Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договорами позики з урахуванням процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання та процентів за користування чужими грошима в загальній сумі 412184,46 грн., що еквівалентно за курсом НБУ станом на 30 січня 2017 року 151753,75 доларів США. Обґрунтовуючи свій позов позивач вказав, що відповідач у нього за нотаріально посвідченим договором позики від 31 жовтня 2013 року взяв у борг грошові кошти на суму, еквівалентну 60000,00 доларів США, яку зобов'язувався повернути до 31 грудня 2014 року. Потім відповідач ще взяв у нього в борг грошові кошти за нотаріально посвідченими договорами позики від 14 січня 2014 року та від 06 лютого 2014 року на суми, еквівалентні 20018,00 доларів США та 20000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути 14 січня 2015 року та 06 лютого 2015 року відповідно, однак свої зобов'язання, незважаючи на неодноразові нагадування, за всіма договорами позики не виконав, гроші не повернув. На початку судового розгляду сторони просили оголосити перерву для врегулювання спору миром, однак потім до початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він позов підтримав, відповідач до суду не з'явився, про час і місце судового засідання був сповіщений належним чином, причин неявки суду не повідомив, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексe України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Приписами ч. 2 ст. 533 цього ж кодексу установлено, - якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Нотаріально посвідченими договорами від 31 жовтня 2013 року, 14 січня 2014 року та 06 лютого 2014 року підтверджується факт, що між позивачем та відповідачем було укладено три договори позики. За умовами цих договорів відповідач отримав в борг від позивача відповідно 480000,00 грн, що на 31.10.2013 було еквівалентно 60000,00 доларів США, 160000,00 грн., що на 14.01.2014 було еквівалентно 20018,00 доларів США, та 180000,00 грн., що на 06.02.2014 було еквівалентно 20000,00 доларів США. Дані суми відповідач зобов'язувався повернути за першим договором до 31.01.2014, за другим - до 14.01.2015, за третім - до 06.02.2015 (див п. 2.1 договорів). Відповідач не надав суду доказів щодо повернення грошей позивачу, отже, застосовуючи до спірних правовідносин наведені норми закону, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо повернення йому сум боргу за трьома договорами позики в розмірі станом на 30.01.2017, еквівалентній 100018,00 доларів США. Крім цього суд вважає обґрунтованими вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача на його користь процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання та процентів за користування чужими грошима. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Укладеними між позивачем та відповідачем договорами позики не встановлений розмір процентів, тому вимога позивача про сплату процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання та за користування чужими грошима на підставі наведених норм закону є правомірною. Перевіривши розрахунок розмірі зазначених процентів, наведений у позовній заяві, у суду не виникає сумнівів щодо його правильності, тому з відповідача, крім основної суми боргу, слід стягнути суму процентів за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 175774,37 грн., що еквівалентно станом на 30.01.2017 6464,67 доларам США, та суму процентів за користування чужими грошима в розмірі 1230920,66 грн., що еквівалентно станом на 30.01.2017 45271,08 доларам США. З огляду на те, що позов позивача судом задоволений в повному обсязі, з відповідача на користь позивача згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України також слід стягнути усі документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved