Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що відповідно до наказу № 136-К від 19.11.2002 він був прийнятий у штат інституту «Укренергомережпроект» на посаду заступника начальника експлуатаційно-технічного відділу. 11.04.2018 звільнився з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (наказ № 69-К від 10.04.2018). Розрахунок відповідачем на день звільнення з позивачем не проведений, на підставі чого осатнній просить стягнути на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 21978 грн. 57 коп, а також суму компенсації за невикористану щорічну відпустку 8228, 28 грн., а також стягнути з відповідача витрати на лікування у розмірі 15000 гривень, яке було викликане завданою позивачем моральною шкодою. Відповідно до ухвали суду від 29.10.2018 провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь відповідача, з підстав того, що ним не доведено заподіяння останньому моральних страждань, фізичних страждань та їх глибини, душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини та моральної шкоди, що є підставою для відшкодування. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 136-К від 19.11.2002 [PERSON] прийнятий у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду заступника начальника відділу. Відповідно до наказу № 20-к від 01.03.2004 призначений на посаду начальника експлуатаційно-технічного відділу. На підставі наказу № 22-к від 24.02.2015 переведений на посаду сторожа в експлуатаційно-технічний відділ. Наказом № 24-к від 01.02.2018 переведений на посаду слюсара-сантехніка 3 розряду. Зазначене підтверджується записами трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно із наказом № 69-к від 10.04.2018 позивача звільнено за власним бажання згідно із ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект» у день звільнення позивача не здійснив виплату нарахованої заробітної плати. Як зазначено у позові позивачем, на момент звернення до суду із вказаним позовом, заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена. Крім того, на час розгляду справи, відповідачем не спростована інформація позивача щодо не здійснення з ним розрахунку по заробітній платі, наявність заборгованості за невиплачену заробітну плату в сумі 21978, 57 грн. за вересень 2017- квітень 2018 підтверджена довідкою ДПВНДІ «Укренергомережпроект» що видана [PERSON] , зазначено, що сума компенсації складає 8228 грн 28 коп. Станом на час розгляду справи, встановлено, що Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект» (код ЄДРПОУ: 00114092) не ліквідоване. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.94. ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Частиною першою ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України (позовна заява надійшла до суду 30.10.2017 року) з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі №4-рп/2012. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України). Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Розраховуючи розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2017 по 30.04.2018, суд виходить з наступного. Відповідно до довідки ДПВНДІ «Укренергомережпроект», сума заборгованості за заробітною платою ДПВНДІ «Укренергомережпроект» перед [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , становить за вересень 2017- 3572,38 грн., за жовтень 2017- 2752,88 грн., грудень 2017-1898,10 грн., січень 2018- 2793,22 грн., лютий 2018 3242,85 грн., березень 2018- 3446,48 грн., квітень 4272,66 грн., а всього заборгованість із заробітної плати складає 21978, 57 грн., сума компенсації за невикористану щорічну відпустку 8228,28 грн. За таких обставин сума, що підлягає стягненню з ДПВНДІ «Укренергомережпроект» на користь [PERSON] - заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та компенсації за невиплачену відпустку в загальній сумі становить 30206,85 грн. з врахуванням утримання прибуткового податку з фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Крім того, позивач просить стягнути як моральну шкоду витрати на лікування за час знаходження у лікарні у розмірі 15000 гривень, з посиланням на те, що зазначене лікування викликано психологічною напругою, що виникла після звільнення через несвоєчасну виплату розрахунків, на підставі чого позивач знаходився у лікарні. На підставі\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень викладених в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4\~«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Однак, суд вважає, що позивач ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довів розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яка спричинила витрати на лікування в сумі 15000,00 гривень, оскільки наданою випискою № 3279 від 07.09.2018 ДУ «Національний інститут терапії імені Л.Т. Малої НАМН України» підтверджено перебування позивача на лікуванні з 27.08.2018 року по 07.09.2018, тобто через тривалий час після звільнення, із постановленим діагнозом, який свідчить про тривалий перебіг захворювань, що виникли у позивача ще до його звільнення, втрати на лікування у сумі 15000 гривень не підтверджуються наданими позивачем доказами, в зв`язку з чим,

Outcome: partial