Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом було уточнено (а.с. 138,148) та остаточно просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.2007 р. по 01.10.2016 р. в сумі 4033,90 грн., посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER]. Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з 01.10.2007 р. по 01.10.2016 р., відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Представник позивача Скиданенко О.А. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з наведених в позовній заяві підстав та вказала, що строк позовної давності не пропущений, оскільки відповідач періодично сплачував платежі, тим самим перериваючи строк позовної давності, просила задовольнити позов з урахуванням уточненої суми та періоду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні з тих підстав, що до позовної заяви надана довіреність представника позивача, яка викладена іноземною мовою, відсутні дати засвідчення копії довіреності, а також інших документів, які додані до позову та позивачем не представлено виписаних рахунків, які зазначені в останньому стовпчику виписки з особового рахунку; позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в ній не зазначені докази, які підтверджують кожну обставину; відповідач не укладав договору з позивачем про надання послуг з теплопостачання, що свідчить про відсутність між ними договірних відносин та крім того, він не надав позивачу згоду на обробку своїх персональних даних та заявили про необхідність застосування позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія», що надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на ім'я відповідача [NUMBER] та відповідач є власником зазначеної ним квартири, що ним було підтверджено в судовому засіданні. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2007 року по 01 жовтня 2016 року по особовому рахунку [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 4033,90 грн. (виписка з особового рахунку а.с.139-141). Розрахунок здійснено на основі тарифів, погоджених рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області від 5 березня 2008 року №173 (а.с.19) та від 1 жовтня 2008 року №729 (а.с.14), а також затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 грудня 2010 року №1831 (а.с.18 на звороті). Доказів, які б спростовували розмір вказаної заборгованості чи її погашення суду не представлено. Суми оплати за послуги з теплопостачання зазначені в квитанціях, які додані до матеріалів справи, вже вказані у виписці з особового рахунку. Згідно з п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до ч.5 п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Вирішуючи заяву відповідача та його представника про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. Згідно копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2015 року у видачі судового наказу про стягнення вищевказаної заборгованості позивачу було відмовлено (а.с.4). Роз'яснено про право позивача на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п'ятою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Встановлено, що відповідач багаторазово протягом жовтня 2007 р. - жовтня 2016 року частково оплачував послуги з теплопостачання. Вчинення таких дій щодо оплати свідчить про визнання відповідачем свого боргу та переривало перебіг позовної давності. Крім того, відповідач отримував субсидію. Відтак, встановивши викладені факти, суд вважає неможливим застосування строку позовної давності до вимог позивача. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач-споживач не здійснив оплату за послуги з постачання теплової енергії, надані позивачем, за період з 01.10.2007 року по 01.10.2016 року, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

Outcome: approved