Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що їй- [PERSON] та неповнолітній дочці [PERSON] , 2005 року народження, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Її брат [PERSON] був одружений на [PERSON] та від цього шлюбу у брата є двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . У лютому 2008 року вона зареєструвала на належній їй частині житлової площі у квартирі, брата [PERSON] , а пізніше, у травні 2011 року, брат зареєстрував у квартирі свою дочку- [PERSON] , 2011 року народження. Мати неповнолітньої- [PERSON] надала свою згоду на реєстрацію дитини у вказаній квартирі. При цьому [PERSON] з сином [PERSON] , 2013 року народження, зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та у рішенні зазначено, що діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , їх дочка [PERSON] , хоч і залишилась зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] разом з батьком, але фактично у квартирі не проживала, оскільки проживала разом зі своєю матір`ю за іншою адресою. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Неповнолітня [PERSON] , 2011 року народження проживає разом з матір`ю, але залишилася зареєстрованою у квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності їй та її неповнолітній дочці. Речей, які належать неповнолітній [PERSON] , у їх квартирі не має, проте добровільно виписати дитину [PERSON] не бажає, тому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням- квартирою та стягнути на її користь суму сплаченого судового збору. Ухвалою від 11.09.2019 року відкрито провадження по справі та визначено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 16.10.2019 року замінено по справі третю особу та замість Служби у справах дітей Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради залучено належну третю особу - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Валько В.С., 16.12.2019 року, направив суду відзив на позов, у якому зазначив що відповідачка позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 16.09.2020 року представник позивача направив суду відповідь на відзив. 30.01.2020 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 04.03.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 16.03.2020 року адвокат Валько В.С. подав суду відзив на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача -адвокат Черкашин І.І. направив суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача ( а.с.66). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Надворна О.С. позов підтримала. Суду пояснила, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці та її неповнолітній дочці. На своїй житловій площі [PERSON] зареєструвала брата- [PERSON] , а той пізніше, свою дочку [PERSON] . При цьому, мати дитини та його син, були зареєстровані в іншій квартирі. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано у 2015 році, місце проживання дітей цим рішенням не визначено. Згідно діючого законодавства, місцем проживання дитини є місце проживання одного з батьків. Батько неповнолітньої [PERSON] , 2011 року народження, помер [INFO] , а тому у неповнолітньої [PERSON] , 2011 року відсутні будь-які підстави проживати у вказаній квартирі. Реєстрація відповідача у квартирі порушує право позивача на користування та розпорядження квартирою. Неповнолітня [PERSON] у квартирі не проживає, її проживання було похідним від реєстрації місця проживання батька- [PERSON] . Після повернення у м.Запоріжжя позивача [PERSON] , [PERSON] , разом з неповнолітньою дочкою, самостійно звільнила квартиру позивача та її неповнолітньої дочки, куди вселилася без будь-яких на то підстав, забрала свої речі та речі дочки. Неповнолітня [PERSON] не є членом сім`ї власників житла, тому просила задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що з [PERSON] вони розірвали шлюб у 2015 році, але продовжували проживати разом та з дітьми, до дня смерті чоловіка, у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] в цей час проживала в Росії. Виїхала вона з дітьми з квартири лише 06.07.2018 року, коли повернулася [PERSON] та їх вигнала. Вона зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , ця квартира належить на праві спільної сумісної власності їй, матері та брату. Зараз вона з дітьми проживає у цій квартирі. Проти задоволення позову заперечує, бо позивачка заволоділа квартирою № 90 неправомірно, а її діти не мають права на цю квартиру. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Валько В.С. заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що неповнолітня дитина не може сама обирати собі місце проживання. У спірній квартирі дитина проживала, бо там жив її батько. Дитину неможливо позбавити реєстрації, бо право користування вона не втратила, квартиру покинула без своєї згоди. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи- органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району у судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника третьої особи ( а.с.68, 99). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він знайомий з [PERSON] , яка приїхала у м.Запоріжжі у 2018 році і просила її зустріти. Коли вони приїхали до квартири [PERSON] , та не змогла своїм ключем відчинити двері у квартиру, при цьому у квартирі знаходилася якась жінка, та пояснила, що вона є господарем квартири. Він запропонував [PERSON] зателефонувати у поліцію, а коли приїхали працівники поліції, [PERSON] повідомила, що є власницею квартири, надала відповідні документи, але потрапити у квартиру не може. На дзвінок у квартиру працівників поліції, двері відкрила жінка і повідомила, що вона мати жінки [PERSON] - [PERSON] . В цей час по сходах піднімалася [PERSON] , яка не змогла надати документів на квартиру та запитала у [PERSON] про те, чи може забрати свої речі, а отримавши відповідь, викликала чоловіків, які приїхали, їх було 5 чоловік, та які винесли з квартири речі: холодильник, пральну машину, особисті речі. У квартирі не залишилося ні речей [PERSON] ні дитячих речей. Після цього він поміняв у вхідних дверях квартири замок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знайома [PERSON] , [PERSON] знає як колишню дружину [PERSON] - брата [PERSON] . [PERSON] бачила один раз, коли помер [PERSON] , вдруге бачила, коли вони з чоловіком привезли додому [PERSON] , а мати [PERSON] відмовлялася [PERSON] пускати у її квартиру. Коли [PERSON] викликала поліцію, їм вона пред`явила документи на квартиру, а [PERSON] , коли прийшла, не змогла надати на квартиру ніяких документів. [PERSON] казала, що вона у квартирі жила з чоловіком, а зареєстрована у будинку навпроти. Потім [PERSON] запитала про те, чи може забрати свої речі, отримавши відповідь, за допомогою чоловіків, які приїхали, винесла з квартири: холодильник, тумбу під телевізор, банки, новорічні іграшки, дитячі та свої речі. Збирала [PERSON] речі у квартирі сама, ніхто не заперечував, [PERSON] віддала їй усе, що та забажала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її сусідкою по площадці житлового будинку. [PERSON] знає, бо та була дружиною [PERSON] , який помер у 2018 році. В той день, коли приїхала додому [PERSON] , подзвонила до неї у квартиру та повідомила, що не може потрапити до себе у квартиру. Коли вона вийшла у коридор, вже приїхала поліція, працівникам поліції [PERSON] повідомила, що не може потрапити у квартиру. В цей час прийшла до квартири [PERSON] і її мати, яка була у квартирі, відчинила двері. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , яка зі своїм чоловіком та дітьми, жила у квартирі [ADDRESS] . 03.07.2018 року їй зателефонувала дочка і попросила приїхати, побути у квартирі, бо приїздили якісь люди та повідомили, що викинуть їх з квартири. Вона приїхала 05.07.2018 року, коли у квартиру подзвонили, вона двері не відчинила, а повідомила, що вона не господар квартири. На що через двері їй хтось повідомив, що він є господарем. Коли приїхала поліція, до квартири зайшла господар квартири, а вони з дочкою зібрали речі дочки і дітей, забрали телевізор, пральну машину, холодильник, стіл, посуд, постіль, іграшки та покинули квартиру. Дочка з дітьми та чоловіком жила у цій квартирі, а коли чоловік помер, вона залишилася там проживати з дітьми. Про розірвання шлюбу дочки з [PERSON] , їй нічого не було відомо. У квартирі, де зареєстрована [PERSON] , їй належить частина квартири на праві власності. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] по під`їзду. [PERSON] знає як жінку, яка живе у сусідньому будинку, а у їх будинку її ніколи не бачила. Їй відомо, що у квартирі [PERSON] жив її брат, діти з ним не жили. Заслухавши пояснення представника позивача, законного представника відповідача та адвоката, свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] та її неповнолітній дочці [PERSON] , [INFO] , на праві спільної часткової власності- кожній по Ѕ частині, належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.06.2007 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копією технічного паспорту на квартиру ( а.с.20, 21, 27). Брат позивача [PERSON] - [PERSON] , з 07.07.2006 року перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2015 року ( а.с. 23). Від даного шлюбу [PERSON] і [PERSON] мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 18, 22). 21.02.2008 року, позивачка [PERSON] , подала до ЖЕД № 35 письмову заяву, у якій просила зареєструвати у квартирі [ADDRESS] , на її житлову площу, брата [PERSON] ( а.с.25). 24.05.2011 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до начальника РРЦ, у якій просив зареєструвати у квартирі [ADDRESS] його дочку [PERSON] ( а.с.26), а мати дитини- [PERSON] , заявою від 24.05.2011 року, надала свою згоду на реєстрацію дочки у вказаній квартирі ( а.с.27). Факт реєстрації у вищезазначеній квартирі неповнолітньої [PERSON] , 2011 року народження, сторонами не оспорюється. Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с. 23) та у вказаному рішенні зазначено, що спору щодо місця проживання неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] з матір`ю, сторони не мають. Після розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , їх дочка [PERSON] залишилась зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 24). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , але залишилася зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] та її неповнолітній дочці [PERSON] , 2005 року народження, кожній по Ѕ частині. Позивач свої вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, обґрунтовував тим, що квартира належить їй та неповнолітній дочці на праві власності, батько дитини [PERSON] , 2011 року народження- [PERSON] , помер [INFO] , неповнолітня [PERSON] у квартирі не проживає, а проживає зі своєю матір`ю [PERSON] , за адресою місця її реєстрації: [ADDRESS] . Представник позивача-адвокат Надворна О.А. зазначила, що неповнолітня [PERSON] , 2011 року народження, не є членом сім`ї позивача та ніколи нею не була, її реєстрація у квартирі була здійснена лише тому, що у квартирі був зареєстрований її батько. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином права членів сім`ї власника будинку ( квартири) на об`єкт власності є похідним від прав самого власника. Як вже встановлено судом та зазначено вище, позивачці [PERSON] та її неповнолітній дочці [PERSON] , на правові спільної часткової власності ( кожній по Ѕ частині), належить квартира [ADDRESS] . На підставі заяви від 21.02.2008 року власника частини квартири [PERSON] , у вказану квартиру було зареєстровано її брата [PERSON] , а той, 24.05.2011 року подав заяву про реєстрацію у квартирі його дочки [PERSON] , 2011 року народження ( а.с. 25, 26). Отже, похідним щодо реєстрації у квартирі неповнолітньої [PERSON] , 2011 року народження, була реєстрація у квартирі [ADDRESS] її батька- [PERSON] . При цьому, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , 2011 року народження, ніколи не була членом сім`ї власника квартири- [PERSON] та її неповнолітньої дочки [PERSON] . Крім того, місце проживання відповідача [PERSON] , 2011 року народження, було нерозривно пов`язано з місцем реєстрації її батька [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Тобто, з викладеного слідує, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, оскільки на законодавчому рівні чітко закріплено, що місцем її проживання, є місце проживання її батьків, або одного з них. Отже, враховуючи, що неповнолітня відповідач [PERSON] , 2011 року народження, правомірно була зареєстрована у вказаній квартирі, вона набула право її користуванням, але лише до 25.06.2018 року, тобто до дня смерті її батька- [PERSON] , який своєю реєстрацією у квартирі, зберігав для дочки право користування вказаною квартирою. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , таке право користування неповнолітньої [PERSON] , 20011 року народження, припинилося. Як встановлено судом, законний представник відповідача по справі [PERSON] , 2011 року народження, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 23.10.1990 року по теперішній час та проживає у вказаній квартирі, що не оспорюється сторонами ( а.с. 35). Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. У судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін і законним представником неповнолітньої [PERSON] , що [PERSON] , що у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] ніколи зареєстрована не була, у квартирі проживала без реєстрації з неповнолітніми дітьми до липня 2018 року. З квартири виселилася, оскільки не змогла надати правових підстав проживання у квартирі, що підтвердила [PERSON] у судовому засіданні. Також [PERSON] , [PERSON] , свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що із вказаної квартири [PERSON] виселилася добровільно з дітьми та забрала з квартири усі свої речі та речі дітей. Крім того, у судовому засіданні [PERSON] та свідок [PERSON] пояснили, що [PERSON] на праві власності належить частина квартири [ADDRESS] , де і зареєстрована [PERSON] з 23.10.1990 року по теперішній час та проживає. Враховуючи, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, то місцем проживання неповнолітньої [PERSON] , є місце проживання її матері- [PERSON] - квартира [ADDRESS] , а право користування квартирою [ADDRESS] у неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , припинилося 25.06.2018 року, в день смерті її батька [PERSON] , тому, суд вважає, що неповнолітня [PERSON] втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768 грн.40 коп.

Outcome: approved