Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом до відповідача в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №16-627/У15 від 23.03.2011 року укладений між ВАТ «Трест «Київміськбуд - 3», відповідачем та АТ ХК «Київміськбуд» в частині власника майнових прав відповідача, визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 27.10.2011 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення «Виконавчий орган Київської міської ради» відповідачу та визнати право власності на майнові права на квартиру [ADDRESS] (далі - спірна квартира) за позивачем, припинивши право власності відповідача на ці майнові права. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач ніколи для особистих потреб не придбавав спірної квартири, власних коштів на її придбання не мав, а кошти, які було внесено за неї, належать саме позивачу. Також вказував на те, що дана квартира придбавалася на ім'я відповідача у зв'язку із прийняттям відповідного рішення на сімейних зборах родичів сторін та за ініціативою їх матері. Підставою для цього послугували нездорова атмосфера в родині, яка виразилася у виникненні конфліктних ситуацій, звернень відповідача до правоохоронних органів та намаганні перешкодити позивачу користуватися фактично його власністю, яка знаходиться в с. Лютіж Київської обл. Також вказував на те, що він є співзасновником ТОВ «Компанія Рікон» і майно, яке знаходиться в с. Лютіж Київської обл. раніше було зареєстроване на його дружину, яка інколи виступала майновим поручителем за кредитними договорами товариства. Після того, як відповідач отримав тяжку травму, з причин неможливості знаходити вільне спілкування із людьми та часткове відгалуження його від навколишнього світу, було прийнято рішення зареєструвати вказане майно саме на відповідача з метою покращення його стану здоров'я, набуття відчуття потрібності в суспільстві, знаходження нових інтересів та мети в житті, оскільки житловий будинок в с. Лютіж Київської обл. добудований не був. Однак такі дії позивача не покращили атмосфери в родині та призвели до труднощів в діяльності ТОВ «Компанія Рікон» з причин неоднозначної поведінки самого відповідача. Позивач вважає, що оскільки спірна квартира була ним придбана з метою покращення родинної атмосфери, відновлення стану здоров'я відповідача та за умови відсутності у нього претензій на майно, яке знаходиться в с. Лютіж Київської обл., він має право вимагати визнання за ним прав на спірну квартиру, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, від претензій на майно позивача в с. Лютіж Київської обл. не відмовився, жодних дій по ремонту, збереженню та використанню спірної квартири не зробив, чим порушив домовленості між ними та поставив позивача у скрутне матеріальне становище у зв'язку із купівлею ним спірної квартири за позичкові кошти. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що спірна квартира була придбана відповідачем за власні кошти, які ним було одержано від реалізації власного майна. Майно яке знаходиться в с. Лютіж Київської обл. також належить йому, тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Представник третьої особи ВАТ «Трест «Київміськбуд - 3», правонаступником якого є ПАТ «Трест «Київміськбуд - №3» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав пояснення на позовну заяву в якій вказував про те, що фактично не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки всі кошти за спірну квартиру в розмірі 1 401 101,60 грн. вносилися позивачем. Представник третьої особи АТ Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надав свої пояснення щодо позову в яких заперечував проти його задоволення посилаючись на його безпідставність. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові пояснення третіх осіб, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 20.07.2010 року між АТ ХК «Київміськбуд» та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу майнових прав №16-627/к359 відповідно до умов якого АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» продало, а відповідач придбав спірну трьохкімнатну квартиру загальною площею 119,03 кв. м., житловою площею 63,67 кв.м.. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги від 23.03.2011 року відповідач набув право вимоги на об'єкт - майнові права на спірну квартиру за умови сплати відповідачем на рахунок ВАТ «Трест «Київміськбуд - 3» 1 401 101,60 грн. наступним чином: - 420 330,48 грн. у термін до 25.03.2011 року; - 980 771, 12 грн. у термін до 10.06.2011 року . Зазначені вище кошти були внесені на рахунок ВАТ «Трест «Київміськбуд - 3». У зв'язку із сплатою коштів на рахунок ВАТ «Трест «Київміськбуд - 3» за спірну квартиру, 27.10.2011 року Головним управлінням житлового забезпечення «Виконавчий орган Київської міської ради» було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я відповідача. Як на підставу для відмови в задоволенні позову відповідач посилається на те, що ним, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 24.12.2010 року за належну йому квартиру [ADDRESS] було отримано від своєї матері кошти в розмірі 1 262 166 грн. (а.с.27), що й було витрачено на придбання спірної квартири. В судовому засіданні відповідач пояснив, що йому не відомо ким та коли саме передавалися кошти за продаж вищенаведеної квартири, за які кошти вказана квартира придбавалася у його власність та з якою метою. Крім цього зазначав, що зазначений вище договір купівлі - продажу квартири на даний момент є дійсним. Згідно із відомостями центральної бази Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів щодо відповідача від 28.11.2013 року (а.с.151-163) вбачається, що останній раз відповідач отримував кошти ще 30.05.2008 року працюючи на підприємстві ТОВ «Компанія Рікон», засновником якого є позивач. Проти даного факту відповідач не заперечував та визнав його. З наданої відповідачем анкети клієнта фізичної особи, яка заповнювалася в ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» від 16.06.2011 року самим відповідачем (а.с.190) вбачається, що станом на 16.06.2011 року відповідач не працює, доходу не має, депозитних вкладів не має, приватним підприємцем не зареєстрований, кошти для здійснення платежу за спірну квартиру отримав у матері в борг. З наданої відповідачем анкети клієнта фізичної особи, яка заповнювалася в ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» від 25.03.2011 року самим відповідачем (а.с.191) вбачається, що відповідач не працює, його середньомісячний дохід становить 800 грн., додаткового доходу не має, депозитів не має, власності та цінних паперів не має, а кошти для сплати за спірну квартиру отримав в борг у своєї матері. В судовому засіданні відповідач особисто визнав правильність відомостей, які було ним внесено у вищевказані анкети. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що всі кошти на придбання спірної квартири належали позивачу. Підставою для придбання даної квартири було рішення родини, на якому позивач погодився з її пропозицією придбати на ім'я відповідача спірну квартиру з метою покращення стану його здоров'я та припинення посягань на нерухоме майно, яке знаходиться по [ADDRESS] та фактично належить позивачу, оскільки було ним придбано за власні кошти. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що на родинних зборах було прийнято рішення про необхідність купівлі позивачем за власні кошти на ім'я відповідача спірної квартири з метою покращення атмосфери в родині та припинення відповідачем спору з приводу нерухомого майна, яке знаходиться в с. Лютіж Вишгородського району Київської обл. та фактично належить позивачу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що кошти, за які придбавалася спірна квартира належали позивачу, оскільки під час здійснення оплати за неї, відповідач особистих коштів не мав, ніде не працював, а кошти йому дала мати, які отримала від позивача. Також повідомив, що фактичний спір між сторонами виник у зв'язку із не виконанням відповідачем домовленостей, щодо його претензій на майно позивача, що знаходиться в с. Лютіж Вишгородського району Київської обл. та тимчасово було зареєстровано на ім'я відповідача з метою покращення його стану здоров'я. Позивач, який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка повідомив, що кошти, які були ним витрачені на придбання спірної квартири були отримані ним в борг від [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і він особисто зобов'язаний їх повернути. При прийнятті рішення про придбання на ім'я відповідача спірної квартири з метою покращення його стану та у його тимчасове користування було обумовлено, що відповідач не буде мати жодних претензій на майно позивача яке тимчасово реєструвалося на його ім'я і знаходиться в с. Лютіж Вишгородського району Київської обл.. позивач свої зобов'язання виконав, а відповідач продовжує чинити позивачу перешкоди у користуванні фактично його власністю. На підставі вищенаведеного, суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо придбання ним особисто для власних потреб і за власні кошти спірної квартири та не бере їх до уваги, як достовірні. Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що позивач добровільно прийняв рішення про придбання ним за власні кошти спірної квартири для особистих потреб, хоча й було зазначено стороною в договорі купівлі - продажу майнових прав №16-627/к359 від 20.07.2010 року, в якості покупця - відповідача, у зв'язку із досягненнями домовленостей між членами родини сторін. Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до ст. 235 ЦК України правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, є удаваним. Відповідно до ч. 2 вказаної статті Кодексу якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюється правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що покупцем при укладенні договору купівлі - продажу майнових прав №16-627/к359 від 20.07.2010 року був позивач. Відповідно до п.2.4.1 договору купівлі - продажу майнових прав №16-627/к359 від 20.07.2010 року покупець зобов'язаний сплатити повністю вартість майнових прав на квартиру або дотримуватися графіку оплати предмету договору. Судом встановлено, що позивач сплатив визначену договором купівлі - продажу майнових прав №16-627/к359 від 20.07.2010 року коштів. Згідно із п.1.4 вищевказаного договору компанія зобов'язана передати покупцеві майнові права на квартиру після повної сплати їх вартості, а покупець прийняти їх. У відповідності із п.1.1 договору про відступлення права вимоги №16-627/У15 від 23.03.2011 року первісний кредитор, за згодою компанії передає, а новий кредитор набуває право вимоги на об'єкт - майнові права на квартиру [ADDRESS] згідно із договором купівлі продажу майнових прав №16-627/К359 від 20.07.2010 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач не визнає право власності позивача на спірну квартиру, яка ним була придбана, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Викладена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, які викладені в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2009 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved