Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 16.11.1982 р. належить домоволодіння [ADDRESS]; свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №630/3 від 15.10.1982 р. Земельна ділянка розміром 0,0680 за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №119/46 від 27.05.2009 р., про що був виданий державний акт. У 1982 р. домоволодіння [ADDRESS] складалось з: житлового будинку А-І, вбиральні - Б, огорож №1-2, криниці №3, мощеній І. Після 1982 р. позивач за власні кошти збудував у даному володінні: веранду а'-І площею 4,9 кв.м вартістю 3 738,00 грн., житловий будинок В-І житловою площею 23,7 кв.м, загальною площею 28,4 кв.м вартістю 25 983,00 грн., прибудову В І-І загальною площею 16,8 кв.м вартістю 12 953,00 грн., веранду в'-І площею 3,4 кв.м вартістю 2 579,00 грн., сарай Г вартістю 1 598,000 грн., погріб Д вартістю 471,00 грн., майстерню Ж вартістю 5 540,00 грн., гараж З вартістю 72 505,00 грн., гараж К вартістю 15 161,00 грн., сарай Л вартістю 1 353,00 грн. Усього вартість самовільних будівель та споруд складає 146 327,00 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду Інститут проектування та експертизи будівництва у 2010 р. видав Звіт про проведення технічного обстеження самовільних будівель за адресою: [ADDRESS] згідно з яким будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству. Також згідно даного висновку по результатам обстеження встановлено, що будівлі можуть використовуватися за функціональним призначенням. Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності на веранду а'-І, житловий будинок В-І, прибудову В І-І, веранду в'-І, сарай Г, погріб Д, майстерню Ж, гараж З, гараж К, сарай Л. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача просив суд відмовити повністю в задоволенні позову, посилався на відсутність спору з питання введення в експлуатацію та з цього питання позивач не звертався до компетентних установ, не отримував технічний висновок БТІ, на підставі якого було б можливим зареєструвати право власності на більшість об'єктів. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.11.1982 р. належить житловий будинок з належними до нього спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач є також власником земельної ділянки площею 0,0680 га, яка розташована за цією ж адресою, що підтверджується відповідним державним актом. Як встановлено судом, після 1982 р. позивач за власні кошти збудував у даному володінні: веранду а'-І площею 4,9 кв.м вартістю 3 738,00 грн., житловий будинок В-І житловою площею 23,7 кв.м, загальною площею 28,4 кв.м вартістю 25 983,00 грн., прибудову В І-І загальною площею 16,8 кв.м вартістю 12 953,00 грн., веранду в'-І площею 3,4 кв.м вартістю 2 579,00 грн., сарай Г вартістю 1 598,000 грн., погріб Д вартістю 471,00 грн., майстерню Ж вартістю 5 540,00 грн., гараж З вартістю 72 505,00 грн., гараж К вартістю 15 161,00 грн., сарай Л вартістю 1 353,00 грн. Постановою від 23.03.2010 р. першого заступника начальника інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області було встановлено порушення з боку позивача вимог державних стандартів, норм і правил у сфері будівництва, правил забудови (ст. 29 Закону України «Про планування та забудову території»), оскільки все домоволодіння самовільно збудоване. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо право власності на нерухоме майно виникає з моменту реєстрації - то таке право виникає з моменту державної реєстрації. Чинне законодавство для набуття особою права власності на новостворене нерухоме майно, яке вона створила, передбачає обов'язок вчинення цією особою дій, передбачених законом, для оформлення цього права власності. Згідно з п. 4 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується відповідно до вимог необхідної містобудівної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема, вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих дій та будівельних робіт. Під належним дозволом розуміється передбачений ст.ст. 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначений ст.ст. 1, 7, 8 вищезгаданого закону, отриманої відповідно до ст.ст. 29, 31 Закону, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст. 27, 30 зазначеного закону. Право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Позивачем не надано на розгляд до суду зазначених вище дозвільних документів на початок будівельних робіт, проекту будівництва та його належного затвердження. Позивач у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України не надав доказів на підтвердження того, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько - побутові будівлі й споруди (сараї, гаражі, літні кухні тощо) відповідно до положень ст.ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), у зв'язку з цим положення ч. 5 ст. 376 не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно збудовані господарсько - побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу, тому підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed