Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про визнання договору удаваним, мотивуючи тим, що 04.02.2011 року він надав [PERSON] позику у розмірі 480000 грн. У розписці відповідач зобовязалася повернути борг до 31.12.2011 року. У звязку зі скрутним становищем відповідача строк повернення позики неодноразово відкладався. До теперішнього часу відповідач борг не повернула. На його неодноразові прохання про добровільне повернення боргу відповідач не відреагувала. Пунктом 7 договору позики передбачено, що у випадку якщо позичальник не поверне грошові кошти у строк, передбачений договором, позичальник передає позикодавцю в рахунок погашення боргу обєкт нерухомості, а саме 50% або 1/2 частину обєкту нерухомості за адресою: м. Херсон, вул. І.Кулика, 30-а (кафе-корчма), що належить позичальнику на підставі права власності на нерухоме майно. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу. У звязку з викладеним просить визнати удаваним договір позики від 04.02.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину обєкту нерухомості за адресою: м. Херсон, вул. І.Кулика, 3-а (кафе-корчма); стягнути з відповідача судовий збір. Позивач в судове засідання надав заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач та її представник в судове засідання надали заяви, в яких просили проводити розгляд справи без їх участі. Крім того, відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 04.02.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 480000 грн., які вона зобовязалася повернути в строк до 31.12.2011 року. Однак у встановлені строки і по теперішній час відповідачем не було повернуто суму позики. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Із системного аналізу вказаної норми права вбачається, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили, тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Особа, яка стверджує про укладення правочину з метою приховати інший правочин, повинна довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, за удаваним правочином настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Отже, виходячи зі змісту указаної норми, сторони вчиняють певний правочин для приховання іншого правочину, який вони (ці ж сторони) насправді вчинили. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач не повернула позичені кошти, у визначений договором строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти і або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 7 договору позики сторонами погоджено, що у разі неповернення суми позики у встановлений договором строк, позичальник передає позикодавцю в рахунок погашення боргу обєкт нерухомості, а саме: 50% або 1/2 частину обєкту нерухомості за адресою: м. Херсон, вул. І.Кулика, 30-а (кафе-корчма), що належить позичальнику на підставі права власності. [PERSON] є власником нерухомого майна: будівель та споруд кафе, що знаходяться за адресою: м. Херсон, вул. І.Кулика, 30-а, що підтверджується договором дарування від 14.10.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39870935 від 30.06.2015 року. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи, або за вмотивованим клопотанням учасники справи.

Outcome: approved