Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, остаточно просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 11625,00 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за травень 2015 року. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року стягнуто з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45972,25 грн., з яких 12500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12500,00 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року залишено без змін. Станом на сьогоднішній день стосовно відповідачів відкрито виконавчі провадження про стягнення коштів за рішенням суду, однак такі від їх сплати ухиляються. А тому позивач вважає, що у відповідності до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року у звязку з виникненням заборгованості в погашенні кредиту та процентів за користування кредитом, відповідачі зобовязані сплатити йому додаткові проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні, зазначені у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання з розгляду даної справи не з'явилися із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені і від них не надходила заява про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити зі згоди позивача заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215,225,226 ЦПК України, суд вважає, що в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45972,25 грн., з яких 12500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12500,00 пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання (а.с.3-5). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року залишено без змін (а.с.6-7). Позивач звернувшись до суду з вимогою про стягнення з відповідачів у відповідності до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року додаткових процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом в розмірі 11625,00 грн. за травень 2015 року вважає такі кошти за своєю правовою природою пенею. Тобто, сумою, яка на його думку підлягає до стягнення з відповідачів у звязку з виникненням заборгованості в погашенні кредиту та процентів за користування кредитом уже після прийняття рішення по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з п.\~3 ч.\~1 ст.\~611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею\~549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.\~2 ст.\~549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.\~3 ст.\~549 ЦК). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобовязання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобовязання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобовязання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобовязання. Як вбачається зі змісту ухвали Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року, апеляційний суд залишаючи рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року без змін, в тому числі і в контексті зменшеної судом першої інстанції та присудженої до сплати на користь позивача пені виходив з наступного. Визначена сума пені, яку суд стягнув з відповідачів, узгоджується з Рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень\~Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року, в якому суд\~\~прийшов до висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про зменшення нарахованої позивачем неустойки, яку вважав завищеною, виходив із передбачених в п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509, ч. ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права. А наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, на думку апеляційного суду, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зважаючи на наявність рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції про стягнення з відповідачів на користь позивача суми пені в розмірі 12500,00 грн., суд приходить до висновку, що визначений розмір пені є остаточним, визначеним по даних договорах і по цьому питанню рішення набрало чинності. А відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача та перегляду питання щодо розміру пені.

Outcome: dismissed