ГУМВС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України. заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст. 76-77 ЦПК України, відповідач вважається таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, у зв'язку з чим суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05 жовтня 1972 року про передачу житлового будинку в особисту власність, а також реєстраційного посвідчення, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON]. У вказаному житловому будинку зареєстровані: власник житлового будинку, а його внучка [PERSON]. Відповідачка в житловому будинку зареєстрована с 1989 року, але з 2007 року по 2015 рік, в житловому будинку не мешкає, речей і майна, що належить Відповідачці у вказаному житловому будинку немає. Згідно актів складених, комісійно за підписом сусідів, депутатом Височанськоі селищної ради від 14.03.2014, 12.01.2015 року [PERSON] в житловому будинку зареєстрована, але з 2007 року не проживає. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання, для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачка у будинку не проживає більше року, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, відповідачка вважається такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved