Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 07 червня 2016 року між ним та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Великоберезнянським РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області, актовий запис №12. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , які проживаєте з позивачем. Позивач зазначив, що за останні місяці сімейне життя погіршилося, шлюбні відносини фактично припинені та на сьогоднішній день їх не підтримуємо. Відповідачка веде нестабільний спосіб життя і практично дітьми не займається. Остання вчиняє сварки та у неї відсутнє бажання утримувати сім`ю в спокійній та благоприємній обстановці. Вказані обставини привели до постійних конфліктів та втрати почуття поваги та любові між нами. Подальше спільне життя є неможливим. Спільне господарство не ведеться. Зважаючи на це, вважає, що шлюб існує лише формально й подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить моїм інтересам та інтересам наших дітей. Враховуючи наведене позивач просить шлюб між ними розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (дві тисячі) гривень щомісячно і до досягнення повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав суду заяву в якій просить справу розгляд без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково. Погодилася на розірвання шлюбу, а щодо вимоги про стягнення аліментів зазначили, що позивач на даний час проходить військову службу за контрактом, вдома не перебуває і відповідно діти знаходяться на утриманні відповідачки і проживають разом з нею. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Гайданка Т.М. позицію відповідачки підтримав. \~ \~ \~ \~Заслухавши відповідачку, її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Великоберезнянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 12, про що свідчить свідоцтво про шлюбу серії [NUMBER] від 07 червня 2016 року. Також встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 червня 2016 року Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] , народилася [INFO] , в графі «батько» зазначено [PERSON] , тобто позивач, в графі «мати» - [PERSON] . Згідно копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 червня 2016 року Великоберезнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, [PERSON] , народилася [INFO] , в графі «батько» зазначено [PERSON] , тобто позивач, в графі «мати» - [PERSON] . Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально, оскільки між подружжям втрачено почуття\~любові та\~поваги один до одного, фактичні шлюбні відносини припинені.\~ Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття любові, поваги та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 цього Кодексу\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , з 12 вересня 2019 року призначено на посаду водія-заправника автомобільного відділення підвозу пального та мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення військової частини [NUMBER] , що підтверджено витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] від 12 вересня 2019 року №194, що дозволяє суду зробити висновок, що позивач на даний час вдома не проживає. Належних і допустимих доказів підтвердження того, що діти перебувають на утриманні позивача, таким суду не надано. Твердження відповідача про те, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні не спростовано. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей недостатньо обґрунтованим і недоведеним документальними доказами, що не дає підстав для стягнення аліментів з відповідача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial