Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 03.10.1998 року до 08.10.2013 року сторони перебували у шлюбі. В період шлюбу у жовтні 2005 року за спільні кошти подружжя було придбано житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: м. Херсон, вул.3-я [PERSON], 16 розташований на земельній ділянці площею 508 кв.м. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано на відповідача [PERSON], що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.08.2016 р. У квітні 2016 року [PERSON] заявив колишній дружині про бажання проживати у спірному будинку та в усному порядку запропонував [PERSON] звільнити дві кімнати на вибір з чотирьох наявних. Проте відповідач на таку пропозицію не реагує та не бажає у добровільному порядку проведення розподілу вказаного майна та заперечує право власності на частину вказаного спільного майна. У звязку з наведеним просить визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами №16 за адресою: м. Херсон, по вул.3-ій [PERSON] на земельній ділянці загальною площею 508 кв.м. та стягнути на його користь понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача надала заяву про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 08.10.2013 року встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.1998 року по 08.10.2013р. Вказаним рішенням шлюб було розірвано з підстав несумісного характеру та втрати почуття любові та поваги один до одного. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.10.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №5783 [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами №16 за адресою: м. Херсон, по вул.3-ій [PERSON] на земельній ділянці загальною площею 508 кв.м., що також підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.08.2016 р. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 190 Цивільного кодексу України встановлено, що під майном, як особливим об'єктом розуміється окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.372 ЦК України - у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до Постанови ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України); Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved