Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачки про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди матері, відповідно до якого просить дозволити малолітній [PERSON], [INFO] виїжджати за межі України без дозволу її матері - [PERSON] В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб між сторонами розірвано, шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач разом із дитиною проживає [ADDRESS]. Відповідно до рішення суду від 25.06.2013 року з відповідачки на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] та визначено місце проживання дитини разом із позивачем. Фактично відповідачка аліменти на утримання дитини не сплачує, не спілкується зі малолітньою дитиною. На теперішній час позивач не має можливості виїхати з дитиною за межі України з метою оздоровлення, оскільки через асоціальний спосіб життя відповідачки не знає її фактичне місце проживання та не має можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон. В судове засідання позивач не з'явився - надаd суду заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідачки в судове засідання. Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом публікації оголошення у пресі. Відповідно до вимог ст. 224-226 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, зі згоди позивачки на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду від 11.03.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 16.12.2004 року було розірвано. Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], а [PERSON] - її матір'ю. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25.06.2013 року було визначено місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з батьком - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Крім того з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1; частини зі всіх видів її заробітку. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України»від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до довідки КЗ « Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 15.05.2014 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом поліноз, алергічний стан на цвітіння трав, внаслідок чого остання потребує оздоровлення в екологічно чистих районах. Враховуючи викладене, на теперішній час позивач має намір поїхати разом із малолітньою дитиною за межі території України з метою її оздоровлення, але без нотаріально посвідченої згоди на те матері малолітньої [PERSON] - відповідачки у справі, позивач це зробити не може. Відповідно до посилань [PERSON], він не має можливості у добровільному порядку отримати від [PERSON] нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон, оскільки з [PERSON] він не спілкується, її місце проживання позивачу невідомо. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини - [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітній [PERSON], [INFO] за кордон. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved