Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 09.08.2013 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2013 року і до повноліття дитини. У виконавчому провадженні ВП№39663342 державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості по аліментам від 07.05.2014 року на загальну суму 19108,50 грн., з яким не згоден позивач, посилаючись на те, що зазначений розрахунок проводився, виходячи із начебто отриманого позивачем доходу у розмірі 38710 грн. Проте зазначена сума включає і витрати на закупівлю матеріалів для виконання робіт, тому дохід позивача у серпні 2013 року склав лише 8028,30 грн., а аліменти повинні бути розраховані відповідно до отриманого доходу, а саме за липень 2013 р. - 862 грн., серпень 2013 р. - 2007,13 грн., вересень 2013 р. - 862 грн., у зв'язку з чим просить перерахувати розмір аліментів, виходячи із вказаних сум. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, у ньому зазначені, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача Катькалова О.М. у судовому засідання позов не визнала, зазначила, що розрахунок аліментів здійснювався на підставі даних податкової інспекції про задекларовані доходи позивача. Виконавчим провадженням займався інший державний виконавець, вона й робила цей розрахунок. Тому вона вважає, що сума доходу була розділена пропорційно по трьом місяцям, а від цього щомісячно взято по ? частини. Третя особа просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач має заборгованість по аліментам, яку правильно розрахував державний виконавець, докази, надані позивачем на підтвердження отриманих доходів, не можуть вважитися судом як належні, у зв'язку з чим його вимоги є безпідставними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно рішенню Приморського районного суду м. Маріуполя від 09.08.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2013 року і до повноліття дитини. В силу ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. Згідно з п.7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника. Згідно відповіді Іллічівського відділення Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області №814/171 від 26.01.2015 року [PERSON] є платником єдиного податку, за період з 23.07.2013 року по 30.09.2013 року згідно наданих декларацій отримав дохід від підприємницької діяльності у сумі 66440,91 грн. Згідно довідки-розрахунку В6/252 від 07.05.2014 року на підставі виконавчого листа №266/3205/13 заборгованість по аліментам за період з 23.07.2013 року по 31.07.2013 року складає 1660,95 грн., з 01.08.2013 року по 01.09.2013 року - 5721,05 грн., з 01.09.2013 по 01.10.2013 року - 5536,50 грн. Суд не бере до уваги надані позивачем виписки з його банківського рахунку, оскільки вони не засвідчені належним чином та не є достовірним підтвердженням відсутності інших способів отримання доходів позивача. Також суд відкидає як доказ надану позивачем накладну від 03.08.2013 року, оскільки вона не підтверджує отримання товару та сплату зазначених в неї сум позивачем. Разом з тим, згідно рішенню Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 29.08.2014 року, яке вступило в законну силу, було встановлено, що аліменти за липень 2013 року позивач зобов'язаний був сплатити у сумі 1660,95 грн., за серпень 2013 року - 5721,05 грн., у вересні 2013 року 5536,50 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже розмір аліментів у вказаний період є встановленим та доказуванню не підлягає. Саме цей розмір зазначено у розрахунку, проведеним державним виконавцем, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати його безпідставним. Згідно зі ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що розмір заборгованості нарахований державним виконавцем правомірно, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed