Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що у період з 09.07.2001 року по 25.03.2015 року, він перебував у трудових відносинах з ПВНЗ «Кременчуцький університет економіки, інформаційних технологій та управління», у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду. В ході розгляду цивільної справи позивач уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 3545 грн.58 коп., стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 1678,00 грн., стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 22288 грн.57 коп., стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Тому зі згоди позивача суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.1\~ст.224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки представник позивача проти цього не заперечує. Згідно ст. 169 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих суду доказів з постановленням заочного рішення. 25 березня 2015 року згідно наказу № 21 від 25.03.2015 року, позивач був звільнений за власним бажанням. У зв'язку із непроведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 3545 грн.58 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 1678,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 22288 грн.57 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період часу з 09.07.2001 року по 25.03.2015 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.3). 25.03.2015 року позивач був звільнений за власним бажанням. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки № 36 від 04.04.2016 р. сума заборгованості по заробітній платі в ПВНЗ «КУЕІТУ» перед [PERSON] складає -3545,58грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 3995,65 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом, відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення, як просить позивач. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 26.03.2015 р. по день прийняття рішення судом 27 липня 2016 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем відповідно до вищезазначеного порядку був наданий власний розрахунок середньої заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, розмір середньої заробітної плати складає-22288грн.57коп.(а.с.14) Також позивачем був наданий розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. Сума компенсації за 2014-2015 р. складає-1678,00 грн.(а.с.14) Позивач в своїх позовних вимогах просить стягнути на свою користь 3000грн, суму моральної шкоди та обґрунтовує це тим що в звязку з затримкою виплати заробітної плати він відчував моральні страждання,душевні переживання, що призвело до погіршення стану здоров»я та госпіталізації на стаціонарному лікуванні в Світловодській лікарні, що підтверджується випискою за № 233(а.с.17) В цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у звязку із чим з відповідача слід стягнути 551,20 грн.

Outcome: approved