Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненнями до нього про стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики від 28 листопада 2013 року в розмірі 27 000 грн., три відсотки річних у розмірі 508,19 грн.; інфляційні витрати в розмірі 13824 грн., а також суму сплаченого судового збору, посилаючись на те, що 28 листопада 2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 27 000 грн. строком до кінця вересня 2014 року, проте до теперішнього часу відповідач свої зобовязання не виконав, грошові кошти не повернув, тому позивач просив позов задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, у адресованій суду заяві просили розглядати справу за їх відсутність, позов підтримали з зазначених підстав та просили його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді цивільної справи, що відповідає вимогам ст. ст. 224 - 226ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей; до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику, зокрема грошові кошти в строк та у порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 28 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача в борг грошову суму в розмірі 27000 грн. строком до кінця вересня 2014 року. Факт укладення договору позики та передання позивачем визначеної грошової суми підтверджується розпискою, власноручно складеною [PERSON] в момент передачі йому суми позики, яка наявна в матеріалах справи. 16 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення зазначених грошових коштів, проте [PERSON] до теперішнього часу свої зобовязання не виконав. За таких підстав, оскільки відповідач в судовому засіданні не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, крім того свої зобовязання за договором позики не виконав, гроші в обумовлений договором строк не повернув, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 27 000 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 13824 грн., та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 508,19 грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 270,00 грн., та на користь держави 143,32 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved