Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2015 року. Позивач зазначає, що у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який є сином колишньої власниці квартири, який не проживає в даному житловому приміщенні та особистих речей в квартирі не має. Також позивач зазначає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням необхідно йому, оскільки тягне за собою додаткові витрати на оплату комунальних послуг, а також перешкоджає розпоряджатися майном на власний розсуд. Позивач в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, просив розгляд справи провести без його участі, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України . Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Дергільовою О.Г., зареєстровано в реєстрі за №1229. Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС ДМС України в Херсонській області. Наявність реєстрації відповідача у зазначеній квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися та користуватися належним йому майном, а також змушує позивача сплачувати додаткові витрати за комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло, житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином - оскільки позивач є власником квартири [ADDRESS], а відповідач по справі не має на зазначену квартиру будь-яких майнових прав та при цьому перебуває в ній на реєстраційному обліку, що перешкоджає позивачу розпоряджатися та користуватися належним йому майном, а також є підставою для нарахування додаткових витрат по утриманню жилого приміщення, відповідач відсутній за вказаною адресою без поважних причин понад один рік, суд прийшов до висновку, що порушене право позивача як власника вищевказаного майна підлягає судовому захисту. Відповідно суд вважає, що наявні правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку складаються з 551,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved