Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки 100 000 грн, посилаючись на те, що між ними був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримала зазначену суму, яку зобов'язалась повернути 13.08.2013. Оскільки добровільно повернути борг відповідачка відмовляється, він і змушений звернутися до суду. Вказуючи на викладене, просить стягнути суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає відповідно 370 грн. та 1405,7 грн. Вважає також,що внаслідок несвоєчасного повернення боргу він був позбавлений можливості розвивати свою справу, тому поніс втрати у вигляді недоотримання прибутку,був порушений звичайний ритм його життя, в зв'язку з чим завдана моральна шкода,яку оцінює в 20000 грн. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, не повідомивши про причини своєї неявки, в зв'язку з чим суд, за згоди позивача, ухвалює заочне рішення. Позивач та представник позивача надали заяви з проханням розглянути справу за своєї відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав: Так, згідно договору позики від 13.08.2012 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 100 000 грн., які та зобов'язується повернути до 13.08.2013 року. (а.с.18). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, надані позивачем докази вказують на те, що в даному випадку договір позики між сторонами був укладений в установленому законом порядку, тому він підлягає виконанню на умовах, що визначені ним. Виходячи з вимог ч.2 ст.625 ЦК України,боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Індекс інфляція складає за: серпень 2013 року - 99,3 вересень 2013 року - 100 жовтень 2013 року - 100,4 листопад 2013 року - 100,2 грудень 2013 року - 100,5 січень 2014 року - 100,2 лютий 2014 року - 100,6 Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає: (99,3:100) х (100:100) х (100,4:100) = 0,993 х 1 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006 = 1,012 х 100000 = 101200,45 гривень. Три відсотки річних від простроченої суми за період з 13.08.2013р по 24.03.2014р складає: 100000 грн. х 3% (0,03) : 365 х 223 = 1832,87 грн. Отже,позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що ж стосується позовних вимог позивача в частині відшкодування відповідачем завданої йому моральної шкоди, то ці позовні вимоги в даному випадку задоволені бути не можуть, оскільки всупереч положенням ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано до суду належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 того ж Кодексу, доказів на їх підтвердження. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені тим витрати на оплату судового збору. А тому,

Outcome: partial