Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що в забезпечення належного виконання кредитних зобовязань, які виникли на підставі договору №910.15860, між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] 23.07.2012 року укладено договір застави транспортного засобу HYUNDAI IX 35, 2012 року випуску, колір синій, номер шасі TMAJT81BACJ293599, реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності. Оскільки, останній платіж відповідачем внесено 01.12.2015 року, що суперечить умовам договору про щомісячне погашення заборгованості, тому позивач просив вилучити у [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави; в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля будь якій третій особі за ціною не нижче ринкової, надавши ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних і недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля тощо)та стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідачки, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №910.15860, згідно умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 169879,62 грн. на купівлю транспортного засобу зі строком користування 84 місяці. Згідно до Додатку №1 до кредитного договору Графіку щомісячних платежів, платежі з повернення кредиту здійснюються щомісячно. Згідно Договору застави транспортного засобу 910.15860 від 23.07.2012 року, для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором заставодавець [PERSON] передала у заставу Заставодержателю транспортний засіб HYUNDAI, моделі IX 35, 2012 року випуску, колір синій, номер шасі TMAJT81BACJ293599, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований МВ [PERSON]Олександрівка УДАІ УМВС України в Херсонській області 22.06.2012 року. За умовами даного договору, у разі невиконання зобовязань заставодавцем за кредитним договором заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума боргу відповідача станом на 26.05.2016 року становить: -122476,61 грн. основний борг; -10504,13 грн. прострочений борг; -21780,62 грн. прострочені проценти; -392,25 грн. строкові проценти. Останній платіж відповідача датується 26.05.2016 року. Відповідно до ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як зазначено в\~ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до\~ст.589 ЦК України, п.2.2 договору застави,\~у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, боржник належним чином не виконує свої зобовязання по погашенню заборгованості за кредитним договором і має заборгованість, суд вважає необхідним звернути стягнення на предмет застави - транспортного засобу, задовольнивши вимоги щодо укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, виходячи з наступного. Відповідно до договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою. Відповідно до\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених\~ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Однак, не підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо вилучення у відповідача транспортного засобу з огляду на наступне. За змістом\~ст. 590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави визначений\~ЦК України\~та\~Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до\~ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження»\~Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають\~\~в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення\~\~в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Порядок звернення на кошти та інше майно боржника визначені\~ ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про вилучення у відповідача предмета застави та передачу його банку, суд відповідно до вимог\~статей\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, виходив із того, що звернення стягнення на предмет застави є самостійним способом виконання рішення, а його вилучення у боржника, передача на зберігання (в управління) та реалізація в процесі примусового виконання рішення відноситься до компетенції державного виконавця, який діє в межах своїх повноважень, що визначені\~Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеногота

Outcome: partial