Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив розірвати шлюб із відповідачкою посилаючись на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, що привело до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного, крім того, позивач і відповідачка спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують з червня 2014р. В обґрунтування вимог щодо визначення місця проживання дитини посилався на те, що від шлюбу народився син [PERSON] [INFO]. Після припинення шлюбних відносин, відповідачка вчиняла спроби вивезти дитину в село за місцем проживання її батьків. Неповнолітній [PERSON] не бажає виїжджати з м. Одеси та виявляє бажання проживати із ним а не із матір'ю. Крім того, позивач пояснив, що він має всі умови для проживання дитини, її виховання, має стабільну заробітну плату, будь які протипоказання щодо неможливості проживання дитини із ним відсутні. Відповідачка, вимоги позову в частині розірвання шлюбу визнала, в частині визначення місця проживання дитини не заперечувала щоб неповнолітній [PERSON] проживав із позивачем, за місцем його реєстрації. Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в судовому засіданні, підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] [INFO] в квартирі [ADDRESS]. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Крім визнання відповідачкою позову, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 липня 2005 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 5). Сім'я існує формально, подальше збереження сім'ї не можливо, оскільки подружжя спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують з червня 2014р. Від шлюбних відносин мають неповнолітніх дочку [PERSON] 2000 р.н., та сина [PERSON] [INFO]. [PERSON] досягла 14 років та самостійно обирає місце свого проживання. неповнолітній [PERSON], проживає із батьком за зареєстрованим місцем проживання в квартирі [ADDRESS] про що особисто написав відповідну заяву Службі у справах дітей Одеської міської ради. Крім того, встановлено, що позивач він має всі умови для проживання дитини, її виховання, має стабільну заробітну плату, будь які протипоказання щодо неможливості проживання дитини із ним відсутні. В силу ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Статтею 110 СК України, визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 161 СК України встановлено, що суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає задоволенню, визнання [PERSON], позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб та відповідає інтересам дитини, а встановлені судом обставини підтверджуються висновком органу опіки та піклування № 01-05-1/2706вх, від 28.10.2014р. На підставі ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved