Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: - визнати неукладеним кредитний договір №SAMDN 11000065859025 від 13.07.2012р. між ним, [PERSON], та відповідачем, ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії Харківське ГРУ, - визнати заборгованість у розмірі 2711 грн. 32 коп. за вказаним кредитним договором такою, що нарахована безпідставно, - зобов'язати відповідача зробити перерахування шляхом списання у повному обсязі вказаної заборгованості, - стягнути з відповідача на користь позивача 50' 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 22.03.2014р. на адресу позивача надійшов лист-вимога №30.1.0.0/2 від 17.03.2014р. відділу безпеки кредитних операцій Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому було зазначено, що у зв'язку з неодноразовим порушенням позивачем умов кредитного договору відповідач має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, а саме, 2711 грн. 32 коп., у строк до 25.03.2014р., а також сплати процентів та штрафів. Оскільки позивач не укладав спірного договору з відповідачем, він звернувся до відділу безпеки кредитних операцій Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: м.Харків, вул..Малом'ясницька, 2-а, для з'ясування причин, з яких його вважають боржником цього банку, та подав заявку про проведення розслідування з цього питання. Після цього позивач неодноразово звертався до відповідача з питань роз'яснення йому підстав виникнення вищевказаної заборгованості та проведення перевірки, але на цей час жодних дій з розслідування банком вказаних фактів виконано не було, а листи, які позивач отримував від банку у відповідь на свої звернення, містять лише формальні відписки. Так, в одному з таких листів №20.1.0.0.0/7-20140516/2709 від 28.05.2014р. відповідач зазначив, що кредитний договір складається з заяви, пам'ятки клієнта, умов і правил надання банківських послуг, тарифів; при цьому належним чином заповнена заява підписується клієнтом, і таким чином він виражає свою згоду на те, що така заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг. В той же час, позивач не заповнював такої заяви, не узгоджував з відповідачем істотних умов спірного договору, а відповідач не ознайомлював позивача з умовами кредитування, у тому числі щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту. Позивач не одержував від відповідача кредитних коштів, не знімав зі своєї банківської картки готівкових коштів, нічого нею не оплачував. Крім того, позивач вважає, що діями відповідача його було завдано моральної шкоди, оскільки постійні телефонні дзвінки з банку щодо заборгованості за спірним договором спричинили сварки між ним та його дружиною, яка вважала, що позивач отримав кредит без її згоди. Це призвело до пригніченого стану позивача, який став нервовим та змушений вживати заспокійливі препарати. Крім того, позивач звернувся до правоохоронних органів. Все це призвело до порушення звичайного способу життя позивача, погіршення його стану здоров'я та негативно відбулося на його стосунках з родиною. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов, підтвердив ті обставини, які викладені у позовній заяві та додатково пояснив, що він оформлював у ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок, а не кредитний договір. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, подав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю у іншому цивільному процесі. В той же час, враховуючи, що відповідач є юридичною особою, яка має можливість надати повноваження для представництва своїх інтересів у суді іншому працівнику, суд вважає вказану причину неявки представника відповідача у судове засідання неповажною. За таких обставин, за згоди позивача, суд розглянув справу у заочному порядку відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, які містяться у матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм обставини. Як вбачається з копії листа-вимоги №30.1.0.0/2 від 17.03.2014р. за підписом спеціаліста відділу безпеки кредитних операцій Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», направленого на ім'я позивача, банк повідомляв останнього про наявність суми боргу у розмірі 2711 грн. 32 коп., яка утворилася внаслідок неодноразового порушення умов кредитного договору, та необхідність погашення цієї заборгованості у повному обсязі до 25.03.2014р. (а.с.24). В той де час, у цьому документі не зазначено, підстав нарахування вказаної суми заборгованості (реквізитів кредитного договору тощо), а також її складових та періоду, за який її нараховано. Будь-яких інших доказів щодо цих обставин суду не надано. Суд роз'яснював позивачу, що відповідно до вимог ст.10 та ст..60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а також, що позивач має право звертатися до суду з клопотанням про витребування доказів, у тому числі, про витребування від банку виписки з його рахунку про рух коштів. Але позивач не побажав скористатися цим процесуальним правом, про що заявив у судовому засіданні. Тож з аналізу лише тих доказів, які містяться з матеріалах справи, суд позбавлений можливості зробити однозначний висновок щодо підстав нарахування відповідачем вищевказаної заборгованості, факту зарахування банком певної суми в якості кредитних коштів на картковий рахунок позивача (або видачі готівкових кредитних коштів), складових цієї заборгованості та періоду її нарахування. Факт неодноразових звернень позивача до відповідача з питань, які стосуються спірного договору та підстав нарахування вказаної заборгованості, підтверджується копіями заяв позивача на адресу банку та листами, які отримані позивачем від банку у відповідь (а.с.12-23, 25-33). У цих листах відповідач посилався на те, що між сторонами було укладено договір про відкриття карткового рахунку. Цей договір складається з Заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, тарифів. Умови і правила надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті банку, останній пропонує клієнтові платіжні картки та інші банківські послуги, зазначені у заяві. Підписання клієнтом належним чином заповненої заяви є його згодою, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами є укладеним договором про надання банківських послуг. Крім того, у цих листах банк посилався на Анкету-заяву про відкриття кредитного договору №SAMDN 11000065859025, як на підтвердження факту укладення спірного договору між позивачем та відповідачем. Разом з тим, як вбачається з копій «Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ПриватБанком» (а.с.14) цей документ містить інформацію щодо персональних даних позивача та не містить жодних відомостей, які б суд міг однозначно розцінити як надання позивачем згоди на укладення кредитного договору, у тому числі, істотних умов кредитного договору (суми кредиту, розміру відсотків, строку повернення кредиту, графіку його погашення тощо). Позивач у судовому засіданні пояснив, що на аркуші «Додаткова інформація» від 03.07.2012р. (а.с.13) міститься його підпис, який він поставив на цьому документі, коли відкривав у банку картковий рахунок, але ніяких кредитних договорів він при цьому не оформлював та не мав такого наміру. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України для захисту цивільного права суд вживає способи, які передбачені законом або договором. Так, у пункті 8 своєї Постанови від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України зазначив, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти у позові з такою вимогою. Аналогічна правова позиція міститься в Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008р. щодо практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, у якому зазначено, що наслідки недійсності правочину до неукладеного правочину не застосовуються, оскільки вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст..16 ЦК України. Також у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошується на необхідності розмежовувати кредитний договір, який є недійсним в силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1 ст.215 ЦК України, від кредитного договору, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторона в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). Таким чином, у даному випадку немає правових підстав для визнання спірного договору неукладеним, визнання безпідставним нарахування заборгованості за цим договором та зобов'язання відповідача списати цю заборгованість. Ті ж доводи, які наведені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, можуть бути ним використані як заперечення у випадку пред'явлення до нього відповідачем позову про стягнення спірної заборгованості. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд також відмовляє у її задоволенні, оскільки позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтував цю позовну вимогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed