Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «НіжинТеплоМережі» заборгованість за теплову енергію за період з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 10 453 грн. 94 коп., з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «НіжинТеплоМережі» заборгованість за теплову енергію за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 25 253 грн. 18 коп., з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «НіжинТеплоМережі» судовий збір у розмірі 1 762 грн. В обґрунтування позовної заяви послався на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири в [ADDRESS] - по 1/2 частки кожен. [PERSON] є зареєстрованою за вказаною адресою. На ім`я [PERSON] та [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачі належним чином не виконують обов`язки по оплаті послуг, які надаються, що призвело до утворення вказаної заборгованості. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Ковальової Т.Г. від 20.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 12.03.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 02.10.2019 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Царенка А.А. про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів [PERSON] . Ухвалою від 16.01.2020 [PERSON] залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Ухвалою суду від 03.06.2020 задоволено заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючої судді Ковальової Т.Г. та 04.06.2020 згідно протоколу авторозподілу дану справу передано судді Пантелієнко В.Г. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Пантелієнко В.Г. від 05.06.2020 прийнято до провадження дану справу та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 09.09.2020 заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючої судді Пантелієнко В.Г. задоволено та 04.06.2020 згідно протоколу авторозподілу дану справу передано судді Гагаріній Т.О. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Гагаріної Т.О. від 10.09.2020 прийнято до провадження дану справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.01.2021 у задоволенні заяви [PERSON] про відвід секретаря судового засідання відмовлено. Ухвалою суду від 05.01.2021 справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача Вертелецька Л.А. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за теплову енергію за період з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 10 453 грн. 94 коп., з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за теплову енергію за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 25 253 грн. 18 коп., з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 1 762 грн. Представник позивача пояснила, що з листа-розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , який наявний в матеріалах справи, вбачається, що інколи на вказаний особовий рахунок вносилися кошти на оплату наданих послуг з теплопостачання, сума внесених коштів була вирахувана із суми боргу. Споживачі своєчасно не вносять на рахунок ТОВ «НіжинТеплоМережі» плату за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яку і просить стягнути з відповідачів. Позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплову енергію з [PERSON] та [PERSON] на користь, ухвалою суду від 23.05.2012 судовий наказ №2н/2514/135/12 від 03.05.2012 скасовано. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач [PERSON] свої заперечення на позовну заяву виклала у клопотаннях від 16.11.2020, 20.11.2020, 26.11.2020, 02.12.2020, 04.12.2020, 09.12.2020, 29.01.2021, 02.02.2021, 17.02.2021, 05.05.2021, 06.05.2021, які були вирішені судом, шляхом постановлення протокольних ухвал під час проведення судових засідань. З них вбачається, що остання позовні вимоги ТОВ «НіжинТеплоМережі» не визнає, зазначає, що вона не зареєстрована за адресою [ADDRESS] , тому не повинна сплачувати борг. Борг має бути сплачений відповідачем [PERSON] . Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права й обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та відповідний обов`язок щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а обов`язок виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. У судовому засіданні встановлено, що договір між сторонами стосовно надання послуг теплопостачання відсутній, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. У постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, факт відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верхового Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з положеннями ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення. Статтями 20, 21 цього Закону визначені права й обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. У положенні статті 13 Конституції зазначено, що власність зобов`язує. Указана норма Основного Закону кореспондується з ч. 4 ст. 319 ЦК України та ст. 322 ЦК України, у яких зазначено про те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, зі змінами, установлено, що власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Отже, чинне законодавство України визначає обов`язок для співвласника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надаються ТОВ «НіжинТеплоМережі» у квартирі [ADDRESS] . Особовий рахунок №№ [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] та [PERSON] (а.с.93-94). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником 1/2 частки вказаної квартири на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2014 року є [PERSON] , власником іншої 1/2 частки є [PERSON] (а.с.54-57). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області відповідач [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 17.05.1994 по 17.09.2015 (а.с.18 том 2). З довідки начальника відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради №18-28/2546 від 29.12.2018 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.14 том 1). Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України). Згідно зі ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки квартира є приватною власністю, то належними відповідачами є співвласники, кожен з яких в силу того, що квартира належить їм на праві спільної часткової власності, відповідає відповідно до своєї частки у спільному майні, адже іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Так, [PERSON] є відповідачем в частині зобов`язання, яка рівна 1/2 частки, що відповідає її частці у праві спільної часткової власності на квартиру, а [PERSON] - у частині заборгованості, яка рівна 1/2 частки, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності на квартиру. Указана правова позиція викладено в постанові Верховного Суду України від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц. Згідно з листом-розрахунком відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість за теплову енергію за період з 01 січня 2009 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 10 453 грн. 94 коп., [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за теплову енергію за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2020 року у розмірі 25 253 грн. 18 коп. Із урахуванням викладеного вбачається, що відповідачі користуються наданими позивачем послугами, але не сплачують їх в повному розмірі. При цьому судом враховується, що відсутність договору між сторонами на надання та отримання послуг не тягне за собою наслідків, що зумовлюють звільнення відповідачів від сплати послуг, оскільки позивачем послуги надавалися, відповідачі зобов`язані і за відсутності договору сплачували кошти за отримані послуги, оскільки між сторонами в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства фактично виникли цивільно-правові відносини згідно зі ст. ст. 4, 11 ЦК України. Також суд ураховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 27 березня 2013 року по справі №6-6ц13, відповідно до якої наймач згідно зі статтею 68 ЖК України зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги; законодавство не передбачає звільнення від сплати за отримані послуги у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Представником позивача 15.01.2020 подано клопотання про застосування до спірних правовідносин правил переривання перебігу позовної давності на підставі ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є невиконання відповідачами зобов`язань з оплати послуг за теплову енергію, яке виникло з 01.01.2009 по 31.10.2020. Про стягнення такої заборгованості позивач вперше звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості 21.12.2018, тобто поза межами загального трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У силу ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Із листа-розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] , наданого позивачем, убачається, що відповідачами періодично вносилася оплата за надані комунальні послуги, у тому числі у міжопалювальний період, а саме: у липні 2009 року - 200 грн., у вересні 2009 року - 52 грн. 29 коп., у грудні 2009 року - 31 грн. 02 коп., у січні 2010 року - 46 грн. 53 коп., у лютому 2010 року - 77 грн. 50 коп., у квітні 2010 року - 77 грн. 50 коп., у липні 2010 року - 155 грн., у березні 2011 року - 83 грн. 80 коп., у жовтні 2011 року - 85 грн., у квітні 2012 року - 193 грн. 82 коп., у травні 2012 року - 35 грн. 24 коп., у червні 2012 року - 35 грн. 24 коп., у липні 2012 року - 35 грн. 24 коп., у серпні 2012 року - 35 грн. 24 коп., у вересні 2012 року - 35 грн. 24 коп., у жовтні 2012 року - 35 грн. 24 коп., у березні 2013 року - 91 грн. 40 коп., у квітні 2013 року - 54 грн. 84 коп., у липні 2015 року - 100 грн., у серпні 2015 року - 100 грн., у жовтні 2015 року - 100 грн., у листопаді 2015 року - 148 грн., у січні 2016 року - 100 грн., у вересні 2016 року - 7 грн. 71 коп., у жовтні 2016 року - 73 грн. 44 коп., у листопаді 2016 року - 45 грн. 76 коп., у грудні 2016 року - 21 грн. 92 коп., у січні 2017 року - 21 грн. 92 коп., у лютому 2017 року - 21 грн. 92 коп., у березні 2017 року - 21 грн. 92 коп., у травні 2017 року - 9 грн. 12 коп., у червні 2017 року - 18 грн. 24 коп., у липні 2017 року - 21 грн. 92 коп., у жовтні 2017 року - 36 грн. 72 коп., у липні 2018 року - 100 грн., у серпні 2018 року - 100 грн., (а. с. 93-94). Отже, такі дії відповідачів суд розцінює як переривання строку позовної давності. Зазначене відповідає правовій позиції, раніше висловленій Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 437/2726/13-ц. Згідно зі ст.614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов`язання. Отже, суд, заслухавши пояснення учасників справи, присутніх у судовому засіданні, дослідивши докази зібрані у справі, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, робить висновок, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, але заборгованість з оплати вартості послуг за теплову енергію та судовий збір підлягають стягненню з відповідачів в дольовому порядку, відповідно частки кожного співвласника у спільній частковій власності. Оскільки позивачем у встановленому законом порядку доведено, що послуга з постачання теплової енергії до квартири, яка належить відповідачам та перебуває у їх користуванні, надавалася в повному обсязі. Правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами відповідачами не спростовано. Доказів ненадання відповідачам комунальної послуги з постачання теплової енергії не надано. Відповідачі фактично користувалися цією послугою, тобто між сторонами виникли та фактично існували права і обов`язки з надання послуг. Докази, що спростовують висновки суду станом на час розгляду справи відсутні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову повністю та сплати позивачем 1 762 грн. судового збору, вказана сума судового збору підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved