Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 14.12.2005 року у сумі 24572,03 гривень, а також витрат пов'язаних з оплатою судового збору в сумі 245,72 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2005 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір карткового рахунку, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімітом у розмірі 2000 грн. під 36 % річних від залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної карки. 12.04.2007 року банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 6000 грн. та надалі ліміт неодноразово змінювався. Кредитний договір було укладено шляхом приєднання відповідача на підставі поданої заяви до умов, запропонованих банком в умовах та правилах надання банківських послуг та правилах користування платіжною карткою. Зобов'язання з повернення отриманих у кредит коштів відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 31.08.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 24572,03 гривень, яка складається з: 5904,15 грн. - заборгованість за кредитом; 17021,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 - штрафу (фіксованої частини), 1146,29 гривень - штрафу (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав суду письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав у повному обсязі, мотивуючи тим, що минув строк давності пред'явлення до нього вимог, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем [PERSON] укладений договір кредиту б/н від 14.12.2005 року, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % відсотків річних за користування кредитними коштами, а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути отриманий кредит, оплатити відсотки за користування кредитом (а.с. 8-12). 12.04.2007 року банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 6000 грн. та надалі ліміт неодноразово змінювався, що вбачається з виписки з особового рахунку (а.с. 54-60). Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг (надалі Умови). Згідно п. 6.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 3.2 Умов клієнт надає банку право встановлювати кредитний ліміт, змінювати його в будь-який час (зменшувати або збільшувати). Згідно п. 5.3 Умов банк має право проводити зміни розміру кредитного ліміту на платіжну картку в односторонньому порядку, за власним рішенням та без попереднього повідомлення клієнта. Заява та відповідні Умови є чинними, сторонами не оспорені, і їх умови не суперечать закону. З рахунку заборгованості вбачається, що боржник [PERSON] за даним кредитним договором неналежно і нерегулярно виконував свої договірні зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим у відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 24572,03 гривень, та складається з: 5904,15 грн. - заборгованість за кредитом; 17021,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 - штрафу (фіксованої частини), 1146,29 гривень - штрафу (процентна складова) (а.с. 4-7). Згідно ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де визначаються взаємні права й обов'язки учасників. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема відсутність у боржника необхідних коштів. Аналізуючи виниклі правовідносини між сторонами, суд приходить до наступних висновків: між сторонами виникли договірні стосунки з кредитних правовідносин і у відповідача виникли перед кредитором певні зобов'язання по виконанню умов кредитного договору. У кредитора виникли на підставі договору право вимоги до позичальника, а саме - право на отримання належних йому за кредитним договором грошових сум. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, відповідач в даному випадку є боржником, що прострочив своє грошове зобов'язання, згідно ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України. Таким чином, суд визнає, що позивач має право вимагати повернення кредитних коштів у зв'язку з невиконанням і неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а також вимагати сплати всіх сум за умовами кредитного договору, в тому числі сплати відсотків за користування кредитом, штрафів. Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає не доведеними посилання відповідача на ті обставини, що сума у розмірі 2000 грн. була ним отримана однократно та протягом року була повернута, після чого кредитний договір було розірвано, оскільки відповідач не надав доказів про виконання грошових зобов'язань перед кредитором, тому суд виходить з того, що грошові зобов'язання за даним договором не виконані. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що відповідач невиконанням зобов'язання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту та є підстави для стягнення з відповідача всієї суми заборгованості на користь позивача. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку за договором в даному випадку не встановлено. Заперечення відповідача з того приводу, що Банку слід відмовити у задоволенні вимог позову, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявляла про його припинення, а тому дія цього договору була автоматично продовжена, як то передбачено п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, в якому зазначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дій Договору, він автоматично лонгується на той же термін. Тобто пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком, в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. З наведеного убачається, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору, ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав доказів про звернення до банку з письмовою заявою про закриття картрахунку. За таких обставин, відповідач необґрунтовано посилається в своїх запереченнях на те, що строк кредитного договору закінчився, тому вимога про застосування до вимог про стягнення заборгованості терміну позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, підстав для звільнення відповідача від виконання зобов'язань або для зменшення стягуваної суми не встановлено, тому вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 245,72 грн.. На підставі викладеного й

Outcome: approved