Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та уточненнями до нього (а.с. 52-54), мотивуючи свої вимоги тим, що є власником 4/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: м. Суми, вул. Чехова, буд. 34, розташований на земельній ділянці Сумської міської ради. Іншими співвласниками є його рідні брати відповідачі, місцезнаходження яких йому невідоме. З 1982 року та по сьогоднішній день він разом зі своєю дружиною продовжують проживати в будинку, користуються усіма надвірними господарськими будівлями та спорудами, тобто добросовісно та відкрито володіють цим майном більше десяти років, одноособово утримують будинок, за власні кошти постійно роблять в ньому поточний та капітальний ремонт, ведуть господарство, сплачують комунальні платежі за цією адресою. Оскільки жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України набув право власності на весь будинок, а тому просить позов задовольнити і визнати за ним право власності на 6/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 34 по вул. Чехова в м. Суми в порядку набувальної давності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав і просить його задовольнити. 16.06.2016 року надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на позовні вимоги не надали. Представник третьої особи [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що відсутні будь-які правові підстави для набуття позивачем права власності на 6/10 частину будинку, адже є інші співвласники, які відомі і не позбавлені права власності на свої частки будинку. Крім цього, відсутні докази, що позивач постійно мешкає у спірному будинку, адже є і відповідна довідка, що він не зареєстрований у цьому будинку. Просить відмовити у задоволенні позову за необгрунтованістю. (а.с. 35-36) Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді підтвердили те, що позивач з дитинства проживає у будинку по вул.. Чехова № 34 у м. Суми, а зараз із дружиною господарюють, утримують цей будинок та обробляють земельну ділянку. Натомість відповідачів ніколи не бачили у будинку, щоб вони користувались ним чи проживали. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої сооби, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Під час розгляду справи встановлено, що згідно договору дарування від 12.11.2004 року позивачу [PERSON] на праві власності належить 4/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих та побутових будівель за адресою м. Суми. вул. Чехова, 34, розташований на земельній ділянці Сумської міської ради (а.с. 11-14) Відповідно до довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради за № 7832 від 03.08.2015 р. за адресою: м. Суми, вул. Чехова, буд. 34 ніхто не зареєстрований. (а.с. 10) Ця обставина підтверджується також довідками відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Сумській області, в яких вказано, що відповідачі не зареєстровані у спірному будинку. (а.с. 78-80) У довіреності від 17.08.2015 року зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] (а.с. 15) Як убачається із копії технічного паспорту на будинок № 34 по вул.. Чехова у м. Суми, матеріалів інвентаризаційної справи № 70951 і не заперечується самим позивачем, співвласниками цього майна є [PERSON], який володіє 1/10 частиною будинку, [PERSON], який має у власності 1/10 частину будинку та [PERSON], який є співвласником 4/10 частини житла. Ці особи отримали частки у спільному майні в порядку спадкування згідно свідоцтва про право на спадщину від 03.03.1961 року , виданого нотаріусом Сумської державної нотаріальної контори (а.с. 7-9) Листом від 16.05.2016 року КП «Міськводоканал» СМР та листом від 13.05.2016 року ПАТ «Сумиобленерго» позивач [PERSON] зареєстрований як споживач води і електроенергії, сплачує кошти за користування послугами. (а.с. 123-128, 136) Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст. 344 ЦК України 2003 року особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001 року. Спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин- тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ»\~\~№ 5 від 7 лютого\~\~\~\~2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей\~15,\~16 ЦК України, а також ч. 4\~ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Натомість, встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач [PERSON] достовірно знає, що крім нього, співвласниками спірного будинку є його брати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в установленому законом порядку права власності не позбавлялися. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Більш того, в матеріалах інвентаризаційної справи на а.с. 60 міститься довіреність від 17.09.2004 року, в якій вказано, що [PERSON] уповноважує [PERSON] управляти, користуватися належною йому частиною житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель за адресою м. Суми, вул. Чехова, 34 , також надає право здійснювати нагляд за його частиною будинку, здійснювати необхідні платежі тощо. Розпоряджень про вчинення інших дій (продаж, дарування та ін.) щодо частки його у будинку [PERSON] позивачу не надавав. Також, ті обставини, що відповідачі не проживають у спірному будинку тривалий час, невідомо де знаходяться, не спілкуються з позивачем, не сплачують комунальних послуг, не можуть слугувати підставами для позбавлення їх права власності у відповідності до чинного законодавства і згідно ст. 344 ЦК України. На думку суду, [PERSON] не довів в суді наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України для визнання права власності на майно за набувальною давністю, а тому відсутні законні підстави для визнання за ним право власності на 6/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями № 34 по вул. Чехова в м. Суми.

Outcome: dismissed