Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив та просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 1 959 590,20 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 07.07.2016р., між ним та відповідачем укладено договір позики № 0707 згідно до якого, відповідач отримав кошти в сумі 2 142 618,02 грн. Порядок та строки повернення обумовлені в договорі. Крім того в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Вищезазначене нерухоме майно було передано [PERSON] в іпотеку позивачу. Разом з тим відповідач, неналежно виконував зобов'язання за договором, кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Таким чином, позивач, посилаючись на умови договору просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, пеню, інфляційні витрати, три відсотка річних, облікову ставку НБУ та понесені судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову та просив справу розглядати у відсутності представників відповідача (а.с.201). Представник третьої особи [PERSON], [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи ПАТ АБ «Порто-Франко» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 07.07.2016р., було укладено договір позики № 0707 відповідно до якого [PERSON], передав а [PERSON], отримав позику в розмірі 2 142 618,02 грн., та зобов'язався повернути кошти відповідно до встановленого договором графіку з кінцевим строком погашення до 07.01.2017р. На підтвердження отримання коштів за договором позики, [PERSON], також було особисто складено розписку. Крім того в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором позики [PERSON] було передано [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Однак боржник свої зобов'язання за договором позики виконував неналежно, а саме не сплачував щомісячних платежів обумовлених п.3.1 договору позики та взагалі не повернув вчасно суму боргу, як це передбачено умовами Договору. Тобто в односторонньому порядку припинив виконання договору позики. 27 жовтня 2017 року [PERSON] було здійснено продаж нерухомого майна переданого в іпотеку, а саме кв. [ADDRESS] та кошти, отримані від продажу квартири в сумі 1 770 400,00 грн. були спрямовані на погашення заборгованості за договором позики. Таким чином, оскільки за умовами договору позичальник зобов'язувався повернути позику згідно з графіком повернення грошових коштів у національній валюті України, але не менше еквіваленту в доларах США по курсу продажу долара США ПАТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу - залишок боргу за договором позики становить 489 508,98 грн. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно п. 4.3 Договору позики №0707 за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки платежу. В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11). Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 20012р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Згідно зі ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 1 959 590,20 грн. в тому числі борг: заборгованість за договором позики 489 508,98 грн., пеня 1 321 671,60 грн., інфляційні втрати 66 909,73 грн., три відсотка річних 15 047,37 грн., облікова ставка НБУ 66 452,52 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 526, 611, 625, 1047-1050 ЦК України,

Outcome: approved