Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому вказує, що 12.01.2015 року між ним та відповідачем було укладено Договір банківського вкладу на суму відповідно до умов якого передав банку грошову суму у розмірі 56000 грн. Строк дії договору становить 3 місяці, з 12.01.2014 року до 12.04.2015 року, процентна ставка за внеском становить 23,10 % річних. По закінченні строку дії договору грошові кошти позивачу в повернуті не були. Позивач просить суд стягнути на його користь суму депозитного внеску з нарахованими відсотками за користування 58128,60 грн., а також просить стягнути на його користь 5000 грн., яка заподіяна йому у звязку з порушенням його права споживача банківських послуг. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у звязку з чим, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, а також вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом установлено, що 12.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ Банк «Фінанси і Кредит» було укладено Договір-заяву №313731/5961/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) « Пенсійний» на 3 місяці у національні, відповідно до умов якого позивач передав банку грошову суму у розмірі 56000 грн. , що підтверджується копією меморіального ордеру № 11386402 від 12.01.2015 року. Відповідно до п. 1,2 Договору банківського вкладу (депозиту) року банк приймає від вкладника грошові кошти на вкладний рахунок на строк з 12.01.2015 року по 12.04.2015 року та зобовязується повернути вклад та сплатити проценти за його користування 23,10 % річних. Згідно ч.1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 41 Конституції України передбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до п.6 Договору після закінчення строку дії договору Вклад повертається Вкладникові. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути суму вкладу, але до теперішнього часу грошові кошти йому не повернуто. Згідно виписки с особового рахунку станом на 15.04.2015 року залишок грошових коштів складає 58128,60 грн. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не спростував доводи позивача, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а отже, підлягають задоволенню, але частково у сумі 58128,60 грн. Згiдно ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачiв» захист прав споживачів передбачених законодавством, здiйснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо вiдшкодування моральної ь( немайнової ) шкоди. Ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна». Бездіяльність вiдповiдача щодо повернення належних позивачу коштів завдала останньому моральної шкоди, яка полягає в душевних хвилюваннях, погiршеннi стосунків з оточуючими i, як наслiдок, погiршеннi здоров'я. Позивач був вимушений придiляти значну частину свого особистого часу на вирiшення даного питання. Через незаконнi дiї банку, він був змушений позичати грошi у рiдних та знайомих, що негативно позначилось на його дiловiй репутацiї та стосунках з оточуючими. Спричинену моральну шкоду позивач оцiнив у 5 000 грн. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципу справедливості і розумності, і вважає, що заявлена сума відшкодування не відповідає ступеню понесених моральних страждань позивачем, і тому має бути зменшена до 1000 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового зборку, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при зверненні до суду, то такі підлягають стягненню з відповідача на користь держави у сумі 581,29 грн. з вимог майнового характеру і 243,60 грн. з вимог немайнового характеру, а всього 824,89 грн.

Outcome: partial