Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просив стягнути з ПрАТ «АзовЕлектроСталь» компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 1553,20 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.03.2015 р. по 29.09.2015 р., виходячи з середньоденного заробітку 84,64 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 01.12.2010 року він працював в ПрАТ «АзовЕлектроСталь», а 30.03.2015 р. був звільнений за власним бажанням. Проте роботодавець при звільненні не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі, яка не сплачувалась з грудня 2014 року взагалі. Позивач надав заяву про підтримання позовних вимог і розгляд справи без його участі. Також не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вимоги позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач з 01.12.2010 року працював в ПрАТ «АзовЕлектроСталь» заступником начальника з маршрутів, нормативів і потужностям технічного відділу науково-технічного комплексу, 30.03.2015 року був звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу №83к від 30.03.2015 р. Згідно з розрахунковим листом ПрАТ «АзовЕлектроСталь» та банківською випискою заробітна плата позивача за грудень 2014 р.- березень 2015 р. у розмірі 10701,77 грн. була сплачена йому у повному обсязі лише 29.09.2015 р. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП України та інших актів законодавства України. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. На підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до ст.4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМ України №159 від 21.02.2001р. У розрахункову листі за жовтень 2015 року відповідачем вказана сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1553,20 грн., з якою погодився позивач, а тому додатковому доказуванню цей факт не підлягає. Згідно зі ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із змісту наведених норм, право працівника на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати підприємством звільненому працівникові усіх сум, що йому належать, як компенсація порушеного права на своєчасне отримання винагороди за працю при звільненні, знаходиться у залежності від вини підприємства. На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. ПрАТ «АзовЕлектроСталь» визнало розрахунок [PERSON] своєї середньоденної заробітної плати в розмірі 84,64 грн. Разом з тим, зі справи вбачається, що в день звільнення 30.03.2015 р. [PERSON] не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, з окремою вимогою про проведення з ним повного розрахунку до відповідача не звертався, а лише 02.09.2015 р. подав до суду позовну заяву, тому середнім заробітком повинен бути оплачений період затримки розрахунку з 03.09.2015 р. по день ухвалення рішення суду, який складає 49 робочих днів. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку підлягають частковому задоволенню у розмірі 4147,36 грн. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії складає 487 гривень 20 копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial