Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що з 03 лютого 1987 року по 15 листопада 2014 року він працював лікарем на дочірньому підприємстві Санаторій Україна ПрАТ Укрпрофоздоровниця; згідно наказу ПрАТ Укрпрофоздоровниця № 102 від 13 листопада 2014 року його було звільнено з роботи на підставі ч.2 ст. 36 КЗпП України. На час його звільнення у ДП Санаторій Україна існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати за вересень місяць 2014 року в сумі 15 114,77 гривень, листопад місяць 2014 року в сумі 5 871,81 грн., а всього 20 986,58 гривень. Вказує, що в порушення ст. 116 КЗпП України розрахунку з ним в день звільнення по заробітній платі в сумі 20 986,58 грн. відповідачем проведено не було. Позивач вказує, що нормою ст. 34 Закону України Про оплату праці передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання, здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 вищевказаного закону компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим законом. Під доходами у цьому законі розуміють також і заробітну плату. Відповідно до п. п. 2-4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Беручи до уваги, що відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з жовтня 2014 року та враховуючи положення ЗУ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати загальна сума компенсації, яка належить йому до виплати складає 358,98 гривень. Також зазначає, що згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку він брав заробітну плату за вересень 2014 року та жовтень 2014 року. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 323 310,88 гривень. Крім стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частин доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку, змушений також просити суд про стягнення з відповідача на його користь спричинену йому моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000,0 гривень. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] підприємства «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (код ЄДРПОУ 33337462) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01 вересня 2014 року по 15 листопада 2014 року в розмірі 20\~986,58 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 323 310,88 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) у розмірі 358,98 грн., моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн., а всього 349 656,44 грн.; судові витрати покласти на відповідача; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць. В подальшому під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та посилаючись на зазначені вище обставини просив стягнути з відповідача [PERSON] підприємства «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (код ЄДРПОУ 33337462) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) заборгованість по заробітній платі за період роботи з 01 вересня 2014 року по 15 листопада 2014 року в розмірі 20\~986,58 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 426\~770,28 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) у розмірі 395,65 грн., моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн., а всього 453\~152,51 грн.; судові витрати покласти на відповідача; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та просив відмовити позивачу у позові у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 03 лютого 1987 року по 15 листопада 2014 року працював лікарем на дочірньому підприємстві Санаторій Україна ПрАТ Укрпрофоздоровниця; згідно наказу ПрАТ Укрпрофоздоровниця № 102 від 13 листопада 2014 року його було звільнено з роботи на підставі ч.2 ст. 36 КзпП України. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року у справі № 367/7366/14-ц за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Укрпрофоздоровниця, ДП Санаторій Україна, треті особи Голова правління ПрАТ Укрпрофоздоровниця [PERSON], відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних оіб-підприємців Ірпінського міського управління юстиції у Київській області про визнання наказі незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] у позові відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року залишено без змін. Вищезазначеним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2015 року у справі № 367/7366/14-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що згідно наказу в.о. голови правління ПрАТ Укрпрофоздоровниця від 13.11.2014 року № 102-к Про звільнення та покладання обовязків головного лікаря ДП Санаторій Україна ЗАТ Укрпрофоздоровниця звільнено [PERSON] 15 листопада 2014 року з посади головного лікаря ДП Санаторій Україна ЗАТ Укрпрофоздоровниця у звязку із закінченням строку трудового контракту. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до бухгалтерської довідки від 28.04.2017 року ДП «Санаторій Україна» згідно даних бухгалтерського обліку по кредиту бухгалтерського рахунку 662 Розрахунки з депонентами обліковується депонована зарплата в сумі 20 986,58 гривень, яка не була вчасно отримана [PERSON], який до 13.11.2014 року займав посаду головного лікаря ДП Санаторій Україна. 19.12.2014 року було виписано платіжну відомість № 3 на виплату зарплати за вересень 2014 року [PERSON] на суму 15 114,77 грн. та платіжну відомість № 4 на виплату зарплати за листопад 2014 року [PERSON] на суму 15 114,77 гривен. У звязку з тим, що [PERSON] не отримав вищевказану зарплату, суми зарплати було депоновано та складено відповідні реєстри депонованої зарплати. Згідно реєстру депонованої заробітної плати № 1 за грудень 2014 року сума заробітної плати, яка не видана [PERSON] складає 15 114,77 гривень, дата виникнення заборгованості 19.12.2014 року, перенесення на 2015 рік, на 2016 рік та на 2017 рік. Згідно реєстру депонованої заробітної плати № 2 за грудень 2014 року сума заробітної плати, яка не видана [PERSON] складає 15 114,77 гривень, дата виникнення заборгованості 19.12.2014 року, перенесення на 2015 рік, на 2016 рік та на 2017 рік. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача та його представника [PERSON], представника відповідача [PERSON], матеріалами справи. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за якою компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 2-4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, за яким компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до Правової позиції у справі за № 6-409цс16, викладеній у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України 06 квітня 2016 року статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішення мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Як встановлено в судовому засіданні та зазначено вище, відповідно до бухгалтерської довідки від 28.04.2017 року ДП «Санаторій Україна» згідно даних бухгалтерського обліку по кредиту бухгалтерського рахунку 662 Розрахунки з депонентами обліковується депонована зарплата в сумі 20 986,58 гривень, яка не була вчасно отримана [PERSON], який до 13.11.2014 року займав посаду головного лікаря ДП Санаторій Україна. 19.12.2014 року було виписано платіжну відомість № 3 на виплату зарплати за вересень 2014 року [PERSON] на суму 15 114,77 грн. та платіжну відомість № 4 на виплату зарплати за листопад 2014 року [PERSON] на суму 15 114,77 гривен. У звязку з тим, що [PERSON] не отримав вищевказану зарплату, суми зарплати було депоновано та складено відповідні реєстри депонованої зарплати. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 426\~770,28 гривень. Разом із цим, оскільки заробітна плата позивача за вересень 2014 року в сумі 15\~114,77 гривень та за листопад 2014 року в сумі 5\~871,81 гривень не була отримана позивачем та була депонована відповідачем на відповідний рахунок, суд прийшов до висновку, що перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору щодо не проведення відповідачем розрахунку при звільненні позивача слід обраховувати з 19.12.2014 року та даний строк сплив через три місяці - 19.03.2015 року. При цьому, суд вважає, що позивачем пропущений встановлений законом тримісячний строк звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у звязку із чим дані позовні вимоги не підлягають до задоволення. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що позивач був позбавлений можливості отримати нараховану йому заробітну плату за вересень 2014 року в сумі 15\~114,77 гривень та за листопад 2014 року в сумі 5\~871,81 гривень під час розгляду справи суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог вважає, що із відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачену заробітну плату за період роботи з 01 вересня 2014 року по 15 листопада 2014 року в розмірі 20\~986,58 грн., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) у розмірі 395,65 грн., а всього 21\~382,23 гривень. Також суд вважає, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, а тому суд, з урахуванням розміру невиплаченого заробітку та тривалості часу його невиплати, вважає що із відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у сумі 5\~000,0 гривень. Таким чином суд задовольняє заявлені позовні вимоги частково. На підставі ст. ст. 115 -117, 221, 232, 233, 237-1, 238 КЗпП України,

Outcome: partial