Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати його батьком [PERSON], [INFO]; виключити відомості з актового запису про народження [PERSON], [INFO], відомості про [PERSON], як батька дитини; зобов'язати Прилуцький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO], зазначивши батьком дитини [PERSON], [INFO], громадянина України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 вересня 2008 року теперішня дружина [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], від якого[INFO] у них народився син [PERSON]. 06 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] було розірвано Любарським районним судом Житомирської області. В зв'язку з тим, що шлюб [PERSON] тв. [PERSON] не був офіційно зареєстрованим, в свідоцтві про народження дитини батьком дитини записаний її колишній чоловік [PERSON]. 07 березня 2017 року [PERSON] написав нотаріальну заяву про те, що він не визнає себе батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивач являється біологічним батьком цієї дитини і хоче брати участь у його вихованні та спостерігати за його нормальним фізичним та психічним розвитком. 26.08.2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], та остання змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] не заперечуває проти того, що позивач є батьком дитини, але в усіх інстанціях куди ми зверталися аби записати батьком дитини відмовляли. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Прилуцький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області у судове засідання не з'явився, подалв до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника, просить справу розглянути відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 13 вересня 2008 року теперішня дружина [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON]. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Заочним рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 06.02.2015 року шлюб між [PERSON] розірвано (а.с. 7). 07 березня 2017 року [PERSON] написав нотаріальну заяву про те, що він не визнає себе батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 11). 26.08.2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], та остання змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно зі ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 6,10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У частині 2 пункту 6 Постанови Пленуму верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що у тих випадках, коли батьком дитини вказано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька в актовому запису про народження дитини. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року, №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що оскільки позовні вимоги підтверджені належними та допустими доказами та з огляду на визнання позову відповідачем, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved