Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 22.08.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 50010265, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 220 431 грн. 20 коп., що еквівалентно 27 080 дол. США 00 центів та суму додаткового кредиту у розмірі 61 858 грн. 30 коп., що еквівалентно 7 599 дол. США 30 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 15.08.2018 року, для купівлі автомобіля. Оскільки, починаючи з липня 2017 року відповідач перестав виконувати свої зобов`язання за договором, то позивачем було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, проте відповідач у зазначений у вимозі строк суму кредиту не повернув та не сплатив заборгованість. А тому, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, у розмірі 90 869 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в зв`язку з запровадженням карантину, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Так, судом встановлено, що 22.08.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 50010265, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 220 431 грн. 20 коп., що еквівалентно 27 080 дол. США 00 центів та суму додаткового кредиту у розмірі 61 858 грн. 30 коп., що еквівалентно 7 599 дол. США 30 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 15.08.2018 року, з цільовим призначенням для купівлі автомобіля марки VW, модель Т5GР Каsten, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см. та оплати страхових платежів, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплативши відсотки та інші платежі, визначені договором. Встановлено, що виконання зобов`язання за договором було забезпечене заставою, у зв`язку із чим між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу №50010265 від 29.08.2013 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Т5GР Каsten, 2013 року виробництва, кузов № [NUMBER] з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., що належав йому на праві власності. У зв`язку із неналежними виконанням відповідачем умов Кредитного договору та порушення термінів повернення Кредиту, позивачем було надіслано відповідачу Вимогу щодо дострокового повернення Кредиту та ініційовано судовий спір. Факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору встановлено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2017 року у справі за №357/10707/17, яким вимоги позивача ТОВ з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, зокрема, було стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в сумі 394 459 грн. 51 коп. та 6 315 грн. 94 коп. судового збору. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеним рішенням встановлено, обставини, а саме наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором №50010265 від 22.08.2013 року та її розмір станом на 13.07.2017 року (а.с.35-38). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на свій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. В межах розгляду цивільної справи №357/10707/17, не розглядалося питання щодо стягнення з [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.07.2017 по 27.12.2019. Позивач зазначає, що з дня набрання законної сили рішенням по справі №357/10707/17, по даний час, відповідач рішення суду не виконав, предмет застави не реалізовано та відповідно кошти від реалізації на погашення заборгованості відповідача не надходили, заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення. Позивачем донараховано 3% річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення 30 390 грн. 18 коп. (сума заборгованості з оплати чергових платежів за додатковим кредитом) за 898 днів, за період з 13.07.2017 по 27.12.2019 в розмірі 2243 грн. 05 коп. /30390,18*0,03 *898/365=2243,05грн./ Також судовим рішенням у справі №357/10707/17 встановлено наявність заборгованості відповідача з дострокового повернення Кредиту та додаткового кредиту, а саме: 298 115 грн. 02 коп. - сума заборгованості за кредитом та додатковим кредитом; На підставі, ст. 625 ЦК України, позивачем донараховано 3% річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення 298 115 грн. 02 коп. (сума заборгованості з дострокового повернення Кредиту та додаткового кредиту) за 898 днів, за період з 13.07.2017 по 27.12.2019 в розмірі 22003,34 грн. /298115.02*0,03 *898/365=22003,34грн./ Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №761/1617/15-ц, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. В даному випадку, з моменту виставлення рахунків, розмір заборгованості визначено у національній валюті - гривні та відповідно інфляційні витрати за період з 13.07.2017 по 27.12.2019р. підлягають стягненню з відповідача в порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. На підставі ст. 625 ЦК України, позивачем розраховано інфляційне збільшення суми заборгованості по сплаті чергових платежів за додатковим кредитом за період з 13.07.2017 по 27.12.2019 в розмірі 6 163,33 грн. /30390.18*1.203-30390.18=6163,33 грн./ Сума заборгованості за кредитом та додатковим кредитом, у розмірі 298 115 грн. 02 коп., визначена саме в гривні із застосуванням обмінного курсу обумовленого сторонами в договорі, а отже інфляційні втрати за період з 13.07.2017 по 27.12.2019 підлягають стягненню з відповідача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивачем розраховано інфляційне збільшення суми заборгованості з дострокового повернення Кредиту за період з 13.07.2017р. по 27.12.2019р. в розмірі 60 459,72 грн. /298115,02*1.203-298115.02=60 459,72грн./ Суд вважає обґрунтованим наведений вище розрахунок розміру інфляційних витрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання із сплати заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом і заборгованості за кредитом та додатковим кредитом, за період з 13.07.2017 року по 27.12.2019 року, що вцілому становить 90 869,44 грн. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15 виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору зроблено висновок, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно, ст. 625 ЦК Укрпаїни боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, в даному випадку, встановленим є те, що позивач звертався до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту, та провів нарахування відповідачу заборгованості згідно умов кредитного договору станом на 13.07.2017 року, а тому з 13.07.2017 року у позивача виникло право забезпечувати свої інтереси відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача судові витрати по справі, які складаються з коштів за надану відповідачу правову допомогу на загальну суму 17102 грн. 00 коп. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 10.04.2018 року, укладений між Адвокатським Об`єднанням «КПД Консалтинг» та ТОВ «Порше Мобіліті», Заявку на надання послуг №58 від 25 жовтня 2019 року до Договору про надання юридичних послуг від 10.04.2018. Відповідно до пункту 4.1. Заявки на надання послуг №58 за представництво інтересів позивача по справі [PERSON] у суді першої інстанції Клієнт сплачує 12 500 грн. 00 коп., крім того ПДВ 2 500 грн. 00коп. Всього разом з ПДВ позивач сплатив 15 000 грн. (а.с.55-63). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір та випрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Однак, позивачем не надано жодного належного доказу (квитанції, чеку) в підтвердження витрат, пов`язаних з вчиненням дій необхідних для підготовки справи до розгляду (поштові витрати) на суму 500 грн., а тому суд відмовляє в стягненні з відповідача 500 грн., як судових витрат Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial