Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві вказував, що 15.06.2008 року відповідач [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» уклали кредитний договір № 07/28090001/0708/02, відповідно до умов якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді грошових коштів в національній валюті, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (рівними платежами щомісячно). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу (позичальнику) грошові кошти в обсязі та у строк, встановлений кредитним договором. Проте, відповідно до покладених на відповідача умов кредитного договору, відповідач не виконав свої зобовязання припинив вносити щомісячні платежі, передбачені умовами кредитного договору, як повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. У звязку з цим, у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором. 18.04.2012 року ПАТ КБ «Надра» та ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» уклали договір відступлення права вимоги № 20120418-Г. Відповідно до умов договору відступлення права вимоги, ТзОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем. Станом на 18.07.2016 року заборгованість відповідача становить 13\~685,13 грн., а саме: -6615,56 грн. основний борг; -00,00 грн. відсотки; -7069,57 грн. штрафні санкції; -00,00 грн. комісія за користування кредитними коштами. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, в яких вказав, що відповідач не має на даний час невиконаних зобовязань перед іншими особами, позивач не надав належних доказів про наявність права на стягнення з відповідача коштів. Також пояснив, що оскільки договір про відступлення права вимог, який наданий позивачем, є оплатним, то за своєю суттю це є договором факторингу, тому відповідно до закону фактором може бути фінансова установа, якою позивач не являється. В листах, які позивач направляв відповідачу вказувалися кожен раз різні суми заборгованості. Просив суд відреагувати на неправомірні дії позивача, які полягали в направленні відповідачу листів про необхідність сплати боргу з погрозами. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З копії договору від 16.05.2018 року № 07/28090001/0708/02 вбачається, що [PERSON] отримав кредит в ВАТ КБ «Надра» на придбання скутера вартістю 4600 грн. 00 коп., а також на послуги та страхування у сумі 2164,72 грн., які зобовязався повернути не пізніше 20 травня 2010 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа\~\~(кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві\~позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Згідно копії договору відступлення права вимоги від 18 квітня 2012 року № 20120418-Г, укладеним між ПАТ «КБ Надра» та позивачем, останній отримав за плату належні ПАТ «КБ Надра» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, який є додатком №1 до договору. Згідно наданого витягу з акту прийому-передачі реєстру боржників від 18 квітня 2012 року до договору відступлення права вимоги № 20120418-Г позивач прийняв реєстр боржників по даному договору і стосовно боржника [PERSON], заборгованість якого по договору від 16.05.2018 року № 07/28090001/0708/02 складає 6615,56 грн., заборгованість по відсоткам 5481,91 грн. та пені 12163 грн. 50 копійок. Проте, в позові позивач просить суд стягнути з відповідача 6615 грн. 56 коп. основного боргу, відсотки та комісія за користування кредитними кошами складають 0 грн., та штрафні санкції 7069 грн. 57 коп. Позивач не вказав у позові причини розбіжності даних реєстру боржників по відсоткам та пені, не надав суду розрахунку вказаних в позові штрафних санкцій, тому в цій частині заборгованості суд вважає позовні вимоги не доведеними, тому в їх задоволенні потрібно відмовити. Відтак, враховуючи, вимоги ст.1081 ЦК України, відповідач, який отримав дані про відступлення права грошової вимоги факторові та суми боргу, які вказані та доведені йому в позовній заяві та додатках до неї, зобовязаний здійснити платіж факторові. Сума основного боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ст.204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Законом прямо не вказано, що якщо договір факторингу укладено не фінансовою установою, то він є недійсним, доказів про визнання судом даного правочину про відступлення права вимоги представником відповідача суду не надано, тому суд відхиляє заперечення в цій частині. Також, стверджуючи що відповідач не має заборгованостей, представником відповідача не надано жодного доказу про погашення боргу по кредитному договору від 16.05.2018 року № 07/28090001/0708/02, або перед позивачем. Представник відповідача не заявляв клопотання відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України про витребування оригіналів письмових доказів наданих позивачем, подані письмові докази суд вважає належними і такими, що підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Жодних доказів, які б спростували докази позивача, представником відповідача суду не надано, тому заперечення в цій частині суд вважає необґрунтованими. Також суд вважає необґрунтованим клопотанням представника відповідача про реагування на порушення закону позивачем вчинення дій по направленню листів відповідачу з погрозами. Текст листів не носить прямих погроз, а у разі якщо такі дії завдали шкоди відповідачу, чи порушили його права, останній може звернутися до суду з окремою позовною заявою для захисту своїх прав. Тому клопотання не підлягає задоволенню. Судові витрати, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України потрібно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: approved