Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належав житловий будинок [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок має житлову площу 78,9 кв.м, загальну площу 145,3 кв.м. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, була передана у приватну власність його батькові [PERSON]: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства. У 2005 році батько позивача - [PERSON] помер. Після його смерті спадщину у вигляді земельної ділянки прийняла його дружина [PERSON] 26 травня 2007 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,850 га, розташовану на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] надав житловий будинок, розташований по [ADDRESS] у тимчасове користування [PERSON] та [PERSON], які до смерті батька сплачували йому плату за користування житловим будинком. Після смерті батька, який помер [INFO], вони залишилися проживати у житловому будинку і продовжували сплачувати грошові кошти за користування нерухомим майном йому, як власнику будинку. Через деякий час [PERSON] та [PERSON] виявили бажання придбати у нього вищевказаний житловий будинок за договором купвлі-продажу, в зв'язку з чим, він передав [PERSON] правовстановлюючі документи на будинок для приведення їх у відповідність до вимог законодавства та подальшого укладення між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна і договору іпотеки. Зі слів [PERSON], у 2007 році документи на житловий будинок були викрадені, через що виникла необхідність їх відновлення і [PERSON] взяла на себе обов'язок з отримання дублікатів всіх необхідних документів. Відновивши частину правовстановлюючих документів, [PERSON] та [PERSON] передали їх йому, але вони постійно відкладали оформлення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, продовжуючи проживати в ньому, не бажаючи звільняти будинок. Добровільно із будинку не виселялися і перестали сплачувати грошові кошти за користування будинком. Будучи повідомленим про відносини [PERSON] та [PERSON] з позивачем, і про те, що останні безпідставно користуються належним йому нерухомим майном, у 2009 році до нього звернувся відповідач [PERSON], який запропонував придбати в нього житловий будинок, розташований по [ADDRESS], а всі проблеми із виселенням [PERSON] та [PERSON] він візьме на себе. Між ним та відповідачем були оговорені всі умови договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, і вони дійшли до згоди, що продаж будинку буде здійснено за 189378 грн., що віповідало загальній вартості будинку. 17 листопада 2009 року між ним та [PERSON] був складений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В тексті нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, в пункті 2.1, було зазначено, що продаж будинку вчиняється за 189378 грн., які покупець, тобто [PERSON], зобов'язався сплатити продавцю до 01 червня 2010 року. Саме така домовленість була досягнута між ним та відповідачем, який, за договором купівлі-продажу, взяв на себе обов'язок повністю розрахуватися з ним за придбаний житловий будинок до 01 червня 2010 року. Але при цьому, він повністю виконав умови договору купівлі-продажу та передав відповідачу нерухоме майно, попередивши його про права третіх осіб, які безпідставно проживають у будинку. Після укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку - відповідач 28 грудня 2009 року зареєстрував за собою право власності на придбаний будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім цього, не зважаючи на те, що у спірному будинку так і залишилася проживати родина [PERSON], відповідач разом із своєю сім'єю зареєструвався у придбаному у нього будинку по [ADDRESS]. Однак, прийнявши у власність житловий будинок, зареєструвавши за собою право власності відповідач ні до 01 червня 2010 року, ні до теперішнього часу грошові кошти за придбаний житловий будинок йому не віддав, і не має наміру виконати з ним розрахунок, що свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу будинку. Вважає, що ціна при продажі житлового будинку та порядок проведення розрахунків,які вказані в договорі купівлі-продажу будинку, є істотними умовами договору, а оскільки: відповідач до теперішнього часу не сплатив вартість придбаного нерухомого майна, що є для нього шкодою і значною мірою позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні: договору, є підстави для розірвання договору купівлі-продажу будинку, укладеного між ним та [PERSON] 17 листопада 2009 року, з правовими наслідками розірвання договору. З 01 червня 2010 року, він протягом трьох років звернувся до Криничанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та зобов'язання передати житловий будинок. Через невірну правову позицію, що була обрана фахівцем у галузі права, до якого він звернувся за юридичною допомогою, в задоволенні його позову до відповідача було відмовлено. У рішенні Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року ухваленого у цивільній справі за його позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та зобов'язання передати житловий будинок, було зазначено, що позивач вибрав невірний спосіб захисту своїх порушених прав, ставлячи перед судом питання про визнання договору купівлі-продажі будинку не дійсним. При цьому суд встановив, що свідчення відповідача про виплату ним позивачу вартості купленого будинку нічим не підтвердженні, що свідчить про недоведеність відповідачем факту ним виниклого з договору купівлі-продажу будинку зобов'язання по оплаті купленого будинку. Після ухвалення судового рішення, вирішив оскаржити його в апеляційному порядку. Однак, відповідач вмовив позивача відізвати апеляційну скаргу, пообіцявши в добровільному порядку розірвати договір купівлі-продажу будинку. Тому позивач просить розірвати договір купівлі продажу будинку, припинити зобов'язання сторін за договором купівлі-продажу будинку, зобов'язати Реєстраційну службу Криничанського РУЮ скасувати запис про реєстрацію права власності за [PERSON] права власності на нерухоме майно, зобов'язати Реєстраційну службу Криничанського РУЮ поновити запис про реєстрацію права власності за [PERSON], про що внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та видати [PERSON] відповідний витяг, зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Дніпропетровській області повернути позивачу оригінали правовстановлюючих документів, оригінал дублікату свідоцтва про право власності на житловий будинок, зобов'язати Криничанський РС ДМС України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] та членів його родини з реєстраційного обліку по житловому будинку та стягнути судові витрати. Відповідач згідно заяви просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Треті особи [PERSON] та [PERSON]згідно заяв просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник третьої особи - реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, просить слухати справу за їх відсутності. Представник третьої особи Криничанський районний сектор ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщений. Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області про день слухання справи сповіщені. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі суд встановив, що позивачу на праві приватної власності належав житловий будинок [NUMBER], який розташований по [ADDRESS]. Право власності на цей будинок він набув на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Гуляйпільської сільської ради 07 квітня 1994 року згідно рішення № 234 від 24 серпня 1993 року, номер запису про реєстрацію права власності за № [NUMBER] в книзі № 3-а. Зазначений будинок має житлову площу 78,9 кв.м, загальну площу 145,3 кв.м, складається із житлового будинку А-2, навісу а-1, сараю Б-1, входу до підвалу В-1, підвалу , і розташований на земельній ділянці, площею 850 кв.м. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, на підставі рішення Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області № 01 від 15 березня 1995 року, була передана у приватну власність його батькові [PERSON]: 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER]. У 2005 році батько позивача - [PERSON] помер. Після його смерті спадщину у вигляді земельної ділянки прийняла дружина померлого - [PERSON] 26 травня 2007 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею 0,850 га, яка розташована на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори За життя [PERSON] надав житловий будинок, розташований по [ADDRESS] у тимчасове користування [PERSON] та [PERSON], які до його смерті сплачували йому плату за користування житловим будинком. Після смерті [PERSON], вони залишилися проживати у житловому будинку, сплачували грошові кошти за користування нерухомим майном позивачу, як власнику будинку. Через деякий час [PERSON] та [PERSON] виявили бажання придбати у позивача цей житловий будинок за договором купівлі-продажу, в зв'язку з чим, він передав [PERSON] правовстановлюючі документи на будинок для приведення їх у відповідність до вимог законодавства для подальшого укладення між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна договору іпотеки. Зі слів [PERSON], у 2007 році документи на житловий будинок були викрадені, через що виникла необхідність їх відновлення, і [PERSON] взяла на себе обов'язок з отримання дублікатів всіх необхідних документів. Відновивши частину правовстановлюючих документів, [PERSON] та [PERSON] передали їх позивачу, але вони постійно відкладали оформлення договору купівлі-продажу спірного жилого будинку, продовжуючи проживати в ньому, не бажаючи звільняти будинок. Добровільно із будинку не виселялися та перестали сплачувати грошові кошти за користування будинком. Будучи повідомленим про відносини [PERSON] та [PERSON] з позивачем, і про те, що останні безпідставно користуються належним йому нерухомим майном, у 2009 році до позивача звернувся відповідач [PERSON], який запропонував придбати житловий будинок, розташований по [ADDRESS], а всі проблеми із виселенням [PERSON] та [PERSON] він візьме на себе. Між ним та відповідачем були оговорені всі умови договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, і вони дійшли до згоди, що продаж будинку буде здійснено за 189378 грн., що відповідало загальній вартості будинку. 17 листопада 2009 року між позивачем та [PERSON] був складений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У тексті нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, в пункті 2.1, було зазначено, що продаж будинку вчиняється за 189378 грн., які відповідач [PERSON], зобов'язався сплатити позивачу до 01 червня 2010 року. Позивач повністю виконав умови договору купівлі-продажу та передав відповідачу нерухоме майно, попередивши його про права третіх осіб, які безпідставно проживають у будинку. Після укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку - відповідач 28 грудня 2009 року зареєстрував за собою право власності на придбаний будинок в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім цього, не зважаючи на те, що у спірному будинку так і залишилася проживати родина [PERSON], відповідач разом із своєю сім'єю зареєструвався у придбаному будинку. Однак, прийнявши у власність житловий будинок, зареєструвавши за собою право власності відповідач до теперішнього часу грошові кошти за придбаний житловий будинок позивачу не повернув. У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно із ст. 13 Основного Закону держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач перед позивачем свої зобов'язання не виконав; враховуючи викладене, норми чинного законодавства, а також те, що відповідач визнає позовні вимоги, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Задоволення позову згідно ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved