Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/10 частини від усіх видів заробітку або у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2006 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків. Зазначене рішення суду він виконував належним чином, проте з часом його здоров`я та матеріальний стан суттєво погіршилися. Вказав, що 15.10.2019 року його звільнено з Шебелінського відділення будівельно-монтажних робіт ШУБР «Укргазспецбудмонтаж» та на теперішній час він не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, працює час від часу, виконуючи різні роботи. На даний час на його повному утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей, дружина, яка не має можливості працевлаштуватися та його батьки, які досягли пенсійного віку та отримують мінімальні пенсії, у зв`язку з чим потребують допомоги, яку він їм постійно надає. Крім того, впродовж останніх трьох років його стан здоров`я різко погіршився, йому категорично заборонені роботи, пов`язані з фізичним навантаженням та два рази на рік необхідно проходити профілактичні курси лікування, які потребують значних матеріальних витрат. В силу зазначених причин він не маже влаштуватися на високооплачувану роботу, тому змушений час від часу виконувати разові роботи. У зв`язку із чим не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків та вважає за необхідне зменшити розмір аліментів до 1/10 частини від усіх видів заробітку або у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. Представник заявника адвокат Скульський С.І. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив, в якому просила справу розглядати за її відсутності, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначила, що позовні вимоги вважає безпідставними та не обґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, а саме наявність у нього ще двох дітей, дружини та батьків пенсіонерів не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Крім того, позивачем не доведено погіршення стану його здоров`я, так як відомостей про те, що виявлені захворювання впливають на обсяг його працездатності та про заборону фізичних навантажень надані до позову довідки не містять. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2006 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку починаючи з 08 вересня 2006 року і до повноліття дитини, але не нижче встановленого законом рівня (а.с. 9). Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Так, судом встановлено, що 30.09.2008 року змінився сімейний стан позивача. Він уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Від шлюбу має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 19, 20). За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вищенаведене свідчить про те, що позивач зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище для всіх своїх дітей, а, відповідно, сплата аліментів у встановленому судом розмірі утискує права на утримання ще двох дітей позивача. Таким чином, суд вбачає суттєву зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів (позивача), в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення з нього на користь відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на дитину щомісячно, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що на його утриманні знаходяться дружина та його батьки пенсіонери, оскільки дружина є працездатною та не позбавлена можливості працевлаштуватися, а доказів зворотного суду не надано, а також не надано доказів того, що батьки позивача потребують постійного стороннього догляду та перебувають на його утриманні. Також суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що впродовж останніх трьох років різко погіршився стан його здоров`я, внаслідок чого він не може влаштуватися на роботу, оскільки надана суду медична документація не містить доказів його непрацездатності чи заборону фізичних навантажень. Таким чином, на думку суду розумним та таким, що не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей та позивача є зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6, а не 1/10 як просив позивач. Крім того, слід зазначити, що заявляючи вимогу про зменшення розміру аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі позивач порушує питання про зміну способу їх стягнення, на що у нього відсутнє таке право, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та зменшити розмір аліментів на дитину, які стягуються з позивача за рішенням суду, до 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісяця. Пунктом 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: partial