Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №ІД 401 від 18.09.2008 в розмірі 2875934,48 грн. та понесених при подачі позову до суду судових витрат. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступник ПАТ «НЕОС Банк», на підставі кредитного договору відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі 3100000 грн. зі сплатою 19,5% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 17.09.2018. Для забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та співвідповідачем [PERSON] укладено з [PERSON] договір поруки від 18.09.2008, згідно якого останній поручився перед Банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Оскільки відповідачі не виконують зобов'язання по кредитному договору, припинили здійснювати щомісячні платежі, тому станом на 20.05.2015 утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 2875934,48 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2568894,81 грн., за відсотками - 281065,26 грн., пеня - 25974,41 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в повному обсязі примусово на користь позивача, з врахуванням договору факторингу №2, укладеного між ПАТ «НЕОС Банк» та позивачем. В судове засідання представник позивача не прибув, відповідним клопотанням просить позов задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діючи на підставі договору про надання правової допомоги від 05.08.2015, в судовому засідання позов заперечив Вважає позовні вимоги до відповідача [PERSON] безпідставними, оскільки в судовому порядку у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Банк Кіпру» договір поруки №ІД від 18.09.2008 визнано недійсним. Зазначене рішення від 28.12.2012 набрало законної сили, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з поручителя. Стосовно позовних вимог до позичальника [PERSON] пояснив, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.10.2014 кредитний договір № ІД401 від 18.09.2008 розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Банк Кіпру» заборгованість по кредитному договору №ІД401 від 18.09.2008 в розмірі 3600586 грн. 52 коп. шляхом примусового звернення стягнення на належний відповідачу житловий будинок та земельну ділянку. Зазначене рішення суду також набрало законної сили. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Відповідач [PERSON] повторно не з'явився в судові засідання, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Суд з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, оглянувши матеріали цивільної справи за №2-2303/2012, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.09.2008 між АБ «АвтоЗАЗбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ІД401, згідно якого кредитор надав відповідачу грошові кошти (кредит) в розмірі 3 100 000 грн. зі сплатою відсотків 19,5% річних на поточні потреби строком до 17 вересня 2018 року. (а.с.5-6) З'ясовано, що банком умови укладеного кредитного договору виконано, видано відповідачу [PERSON] кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. З копії додаткової угоди №1 до кредитного договору №ІД401 від 18.09.2008 вбачається, що ВАТ «Банк Кіпру» як правонаступник АБ «АвтоЗАЗбанк» внесені зміни і доповнено кредитний договір Додатком №2. (а.с.10) З копії договору факторингу №2 від 08.12.2014 вбачається, що ПАТ «НЕОС Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Банк Кіпру» відступили свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Встановлено, що 19.05.2010 Личаківським районним м.Львова задоволено позов ВАТ «Банк Кіпру» про стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору від 18.09.2008 в розмірі 3600586,52 грн. шляхом звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку. 17.10.2011 ухвалою Личаківського районного суду м.Львова змінено спосіб і порядок виконання вище згаданого рішення шляхом звернення стягнення на майно відповідачів в межах недосягнутої суми залишкової заборгованості в розмірі 2167581,52 грн. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.10.2014 скасовано рішення Личаківського районного суду м.Львова від 19.05.2010 за нововиявленими обставинами, постановлено нове судове рішення, яким задоволено позов ВАТ «Банк Кіпру» частково. Розірвано кредитний договір №ІД401 від 18.09.2008 та стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Банк Кіпру» заборгованість по кредитному договору №ІД401 від 18.09.2008 в розмірі 3600586 грн. 52 коп. шляхом примусового звернення стягнення на належний відповідачу [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться по [ADDRESS] та 1730 грн. судових витрат. Зазначене рішення набрало законної сили. Крім того, з рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28.12.2012 вбачається, що договір поруки №ІД404 від 18.09.2008, укладений між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (кредитор), [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (позичальник) визнано недійсним. Стягнуто солідарно з [PERSON] та ПАТ «Банк Кіпру» в особі Львівської регіональної дирекції на користь [PERSON] 219,10 грн. судових витрат. Вказане рішення не оскаржувалось, набрало законної сили. Зазначені обставини, відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України мають преюдиційне значення і тому не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача, як на підставу для задоволення позовних вимог на кредитний договір №ІД401, який в судовому порядку розірвано і по якому з відповідача вже стягнута сума заборгованості, в тому числі розміру тіла кредиту з відсотками, посилання на договір поруки №ІД404, який в судовому порядку визнаний недійсним є безпідставними. При цьому, суд позбавлений можливості дослідити обґрунтованість існування іншої заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем, оскільки суду не було надано жодних доказів, які б підтвердили порушення відповідачами взятих на себе зобов'язань. Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок доказування обставин сторонами, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. В п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що зважаючи на принцип процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом враховано, що явка представника позивача визнавалась судом обов'язковою, про що на адресу позивача скеровані виклики до суду. Проте, позивач, будучи проінформованим належно, що документально підтверджено повідомленням про вручення, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, позивачем, на обґрунтування заборгованості за кредитним договором та договором поруки не було надано належних та допустимих доказів, а тому суд відмовляє у задоволенні позову через недоведеність тих обставин, на які посилався позивач в обґрунтування позовних вимог до відповідача позичальника [PERSON] та за безпідставністю вимог до поручителя [PERSON]

Outcome: dismissed