Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 8608,19 грн. , з яких: 7524,10 страхове відшкодування , 510,19 грн. пеня , 461,97 інфляційні збитки , 111,93 грн. 3 %річних. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.10.2020 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,яка сталася в смт Пісочин Харківської області , вул. Полтавське шосе , 147 , за участі позивача ,який рухався на автомобілі Шкода , д.н. [NUMBER] та третьої особи , який рухався на автомобілі ЗАЗ 1102 , д.н. [NUMBER] , автомобіль позивача отримав механічні пошкодження . На момент пригоди цивільно - правова відповідальність автомобіля відповідача застрахована у ТДВ «МСК» . 13.10.2020 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та подав заяву з документами для виплати страхового відшкодування. 15.12.2020 року позивачем отримано лист від відповідача про погодження страхового відшкодування в розмірі 7524,10 грн. 18.12.2020року позивачем отримано лист про визнання події страховим випадком і визначення страхового відшкодування в розмірі 7524,10 грн. Проте , станом на 11.07.2021 року страхове відшкодування позивачу не виплачено . В зв,язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування позивач просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні збитки та 3% річних. Ухвалою судді від 14 вересня 2021 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою суду визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін була направлена учасникам справи . У встановлений судом строк відповідач не надав відзив на позовну заяву. Дана справа є незначної складності, тому при відкритті провадження вирішено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 7 ст.277 ЦПК України, частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 12.10.2020 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,яка сталася в смт Пісочин Харківської області , вул. Полтавське шосе , 147 , за участі позивача ,який рухався на автомобілі Шкода , д.н. [NUMBER] та третьої особи , який рухався на автомобілі ЗАЗ 1102 , д.н. [NUMBER] , автомобіль позивача отримав механічні пошкодження . На момент пригоди цивільно - правова відповідальність автомобіля ЗАЗ 1102 , д.н. [NUMBER] застрахована у ТДВ «МСК» . 13.10.2020 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку та подав заяву з документами для виплати страхового відшкодування. 15.12.2020 року позивачем отримано лист від відповідача про погодження страхового відшкодування в розмірі 7524,10 грн. 18.12.2020 року позивачем отримано лист про визнання події страховим випадком і визначення страхового відшкодування в розмірі 7524,10 грн. Станом на 11.07.2021 року страхове відшкодування позивачу не виплачено . За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. З врахуванням вищезазначеного, позовні вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі 7524,10 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п.36.5. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Строк виплати страхового відшкодування, визначений п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплив 11 січня 2021 року, а тому наявні підстави стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 12 січня 2021 року по 11 липня 2021 року в розмірі 111,93 грн., та інфляційні витрати в сумі 461,97 грн. за цей же період, а також пені в розмірі 510,19 грн. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріального збитку обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved