Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] 16.02.2008 року. Від шлюбу дітей не мають. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, у зв'язку із чим між ними виникали суперечки, конфлікти та непорозуміння, що згодом призвело до їхнього відчуження та припинення шлюбно-сімейних відносин. Також вказує, що спільного господарства вони не ведуть, подружніх стосунків не підтримують та на протязі шести років разом не проживають, а тому сім'я фактично розпалася та примирення між ними не можливе. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2018 року було відкрите провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 9, 10). 10 січня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 15, 16). В судове засідання сторони не з'явились. Позивач до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, в заяві вказав, що позов підтримує. Відповідач до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги визнає. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 16.02.2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва зроблено актовий запис № 180 (а.с. 3). За повідомленням позивача, дітей від шлюбу сторони не мають. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved