Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом та заявленою в ньому вимогою про стягнення з відповідача вартості сплачених послуг з постачання природного газу в розмірі 8 143,93 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності таким особам (та у частках): позивачу (11/60), відповідачу (11/30) та гр. [PERSON] (9/20), та вони, як співвласники, повинні утримувати вказане майно. Позивач щомісяця протягом останніх 3 років сплачував за постачання природного газу на опалення житлового будинку самостійно (сплачено усього 22 219,73 грн.), відповідач не брала участі в утриманні домоволодіння; позивач був вимушений сплачувати за поставку природного газу за усіх співвласників, інакше до домоволодіння було би припинено газопостачання або певний обов`язок зі сплати виник би у позивача на підставі судового рішення. Посилаючись у позові на те, що [PERSON] помер та правонаступників не має, позов про стягнення 8 143,93 грн. заявлений лише до іншого співвласника, виходячи з наступного розрахунку: 22 210,73 грн. : 30 х 11. Відповідач у відзиві на позов, не заперечуючи проти того, що вона є співвласником вказаного вище нерухомого майна, повідомила, що фактично мешкає за іншою адресою та позивач не звертався до неї з питання споживання природного газу та необхідності сплати частки за спожитий газ, який споживається фактично ним та членами його родини. На переконання відповідача спожитий газ використовується позивачем на його розсуд та відповідно до його потреб без з годи відповідача та її відома всупереч ст. 358 ЦК України, та це е відноситься до витрат на утримання майна в розумінні ст. 322 ЦК України. Відповідач у відзиві звернула увагу на те, що оплата за квитанціями здійснена понад 3 роки до дня пред`явлення позову, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, а також квитанції (а.с. 29,33) сплачені іншою особою. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що позивач є власником 11/60 часток домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується наступним письмовим доказом: договором довічного утримання від 25.03.2016 р., який посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносіенко Н.М. (реєстр 3-183) (а.с. 6). Відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 10.02.1993 р., який посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Скоморохою Н.Ю. (реєстр 3-349), належить 11/30 частин жилого будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором (а.с. 7-8). Відповідно до довідки з КП «ДМБТІ» 9/20 частин домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори 23.05.1988 р. за реєстром №1-636. Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю на запит суду з відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Як встановлено судом, споживання природного газу відбувалося позивачем, розрахунок за спожитий газ проводився позивачем та його дружиною у обсягах за показаннями будинкового вузла обліку (особовий рахунок [NUMBER] ), що підтверджується наступним. Так, відповідно до квитанцій про сплату на користь ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» (а.с. 12 - 38) за послугу за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER] ), сплачено: 31.10.2016 р. - 50.00 грн. (показники лічильника 30921), 30.11.2016 р. - 100,00 грн. (показники лічильника 31011), 02.12.2016 р. - 670,05 грн. (показники лічильника 31170), 02.01.2017 р. - 1 289,05 грн. (показники лічильника 31380), 07.02.2017 р. - 1 015,23 грн. (показники лічильника 31600), 27.04.2017 р. - 935,39 грн. (показники лічильника 31968), 31.05.2017 р. - 434,43 грн. (показники лічильника 32040), 05.06.2017 р. - 203,05 грн. (показники лічильника 32050), 01.09.2017 р. - 203,05 грн. (показники лічильника 32088), 05.11.2017 р. - 121,80 грн., 07.12.2017 р. - 985,00 грн., 07.01.2018 р. - 884,99 грн., 12.01.2018 р. - 609,14 грн., 08.02.2018 р. - 2 360,56 грн., 03.04.2018 р. - 1 562,02 грн., 05.05.2018 р. - 229,57 грн., 30.09.2018 р. - 103,00 грн., 02.12.2018 р. - 1 015,23 грн., 03.01.2019 р. - 1 637,15 грн., 04.02.2019 р. - 2 720,20 грн., 15.03.2019 р. - 1872,86 грн., 16.04.2019 р. - 683,63 грн., 03.06.2019 р. - 18,72 грн., 17.07.2019 р. - 50,76 грн., 03.10.2019 р. - 103,00 грн., 12.11.2019 р. - 1322,84 грн. тощо. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] 28.2.2009 р. уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Правовідносини між учасниками даної справи виникли із обов`язку сплати за житлово-комунальні послуги. Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов до наступного висновку. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище закону). Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За ст. 2 (ч. 1) зазначеного вище закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ч. 2 ст. 2 зазначеного вище закону). Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Права і обов`язки споживачів визначені статтею 7 вказаного вище закону. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 2) своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; 3) забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; 4) власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; 6) дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; 7) допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; 8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; 9) забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період; 10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг; 11) інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; 12) надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором. Порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних (будинковий вузол обліку) на будинок (групу будинків) визначений Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, який затверджений постановою КМУ від 16.05.2002 р. №620. Відповідно до вказаного Положення (абз. 5 п. 4) власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Як встановлено судом між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] не врегульовано питання встановлення квартирного лічильника газу окремо на квартиру за власні кошти; за умови встановлення вказаного квартирного лічильника обсяг споживання визначався би за показаннями такого лічильника. Таким чином, виходячи зі змісту п.п. 1 пункту 5 вказаного вище Положення, обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Суду не було надано доказів на підтвердження відключення газових приладів і пристроїв від системи газопостачання шляхом перекриття запірних пристроїв перед газовими приладами або на ввідному газопроводі та установлення на них пломби чи інвентарної заглушки. Відтак, оскільки споживання послуг з газопостачання відбувалося виключно позивачем і членами його родини та обсяги цього споживання визначені будинковим вузлом обліку, який встановлений на будинок [ADDRESS] , обсяг спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, має визначатися за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Відтак, є помилковим посилання позивача на наявність підстав для покладення на відповідача (місце проживання відповідача за реєстровано за іншою адресою) обов`язку повернути сплачену позивачем суму, виходячи з розміру частки у нерухомому майні та виходячи з наведеного позивачем розрахунку. Що стосується посилання позивача на те, що власник зобов`язаний утримувати своє майно в силу статті 322 ЦК України, то суд не погоджується із слушністю таких доводів. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. А боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Оскільки споживання природного газу відбувалося виключно позивачем, як споживачем, у обсягах, визначених будинковим вузлом обліку, відсутні підстави для висновку про те, що позивач виконав солідарний обов`язок та поніс витрати на управління, утримання та збереження спільного майна, у зв`язку з чим, виходячи з вищенаведеного, підстави для задоволення позову відсутні. З приводу посилання представника відповідача у відзиві на позов про сплив позовної давності, то згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. Таким чином, щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то оскільки позов необґрунтований, позовна давність (до частини вимог за межами трирічного строку) не застосовується. Питання щодо розподілу судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України): оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Outcome: dismissed