Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, та відповідно до уточнених позовних вимог, просив визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» щодо перешкоджання водовідведенню протиправними; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі вартості робіт та матеріалів для відновлення квартири, вартості робіт з усунення перешкоди водовідведення квартири [ADDRESS] у сумі 5898 гривень, а також витрат на проведення огляду експертом 2200 гривень, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 25\~000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 3\~750 гривень . В обґрунтування позовних вимог вказав, що є власником квартири №78 за адресою Шампанський провулок, будинок №9 у місті Одесі. У звязку з неправомірними діями щодо обмеження водовідведення ТОВ «Управдом-1» позивач поніс матеріальні витрати з огляду спеціалістами ТОВ «Екострой» із огляду та складання акту, що підтверджується квитанціями від 01.06.2016 в розмірі 2200 гривень та акту виповнених робіт від 31.10.2016 р. в розмірі 5898 грн. До судового засідання сторони не зявилась, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Представником відповідача було подано заяву про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю отримання правової допомоги. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовну заяву підтримує та просить її задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Причини неявки відповідача та його представника суд вважає неповажними, адже в підтвердження обставин наведених в своїй заяві представник не надав суду жодних доказів, також в матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача щодо предмету спору. Частиною 2\~ст. 197 ЦПК України\~визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобовязаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобовязаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків. За ст. 22 ЦК до збитків належать втрати, яких зазнала особа у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Загальні положення щодо підстав відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ст. 1166 ЦК. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири №78 за адресою Шампанський провулок, будинок №9 у місті Одесі. Згідно листа ТОВ «Управдом-1» №71 від 10.12.2015 року, позивачу було повідомлено про наявність заборгованості за водопостачання та водовідведення станом на 1 грудня 2015 року. В акті обстеження технічного стану системи каналізації квартири №78 житлового будинку №9 по провулку Шампанський зазначено, що система назалізації квартири №78 не працює у належному режимі. З копії акту від 23.10.2016 року за підписом представників ФОП [PERSON] вбачається, що з каналізаційного стояку було вилучено пластикові пляшки та мішки з піском. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, посилався на спричинення йому майнової шкоди, завданої внаслідок протиправних дій відповідача, що виражені в обмеженні водопостачання. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Тим же пунктом вищезгаданої постанови пленуму встановлено, що при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, в розумінні положень статей 1166 ЦК України, на які посилається позивач, загальними умовами відповідальності за завдану шкоду є: - наявність шкоди. За відсутності цього не виникають і самі деліктні зобовязання. Наявність шкоди і її розміри доводить потерпілий; - протиправність дій того, хто завдав шкоду. За загальним правилом, шкода, заподіяна правомірними діями, відшкодуванню не підлягає, якщо інше не встановлене законом (до таких винятків відноситься, наприклад, відшкодування шкоди, заподіяної в стані крайньої необхідності); - причинний зв'язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла. Для виникнення деліктних зобовязань необхідний безпосередній причинний зв'язок між цими явищами, тобто протиправні дії повинні породжувати шкідливий результат; - вина, того, хто завдав шкоду. При цьому закон виходить із презумпції вини того, хто завдав шкоди. Якщо потерпілий довів наявність шкоди, то той, хто завдав її, повинен довести відсутність своєї вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166\~ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо він доведе, що шкода завдана не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно зі\~ст. 213 ЦПК України\~\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі\~\~повно і всебічно з`ясованих\~\~обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами,\~\~які були досліджені у судовому засіданні. З огляду на норми цивільного процесуального законодавства, зокрема, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, також, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Посилання позивача, що внаслідок протиправних дій відповідача йому було завдано матеріальної шкоди належним чином матеріалами справи не підтверджуються. Позивач не вказав та не надав доказів причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою що є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Що ж стосується позовних вимог позивачів щодо відшкодування завданої моральної шкоди, то суд враховує наступне. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову прак\-тику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Поста\-новою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами во\-ни регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Проте, в ході судового розгляду справи не було встановлено, в чому саме полягла завдана пози\-вачам моральна шкода, неправомірність дій відповідача та причинний зв'язок між завданням шкоди та неправомірними діями відповідача. Вказане також не знайшло відображення в матеріалах справи. Що стосується вимоги позивача про визнання дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом-1» щодо перешкоджання водовідведенню протиправними, суд зазначає наступне. Ст. 16 ЦК України передбачає такий спосіб захисту цивільних прав як визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Предмет позову та спосіб захисту своїх прав, обраний позивачем, не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, а відтак підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог в обраний позивачем спосіб не має. Беручи до уваги вищевикладене, дослідивши письмові докази, а також враховуючи, що позивачем в судовому засіданні не надано належних доказів порушення його прав з боку відповідача, доводи позивача ґрунтуються лише на непідкріплених у розумінні ст. 57 ЦПК України доказах, а відтак обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не знайшли свого підтвердження у судових засіданнях, суд приходить до висновку, що у позові необхідно відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed