Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено 20.07.2007 року договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом за №2297, за умовами якого [PERSON] продала [PERSON] склопункт [NUMBER] [ADDRESS] Відповідно до рішення ХМР від 19.02.2006 року за №592 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2006 року дана споруда літ «Б» за зазначеною вище адресою перебуває у власності територіальної громади міста Херсона та знаходиться в оренді у позивача, відповідно до договору оренди від 02.03.2007 року. зазначає, що договір купівлі-продажу від 20.07.2007 року порушує права право власності територіальної громади та право володіння та користування позивача. просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.07.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2297. Також просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на склопункт [NUMBER] за [PERSON], прийняте 12.07.2007 року реєстратором ХДБТІ Фесенко Т.Г., та рішення про державну реєстрацію права власності на склопункт № 19 за [PERSON], прийняте 20.07.2007 року реєстратором ХДБТІ Фесенко Т.Г. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просив їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що вважає позовні вимоги обґрунтованими та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник відповідача реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні не з'явились в судове засідання, про час слухання справи повідомлялись, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи встановлено наступне. 20.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу. За яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив склопункт [NUMBER] в [ADDRESS] Договір посвідчений нотаріально за № 2297. У п. 1.3. даного договору зазначено, що майно належить продавцю на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 07.06.2007року. У витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.2007 року за №15217209 зазначено, що власником зазначеного вище нерухомого майна є [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 07.06.2007 року. Таким чином на час укладення даного договору купівлі-продажу [PERSON] мала зареєстроване в установленому порядку право власності на нерухоме майно, тому підстав вважати, що на час укладення договору купівлі-продажу від 20.07.2007 року недодержано умови, встановлені ст. 203 ЦК України у суду не має. Що в свою чергу не тягне визнання правочину недійсним в порядку ч. 1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до інформації з ХДБТІ від 27.02.2012 року зазначено, що право власності на окремо розташовану споруду літ «Б» за адресою [ADDRESS] оформлено на територіальну громаду м. Херсона в особі Херсонської міської ради, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.12.2006 року та на [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 20.07.2007 року. Таким чином встановлено, що на час розгляду даної справи за [PERSON] право власності на наведене нерухоме майно не зареєстроване. 02.10.2012 рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 07.06.2007 року у цивільній справі №2-2692/07 про визнання права власності [PERSON] на зазначений вище склопункт за нововиявленими обставинами. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29.10.2013 року залишено без змін рішення суду від 20.08.2013 року, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на склопункт [NUMBER] зі складом, загальною площею 194,4 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] на земельній ділянці, площею 0,1136га. Підставою даного позову зазначено, що померлий [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу 20.09.2004 року даного нерухомого майна, але нотаріально даний договір не оформлено, оскільки помер [PERSON] Враховуючи, що в задоволені позову відповідач [PERSON] було відмовлено, що відповідно та встановлено зазначеним судовим рішенням факт, що договір купівлі-продажу від 20.09.2004 року про продаж зазначеного вище нерухомого майна нотаріально не посвідчений та у встановленому порядку незареєстрованим. Відповідно до ст. 220 ЦК України правочин від 20.09.2004 року є нікчемним. Наведеними рішеннями судів не застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та не прийнято рішення про скасування записів про державну реєстрацію прав власності. Щодо такого способу захисту порушеного права, як застосування наслідків недійсності нікчемного правочину зазначено у п. 7 постанови № 9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Також у п. 4 Постанови № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У п. 10 даної постанови зазначено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Також роз'яснено, що майно може бути витребувано у особи, яка не є стороною недійсного (нікчемного) правочину шляхом подання віндикаційного позову. Відповідно до ст. 388 ЦК України, право подання віндикаціного позову належить власнику майна. Таким чином підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.07.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] не має, оскільки рішення суду про визнання права власності за [PERSON] на нерухоме майно скасоване, ухвалене інше рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, встановлено, що правочин між [PERSON] та померлим [PERSON] від 20.09.2004 року є нікчемним, тому не створює прав та обов'язків для його сторін. Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.12.2006 року власником окремо розташованої споруди літ. «Б», в [ADDRESS] є територіальна громада м. Херсона в особі Херсонської міської ради. У витягу про реєстрацію права власності від 01.02.2007 року зазначено що право власності за територіальною громадою м. Херсона в особі Херсонської міської ради виникло на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2006 року, виданого ХМР на підставі рішення виконкому від 19.12.2006 року за №592. Відповідно до нотаріально посвідченого договору №1315 від 02.03.2007 року позивач із третьою особою уклали договір оренди нерухомого майна, предметом якого зазначено - окремо розташовані споруди літ. «Б», «В» за адресою [ADDRESS]. У п. 11.1 даного договору зазначено, що договір оренди діє з другого березня 2007 року до другого березня 2010 року. Відповідно до п. 11.9 договору передбачено можливість пролонгації даного договору. Додатковий договір № 4 до даного договору оренди суд до уваги не бере, оскільки він нотаріально не посвідчений, а відповідно до ст. 793 ч. 2 ЦК передбачено нотаріальне посвідчення нерухомого майна. Право власності за територіальною громадою міста Херсона зареєстроване саме на нерухоме майно. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала того факту, що позивач є орендарем комунального майна, сплачує орендну плату, користується спорудою літ. «Б» [ADDRESS] Суд погоджується з тим фактом, що наявність реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] порушує права позивача як орендаря нерухомого майна, позивач як орендар володію на підставі договору з власником майном (ст. 398 ЦК України), та має права встановлені п. 6 Договору оренди. Разом з тим, враховуючи що власником нерухомого майна є територіальна громада міста Херсона в особі Херсонської міської ради, наведені вище обставини та факти встановлені судом, суд вважає, що обраний спосіб захисту не відповідає порушеному права позивача, як орендаря, оскільки він не ґрунтується на вимогам зазначених в тексті рішення норм права та не узгоджується з роз'ясненнями наведеними в даному рішенні Пленуму Верховного суду України, що містяться в Постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими в повному об'ємі та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed