Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 14 серпня 2009 року в розмірі 18290,23 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву від 14 серпня 2009 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 1500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 14 серпня 2009 року разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг б/н від 14 серпня 2009 року. Згідно умов договору б/н від 14 серпня 2009 року відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом відповідач зобовязалася сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування; при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100,00 гривень сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту б/н від 14 серпня 2009 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 13 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 18290,23 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року відкрито провадження по справі. 19 вересня 2017 року представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, подав суду клопотання про зобовязання позивача надати позовну заяву та додані до неї документи оформлені відповідно до вимог ДСТУ 4116-2003 та про витребування доказів, в якому просив витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» виписку про рух грошових коштів за картковим рахунком [PERSON] з 10 квітня 2016 року. 13 жовтня 2017 року за заявою представника відповідача [PERSON] до матеріалів справи долучені документи. 17 жовтня 2017 року в судовому засіданні за клопотанням відповідача до матеріалів справи долучені документи. 26 жовтня 2017 року представником позивача до позову долучені додаткові письмові докази. 24 листопада 2017 року представник відповідача [PERSON] подав суду письмові пояснення з приводу предявленого позову; відповідач подала заяву про відвід судді Пілюгіної О.М. Також, 24 листопада 2017 року в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявив відвід судді. Ухвалами Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2017 року відповідачу [PERSON] в задоволенні заяв відповідача та її представника про відвід головуючому по справі судді Пілюгіній О.М. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено. 06 грудня 2017 року представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, подав суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та того ж дня ознайомився з ними. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала посилаючись на те, що вона не має перед позивачем заборгованості по сплаті кредиту, про що позивачем їй видана довідка, в подальшому в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні заявлених вимог відмовити за викладених у письмових запереченнях обставин. В раніше поданих письмових поясненнях вказав, що договір про надання кредитних послуг, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов договору, які дають підстави для визнання договору недійсним, а обґрунтованість суми, що підлягає стягненню не доказана. В обґрунтування пояснив наступне: відомості, що зазначені в розрахунку, доданому позивачем до позову, викликають сумнів, оскільки станом на 15 квітня 2016 року заборгованість [PERSON] складає 64,50 гривень, а 16 квітня 2016 року Мерефянською філією ПрАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу видана довідка про відсутність у [PERSON] заборгованості, при цьому ніяких операцій в цей день згідно розрахунків не проводилося. Крім того, Мерефянською філією ПрАТ КБ «ПриватБанк» незаконно знімалися грошові кошти з пенсійного рахунку [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом. У звязку з цим відповідач була змушена закрити картковий рахунок у Мерефянській філії ПрАТ КБ «ПриватБанк» на який їй перераховували пенсію. Операція зарахування заборгованості за кредитом з пенсії відповідача у розрахунку також не відображено. Також позивачем до позовної заяви не додано виписки, що підтверджують обґрунтованість розрахунку заборгованості відповідачки. Оскільки виписки з рахунків клієнтів є внутрішнім документом позивача, у останнього відсутні поважні причини для їх не надання, як письмового доказу, що обґрунтовує розмір заборгованості відповідача, за таких умов заборгованість [PERSON] позивачем не доведена належними доказами. Крім того, відповідно до пункту 2.1.6.1. Умов надання банківських послуг ПрАТ КБ «ПриватБанк», овердрафт є формою кредитування клієнта банком, що дозволяє здійснювати видаткові операції по картрахунку понад сум, що є на картрахунку, а п. 2.1.6.4. банк приймає рішення щодо можливості встановлення ліміту овердрафту клієнту і щодо розміру ліміту овердрафта на підставі критеріїв, визначених банком. Банк має право у будь-який момент зменшити/збільшити або анулювати ліміт овердрафта за картрахунком. Ліміт овердрафту є істотними умовами договору, а умови договору, якими передбачено їх зміна в односторонньому порядку відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими та підставою для визнання договору недійсним. Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано. Суд, заслухавши відповідача та її представника, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 14 серпня 2009 року, остання надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає кредитний договір між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та відповідачем. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 14 серпня 2009 року, ЗАТ КБ Приватбанк надав відповідачу кредит у розмірі 1500,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти, а також оплачувати за перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. В разі не погашення боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати за користування кредитом відповідач зобовязалася сплатити банку проценти в розмірі, визначеному в «Тарифах банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобовязалася сплатити проценти в подвійному розмірі від визначених в Тарифах, що діють на дату нарахування; при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100,00 гривень сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. ЗАТ КБ Приватбанк повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту б/н від 14 серпня 2009 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 13 червня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 18290,23 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 7907,70 гривень; -заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3996,81 гривень; -заборгованість за пенею у розмірі 5038,57 гривень; -штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; -штраф (процентна складова) у розмірі 847,15 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 14 серпня 2009 року. Також судом встановлено, що, 30 квітня 2009 року відповідно до рішення загальних зборів акціонерів найменування Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»; позивач є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що свідчать Загальні положення Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції. В якості доказів суду надано: виписка з карткового рахунку [PERSON] № 5577212909778683 за період з 03 жовтня 2009 року до 01 жовтня 2017 року; довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (картрахунок № 5577212909778683 від 14 серпня 2009 року), надана ПАТ КБ Приватбанк станом на 26 жовтня 2017 року; довідка ПАТ КБ Приватбанк № SSIK-DDH2-2EHH-AQR3 від 15 квітня 2016 року, відповідно до даних якої [PERSON], ІПН:[NUMBER], паспорт серії ММ № 662093, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області, 21 січня 2004 року, зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO], станом на 15 квітня 2016 року не має заборгованості перед ПАТ КБ Приватбанк; лист Харківського РВ з обслуговування Харківського району та м. Люботин ГУМВС в Харківській області № 13962/119-90/01/20-2016 від 16 грудня 2016 року; виписка по картці/рахунку 4149625802039386і додатковими рахунками договору за період 25 травня 2016 року 11 вересня 2016 року, сформована Публічним акціонерним товариством КБ Приватбанк станом на 12 вересня 2016 року за № IMJS-3QDG-6QMA QVSJ. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором б/н від 14 серпня 2009 року, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, за відсотками за користування кредитом та заборгованість за пенею в загальному розмірі 16943,08 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором б/н від 14 серпня 2009 року суми штрафів, суд приходить до наступного. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 14 серпня 2009 року свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором б/н від 14 серпня 2009 року в загальному розмірі 1347,15 гривень, при цьому також враховує, що за порушення умов вищевказаного кредитного договору суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за пенею та комісією в загальному розмірі 5038,57 гривень. Суд не приймає до уваги посилання відповідача та її представника про відсутність заборгованості перед позивачем за їх недоведеністю, при цьому виходить з того, що відомості за наданою позивачем довідкою мали актуальність станом на 15 квітня 2016 року, і відповідачем не надано доказів про відсутність заборгованості, яка виникла після 15 квітня 2016 року і мала місце станом на 13 червня 2017 року, як не надано доказів, що договір кредиту з відповідачем розірвано або припинено. Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо недійсності договору кредиту б/н від 14 серпня 2009 року, оскільки можливість збільшувати розмір ліміту передбачена умовами договору, а доказів про те, що вищевказаний договір кредиту у встановленому законом порядку визнано недійсним відповідачем не надано. Надані представником відповідача лист Харківського РВ з обслуговування Харківського району та м. Люботин ГУМВС в Харківській області № 13962/119-90/01/20-2016 від 16 грудня 2016 року та виписку по картці/рахунку 4149625802039386, що сформована ПАТ КБ Приватбанк станом на 12 вересня 2016 року за № IMJS-3QDG-6QMA QVSJ, суд, також до уваги не приймає як такі що не містять інформацію щодо предмету доказування, а тому не мають значення для правильного вирішення справи. За викладених обставин, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 14 серпня 2009 року в загальному розмірі 16943,08 гривень (16943,08 гривень = 7907,70 гривень (сума заборгованості за кредитом) + 3996,81 гривень (сума заборгованості за процентами за користування кредитом) + 5038,57 гривень (заборгованість за пенею). Відповідно до платіжного доручення № PROM8В3DPG від 08 липня 2017 року при предявленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial