Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом в обґрунтування своїх вимог якого зазначив, що відповідно до спеціального законодавства батьку відповідача [PERSON], як інваліду було надано автомобіль марки «ЗАЗ 110206», 2002 року випуску. 29 вересня 2006 року [PERSON] помер, у звязку з чим вказаний автомобіль підлягав поверненню. Посилаючись на те, що про підстави повернення зазначеного автомобіля позивач дізнався лише у 2014 році, позивач просить вилучити у відповідача на свою користь зазначений автомобіль. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач і його представник в судовому засіданні заперечили щодо заявлених вимог та просили відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідач також інвалідом та зареєстрований за тією ж адресою, що і був зареєстрований його батько. Також, представник відповідача заявив про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача і представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] приймання-передачі транспортного засобу від 19 лютого 2002 року, управлінням Київської обласної державної адміністрації було передано інваліду [PERSON] автомобіль марки «ЗАЗ 110206», 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с. 11). 29 вересня 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 091878 від 10 жовтня 2007 року (а.с. 16). Механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» інвалідів, зокрема дітей-інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку, визначено Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999. Так, абзацом третім пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями передбачено, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід, який: - мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; - був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; - не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем в судовому засіданні надано письмові докази, а саме: копію Довідки до акта огляду МСЕК № 282511 від 26.03.2007 року та копію витягу з будинкової книги, з яких, як і з копії паспорта громадянина України вбачається, що відповідачу з 26.03.2007 року, тобто до смерті його батька, встановлено другу групу інвалідності довічно та, на час смерті батька, він був зареєстрований за місцем його реєстрації (а.с. 8, 66, 67 69). Разом з цим, під час розгляду справи стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б вказували на існування тих обставин, що відповідач, який є інвалідом, мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті його батька або протягом не більше 6 місяців з дня смерті [PERSON] та не має іншого автомобіля. Отже, підстав для залишення спірного автомобіля у користуванні відповідача відповідно до абзацу третього пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, на який посилається сторона відповідача як на підставу своїх заперечень немає. Одночасно, суд звертає увагу на наступне. Після смерті інваліда, автомобіль строк експлуатації якого менше ніж 10 років, не залишається у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід, так би мовити «автоматично» чи за мовчазною згодою. Зокрема, для залишення автомобіля у користуванні сімї інваліда після його смерті, якщо в ній є інвалід, особи, які є членами сімї померлого, зобовязані вчинити певні дії щодо належного оформлення своїх прав на такий автомобіль. Відповідно до абзацу четвертого пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, перереєстрація автомобіля на імя інваліда з числа членів сімї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики; до визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сімї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції; довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва відповідним управлінням виконавчої дирекції. Під час розгляду справи в судовому засіданні відповідач на запитання головуючого пояснив, що після смерті його батька він не вчиняв жодних дій стосовно переоформлення даного автомобіля та не звертався до будь-яких державних органів щодо вирішення питання про подальшу експлуатацію спірного автомобіля, оскільки інші особи розяснили йому, що він має право на цей автомобіль. Навпаки, відповідач звертався до управління соціального захисту населення із заявою від 06.03.2014 року у якій висловив бажання здати автомобіль переданий його батьку (а.с. 18). Однак, в подальшому відповідач змінив свою думку та відмовився від транспортування даного автомобіля, повідомивши працівникам СУВПІ «Інавтоцентр», що він вважає автомобіль своєю спадщиною і здавати не буде, що підтверджується відповідним листом від 15.08.2014 року (а.с. 21). Дані про те, що відповідач відповідно до абзацу пятого пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, як член сімї померлого інваліда, який є також інвалідом, скористався наданим йому правом повторно стати на облік, у суду відсутні. Згідно із вимогами абзацу восьмого пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, за відсутності підстав для залишення автомобіля після смерті інваліда у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Та обставина, що відповідач відповідно до запису у Свідоцтві про реєстрації ТЗ на спірний автомобіль має право на керування вказаним автомобілем, на яку посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, на переконання суду, не є належною правовою підставою для володіння, користування і розпорядження відповідачем автомобілем марки «ЗАЗ 110206» та не створює останньому жодних правових приводів для утримання у своєму володінні спірного майна. Тобто, Згідно із вимогами абзацу восьмого пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, за відсутності підстав для залишення автомобіля після смерті інваліда у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для залишення автомобіля після смерті [PERSON] у користуванні його сімї, в якій є інвалід відсутні, а тому автомобіль повинен був бути повернутим (вилученим) головному, районному управлінню соціального захисту у повному комплекті. Відповідач утримує спірний автомобіль у себе. Частина перша статті 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається із доданих до позову письмових доказів, виданий Управлінням соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації [PERSON] автомобіль є власністю держави (а.с. 14). Норми статті 1212 ЦК України передбачають, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно; особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, положення цієї глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно із частиною першою статті 1213 ЦК України, набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Тобто, з урахуванням наведених вимог законодавства, відповідач зобовязаний повернути наданий його батьку автомобіль. Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль залишився у відповідача та перебуває у його володінні і користуванні без належних правових підстав, суд приходить до висновку, що вказане майно на підставі статті 387 ЦК України слід витребувати від відповідача на користь відповідного уповноваженого органу держави, яким є Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації. Вирішуючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Листом від 06.03.2014 року № 17-12/729 Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області просило Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації вилучити у [PERSON] автомобіль наданий йому батьку (а.с. 17). Оскільки вказаний лист позивачем було отримано 21 березня 2014 року, про що свідчить відбиток штампу вхідної кореспонденції департаменту за вхідним № 672, суд приходить до висновку, що саме в березні 2014 року позивач дізнався про існування підстав та необхідність повернення спірного автомобіля. Будь-які інші обєктивні докази щодо моменту, коли позивачу стало відомо або він мав дізнатись про факт смерті [PERSON], суду не надані, а отримані на запит суду документи з листування Управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та [PERSON] не спростовують тверджень позивача про початок перебігу строку позовної давності. Тобто, заява представника відповідача про застосування строків позовної давності є такою, що не підлягає задоволенню як необґрунтована. [PERSON] таких обставин, суд встановив, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved