Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, у якому прохає ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у справі [PERSON] суму боргу за договором позики, укладеним між позивачем та відповідачем 25 березня 2016 року на загальну суму 22429,55 Євро, що еквівалентно до національної валюти України 684998,45 грн. Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15 травня 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вимоги позивача задоволено повністю. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2019 року заочне рішення Ковельського міськрайонного суду від 15 травня 2019 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: 25 березня 2016 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у позику кошти в сумі 20617 Євро з кінцевим терміном погашення до 06 квітня 2016 року. Факт отримання від позивача у позику коштів позичальник підтвердив шляхом складення відповідної розписки. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу до дати, зазначеної у борговій розписці, відповідач боргу не повернув і прострочив виконання боргового зобов`язання, у зв`язку з чим з 07 квітня 2016 року по 26 лютого 2019 року розмір суми відшкодування підлягав перерахуванню за невиконання грошового зобов`язання, а тому посилаючись на ст. 625, 1046,1047, 1049 Цивільного Кодексу України, прохає суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів, переданих відповідачеві у позику в розмірі 20617 Євро та 3% річних -1822,55 Євро, що еквівалентно до національної валюти України в загальній сумі становить 684998,45 грн. Крім того, прохає стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн., витрати за висновок спеціаліста в сумі 2000 грн., а також судові витрати в сумі 6849,98 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі . Відповідач в судове засідання не з`явився. У відзиві представник відповідача- адвокат Ткачук О.В. зазначив, що його довіритель [PERSON] не заперечує факт написання розписки від 25 березня 2016 року, згідно умов якої він узяв у борг 9600 Євро і які зобов`язався повернути до 06 квітня 2016 року, та те що між ними існували договірні взаємовідносини, що виникли на підставі договору позики від 25.03.2016 року і на виконання умов якого ним дійсно видавалася боргова розписка із зобов`язанням повернути позивачу позику в сумі 9600 (дев`ять тисяч шістсот) Євро в строк до 06 квітня 2016 року. В строк до 06.04.2016 року ним було передано [PERSON] частину позики в сумі 8000 (вісім тисяч) Євро. Оскільки вони були у дружніх стосунках з позивачем, решту суми він зобов`язався повернути коли буде мати таку можливість. Станом на 06.04.2016 рік сума боргу за борговою розпискою від 25 березня 2016 року на суму 9600 Євро, складала 1600 (одна тисяча шістсот) Євро. Ним визнається заборгованість перед позивачем [PERSON] , яка виникла на підставі усного договору позики та виданої ним особисто боргової розписки від 25.03.2016 року на суму 9600 (дев`ять тисяч шістсот) Євро, саме на залишкову суму позики в розмірі 48588,12 гривень. З огляду на невизнання ним суми боргу в розмірі 20 617 Євро, яка не підтверджена жодним належним та допустимим доказом, заперечує повністю проти наданого розрахунку суми трьох процентів річних, а також проти покладення на відповідача витрат щодо його розрахунку. В судовому засіданні представник відповідача вважає , що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Крім того зазначив, що на неодноразові виклики до суду для дачі особистих пояснень відповідач не з`явився, незважаючи також на ті обставини, що ухвалою суду його не явка визнавалась без поважних причин. Заслухавши пояснення представника відповідача-адвоката Ткачука О.В. та дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що в основній частині розписки зазначена сума позики 9600 Євро, яка підлягає поверненню до 06 квітня 2016 року. Є підпис [PERSON] із зазначенням даних паспорта. В нижній частині розписки до відрізу аркуша на якому вона оформлена зазначена сума 20617 Євро та проставлений підпис без будь-яких пояснень, зобов`язань і т.п. і не можливо зробити будь-який висновок про боргові зобов`язання чи інше. Після скасування заочного рішення позивачу неодноразово направлялись судові повістки про виклик в судові засідання, однак він їх не отримував. Двічі направляв до суду особисті клопотання про розгляд справи у його відсутності. Ухвалами суду від 21 жовтня та 19 листопада 2019 року явка позивача в судове засідання визнавалась обов`язковою для дачі особистих пояснень. Такої вимоги суду позивачем не виконано. Ухвалою від 15 січня 2020 року неявка позивача в судове засідання визнавалась без поважних причин і в черговий раз розгляд справи було відкладено на 28 січня 2020 року. На електронну адресу суду було направлена [PERSON] заява в якій він просив розгляд справи проводити без його участі і зазначив , що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. За таких обставин суд приходить до однозначного висновку про розгляд справи у відсутності позивача за наявними у справі доказами, оскільки це не перешкоджає розгляду справи, а такий висновок не суперечить вимогам ст..223 ЦПК України. Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Оригіналом боргової розписки від 25.03.2016 року доводиться та обставина, що відповідач у справі [PERSON] позичив у позивача [PERSON] гроші в сумі 9600 Євро з терміном повернення суми позики до 06 квітня 2016 року, що не заперечується і відповідачем. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст.78,81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Факт отримання відповідачем від позивача суми, обумовленої у договорі позики, підтверджується борговою розпискою від 25.03.2016 року, написаною відповідачем власноруч. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язань по поверненню боргу. Дана правова позиція викладена у постанові від 31.10.2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18). Крім того, Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 (справа №373/2054/16-ц,провадження №14-446цс18), зробив висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже суд вважає доведеним факт отримання в позику саме 9600Євро. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з боржника 3% річних від задоволеної суми позики, що становить 832,44 Євро. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2603,50 гривень. Відповідно до ст..133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат , пов`язаних з розглядом справи належать також витрати: -на професійну правничу допомогу. Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката , несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Статтею 137 ЦПК України вирішено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обгрунтованим(п.268). У судовому засіданні встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3000 грн. на правничу допомогу при цьому додано договір про надання правової допомоги, Акт наданих послуг в якому зазначено: підготовка матеріалів-1000грн., складання та направлення позову-2000грн., рахунок-фактура на суму 3000 грн. та довідка про отримання від [PERSON] вказаної суми, яка на переконання суду є співмірною і документально підтвердженою. Крім цього, у відповідності до вимог п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати за висновок спеціаліста які документально підтверджені квитанцією №773404 від 25.02.2019 року на суму 2000 гривень.

Outcome: partial