Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем у 1993 році було зареєстровано шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою, та дочка [PERSON], [INFO], якій виповнилося 16 років. 29.11.2010 року рішенням суду шлюб між ними розірвано, після чого дочка [PERSON] виявила бажання проживати з позивачем та проживає з ним на теперішній час, а він матеріально її забезпечує, турбується про стан її здоров'я. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 29.11.2010 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дочки [PERSON], але оскільки дочка проживає з ним в окремій кімнаті, яку він займає, тому вважає, що необхідність у подальшій сплаті ним аліментів відпала. Уточнивши позовні вимоги, позивач просить встановити місце проживання дочки [PERSON], [INFO], за місцем його реєстрації в [ADDRESS] з червня 2012 року та припинити стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] на користь відповідача з часу фактичного проживання дочки з ним. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Позивач пояснив, що він, відповідач та їхні діти проживають в одній квартирі, в якій влаштовано дві окремі жилі кімнати, в одній із них живе він з меншою дочкою [PERSON], а в іншій - відповідач із старшою дочкою [PERSON]. З червня 2012 року дочка [PERSON] перейшла проживати в кімнату разом з ним і з того часу вона знаходиться на його матеріальному утриманні, тому, на його переконання, з цього часу має бути припинено стягнення з нього аліментів на дочку [PERSON]. Відповідач у судовому засіданні позов визнала та пояснила, що бажає, щоб було скасовано борг зі сплати їй аліментів на меншу дочку [PERSON], так як з червня 2012 року вона проживає з позивачем. Представник третьої особи вважав, що позов підлягає задоволенню та пояснив, що у червні 2012 року в складі комісії було обстежено умови проживання неповнолітньої дитини сторін, про що складено відповідний акт, і факту того, що відповідач не виконує батьківських обов'язків встановлено не було. Суд, заслухавши сторони, представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. А частиною 3 цієї статті передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що 10.07.1993 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох дітей: повнолітню дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої та копією рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29.11.2010 року, яким шлюб між сторонами розірвано та з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.11.2010 року, і до їх повноліття, але не менше встановленого законом мінімуму на кожну дитину. На виконання рішення суду в частині стягнення аліментів 22.12.2010 року було видано виконавчий лист, що знаходився на виконанні у Богунському відділі ДВС Житомирського МУЮ та 26.02.2014 року був повернутий стягувачеві за її заявою, підтвердженням чому є копія виконавчого листа та супровідного листа від 26.02.2014 року. Як убачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу ДМС у Житомирській області від 02.07.2013 року та довідки ДП «Житловик» фірми «Житомирінвест» від 06.06.2013 року, позивач, відповідач та їхні діти [PERSON] і [PERSON] проживають у [ADDRESS]. Згідно змісту копії акта обстеження умов проживання у вказаній квартирі від 06.06.2013 року, складеного комісією служби у справах дітей Житомирської міської ради, неповнолітня [PERSON] має постійне місце реєстрації за цією адресою, де зареєстрований її батько [PERSON], та має необхідні умови для виховання та розвитку. Зважаючи на те, що 22.05.2011 року дочка сторін [PERSON] досягла чотирнадцяти років, тому з цього часу вона вправі самостійно та вільно обирати собі місце проживання, а ст. 29 ЦК України та ст. 161 СК України передбачено можливість визначення судом місця проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, а також, враховуючи, що батьки дитини мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за однією адресою у квартирі [ADDRESS], тому суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить закону та відмовляє у задоволенні позову. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог щодо припинення стягнення аліментів, так як вони є похідними від вимог про встановлення місця проживання дитини. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed