Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації та КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини» про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їхньої малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] та позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як таких, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що у [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] разом зі своїми доньками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак проживають за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька [PERSON] , [INFO] записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Батьком [PERSON] , [INFO] записаний [PERSON] , який проживає окремо, за адресою: [ADDRESS] . 02.07.2019 року до служби у справих дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації надійшло повідомлення від [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що на її утриманні перебувають діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Мати дітей [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків: постійно залишає дітей на три та більше днів, тим самим наражаючи їх на небезпеку. В цей же день, з матір`ю дітей була проведена роз`яснювальна робота та відібрані у неї пояснення. 12.07.2019 року старшим інспектором ювенальної превенції сектору превенції Вишгородського ВП ГУ НП у Київській області, в присутності працівників закладу охорону здоров`я та працівника служби у стравах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області складені акти органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину. Цього ж дня, діти влаштовані до дитячого відділення КЗ «Вишгородська центральна районна лікарня». На момент влаштування до закладу охорони здоров`я діти були в занедбаному стані, недоглянуті, брудні, був виявлений педикульоз. Під час виїзду за місцем проживання дітей та батька [PERSON] - [PERSON] , встановлені неналежні умови для проживання дітей. Батьки не створили належні умови для проживання та повноцінного харчування, періодично залишають їх без нагляду, не цікавляться станом здоров`я та розвитком, ведуть аморальний спосіб життя, [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, [PERSON] притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. З 18.07.2019 року, дітей взято на облік служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, як дітей із сім`ї, що перебувають в складних життєвих обставинах. Врахувавши, що виникла небезпека та загроза життю дітей від подальшого перебування у сім`ї, було прийнято розпорядження «Про негайне відібрання дітей із сім`ї» та поміщено їх до КЗ КОР «Вишгородська центральна районна лікарня», згодом вони були влаштовані до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». 02.08.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської районної державної адміністрації Київської області прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їхньої малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] та позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як таких, що ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Оскільки, відповідачі своєю поведінкою та своїм особистим життям об`єктивно не сприяють нормальному вихованню дітей, таким чином, вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що відповідно до п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.09.2019 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.01.2020 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовну заяву повністю підтримала з підстав наведених в позові, просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, правом на подання відзиву не скористалася, жодних доказів до суду не надала. В судові засідання не з`являлася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Раніше в судових засіданнях надавав пояснення та підтвердив фактичні дані вказані в позовній заяві, однак вказав, що не бажає щоб його позбавляли батьківських прав, своїм правом на подання відзиву не скористався, жодних доказів суду не надав. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовну заяву повністю підтримала та просила суд його задовольнити. Представник третьої особи КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що у [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] разом зі своїми доньками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується формою з місця проживання, про склад сім`ї виданою виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 19.07.2019 року № 806/02-25. Однак проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до форми з місця проживання, про склад сім`ї виданою виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 17.07.2019 року № 738/02-25, [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 19.08.2014 року виконавчим комітетом Демирської селищної ради Вишгородського району Київської області матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження дитини записаний згідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 16.07.2019 року № 00023400934. Як вбачається з копії паспорта [PERSON] серія [NUMBER] виданий 02.03.2000 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області, 12.01.2016 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, який сформовано 23.09.2020 року вбачається, що 12.01.2016 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 07.07.2017 року Виконавчим комітетом Демирської селищної ради Вишгородського району Київської області батька [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . 02.07.2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації надійшла заява від [PERSON] , про те, що на її утриманні знаходяться малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх мати [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, а саме: часто залишає дітей на три та більше днів. Батько [PERSON] проживає в смт. Димер, однак життям дітей не цікавиться, веде нездоровий спосіб життя. Просила втрутитись у ситуацію та вжити заходи. З пояснень матері [PERSON] від 02.07.2019 року, вбачаться, що вона має двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зобов`язується взагалі не залишати дітей самих, забезпечувати всім необхідним одягом, взуттям, продуктами харчування, освітою та вести здоровий спосіб життя. Відповідно до актів про обстеження умов проживання та виховання дітей в сім`ї від 12.07.2019 року № 57; від 16.07.2019 року № 60; від 25.07.2019 року № 66, вбачається, що батьки дітей не створили умов для повноцінного розвитку дітей, одяг брудний, дитячих іграшок та книжок не має. Мати продовжує залишати їх без нагляду. З актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину складених старшим інспектором ювенальної превенції сектору превенції Вишгородського ВП ГУ НП у Київській області, в присутності працівників закладу охорону здоров`я та працівника служби у стравах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 12.07.2019 року відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що діти зовнішньо здорові, під час огляду голів виявлено педикульоз, [PERSON] , [INFO] - здатна надавати про себе інформацію, [PERSON] , [INFO] - не розмовляє. Згідно наказу від 18.07.2019 року № 160, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] взято на облік служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, як дітей із сім`ї, що перебувають в складних життєвих обставинах. Як вбачається з розпорядження «Про негайне відібрання дітей із сім`ї» від 31 липня 2019 року № 359, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] поміщено до КЗ КОР «Вишгородська центральна районна лікарня». Відповідно до листа КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 22.01.2020 № 01-10-60, діти перебувають в КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» з 05.08.2019 по теперішній час. За цей час батько [PERSON] , [INFO] відвідував їх лише один раз - 26.12.2019 року. 02.08.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Вишгородської районної державної адміністрації Київської області прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їхньої малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] та позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як таких, що ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. З характеристики [PERSON] виданою 16.07.2019 року Виконавчим комітетом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області вбачається, що [PERSON] за період проживання по місцю реєстрації зарекомендувала себе з негативної сторони, вела аморальний спосіб життя, до Виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області надходили повідомлення щодо невиконання нею батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей. З довідки-характеристики [PERSON] виданою СТ. ДОП Вишгородського ВП майором поліції Багданом В. вбачається, що [PERSON] схильний до вживання наркотичних речовин, притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності за вживання наркотичних речовин, від жителів смт. Димер на нього надходили скарги. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 25.12.2015 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 12.05.2016 року [PERSON] був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч.1 КК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.07.2018 року [PERSON] був звільнений від відбування призначеного покарання, яке було призначено вироком Вишгородського районного суду Київської області від 12.05.2016 року. 24.07.2019 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ГР № 203437 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачі байдужливо ставиляться до дітей, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяють у забезпеченні дітей необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дітьми, не дають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу тощо. Відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з їх боку щонайменшої батьківської турботи. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачів у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачами та дітьми фактично відсутній, відповідачі не виявляють до своїх доньок батьківського піклування, їх не відвідують, долею дітей не цікавляться. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітніх дітей, не забезпечують законних прав дітей на нормальні умови життя, також жодним чином не приймають участі в утриманні дітей, не цікавляться життям доньок, та не приймають участь у їх вихованні. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами, як матір`ю та батьком малолітніх доньок, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідачі в подальшому будуть позбавлені можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни ними свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів, а тому з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840, 80 грн., та з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved