Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення додаткових виплат до заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди посилаючись на те, що при звільненні відповідачем не повністю проведено розрахунок по заробітній платі та не вчасно повернуто трудову книжку тому звернувся до суду про стягнення не виплачених та недоотриманих коштів. Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача заперечив проти позову проте, визнав вимоги в частині щодо стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вивчивши матеріали справи, заслухавши показання учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 05.07.2013 року по 24.07.2014 року перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Сота-Альянс» м. Київ та отримував заробітну плату у розмірі 2000 грн. проте у день звільнення 24 липня 2014 року повного розрахунку по заробітній платі та трудової книжки, не отримав. Трудову книжку позивач отримав 28 серпня 2014 року про що свідчить розписка про її отримання, розрахунок по заробітній платі було проведено товариством 16 вересня 2014 року, що підтверджується даними платіжних документів. Вимогами ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку згідно ст.117 КЗпП України. Крім цього, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до вимог ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Суд рахує, що дійсно мав місце факт затримки розрахунку з позивачем з 25.07.2014 р. по 16.09.2014 р., що складає: середній заробіток за один робочий день - 105,26 грн. (4000 сер. зароб. /38 роб. днів), кількість робочих днів за час затримки розрахунку - 36, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - (105,26х36)=3789,36 грн. та факт затримки видачі відповідачем позивачу трудової книжки з 25.07.2014 р. по 28.08.2014 р. (23 роб. дня) в сумі - 2421,05 грн. з розрахунку: 4000 грн./38 (роб. днів у травні та червні)х23 роб. дні у липні)=2421 грн.05 коп. Суд вважає, що обставини щодо невчасного розрахунку при звільненні та невчасного повернення трудової книжки позивачу, знайшли підтвердження у судовому засіданні тому підлягають до стягнення з відповідача. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди так, як розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, суд вважає, визначити позивачу моральну шкоду, що підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 500 грн. Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення додаткових виплат у виді бонусів, не доведені позивачем та в їх обґрунтування не представлено доказів тому не підлягають до задоволення. Судові витрати, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до пропорційного задоволення позовних вимог.

Outcome: partial