Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуваючи в дружніх відносинах з відповідачем, на її прохання 07 серпня 2013 року позичив їй грошові кошти в сумі 2000,00 доларів США, які вона зобов»язувалась повернути до 15 квітня 2014 року. Про отримання грошей [PERSON] власноручно написала розписку. Проте в добровільному порядку відповідач позичених коштів не повертає. Просив стягнути з [PERSON] 2000 доларів США, що еквівалентно 31 540 грн. згідно договору позики від 07.08.2013 року та пеню (проценти) за користування позикою (прострочення виконання зобов'язань) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі 192,8 доларів США, що еквівалентно - 2409,66 гривень, інфляційні витрати в сумі 353,6 доларів США, що еквівалентно 5576,27 грн. та 3% річних в сумі 44,04 долара США, що еквівалентно 694,51 грн., а всього 2590,44 доларів США, що еквівалентно 40851,24 грн. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та в зв»язку з тим, що змінився курс Національного банку України стосовно долара США, просить стягнути з [PERSON] гроші в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно станом на 16 квітня 2015 року 43 412,20 гривень - суму згідно позики від 07.08.2013 року; пеню (проценти) за користування позикою (прострочення виконання зобов'язань) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі 454,4 доларів США, що еквівалентно 9896,83 гривень; інфляційні витрати в сумі 916,07 доларів США, що еквівалентно 19925,00 гривень та 3% річних в сумі 71,78 долара США, що еквівалентно 1563,37 гривень. Всього 3442,25 доларів США, що еквівалентно сумі 84 972,20 гривень. Позивач, представники позивача [PERSON], [PERSON] в судових засіданнях збільшені позовні вимоги підтримали повністю, просили задоволити позов. Відповідач в судове засідання 03.08.2015 року не з»явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. До канцелярії суду надійшла заява від [PERSON] датована 05 серпня 2015 року про те, що вона просить в зв»язку з хворобою відкласти судове засідання. В судових засіданнях позовні вимоги не визнавала та пояснювала, що ніякої розписки вона не писала та будь-яких коштів від позивача не отримувала. Грошові кошти від [PERSON] отримувала її мама [PERSON] Просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив такі факти та визначив відповідно до них наступні правовідносини. Із розписки випливає, що [PERSON], жителька с. Городниця 07 серпня 2013 року взяла в борг в [PERSON] 2000 доларів США, які зобов'язалася повернути 15 квітня 2014 року (а.с.6). Відповідно до частини 1 статті 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач заперечила факт написання даної розписки та отримання грошових коштів, однак не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, а в судовому засіданні їх здобуто не було. Доводи відповідача [PERSON] про те, що грошові кошти в [PERSON] позичала її мама [PERSON], а не вона, спростовуються показаннями допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що доводиться матір»ю позивача та в серпні 2013 року в м.Бережанах Тернопільської області в її домогосподарстві по вул.Козацька, 8, в присутності синів [PERSON], [PERSON] та чоловіка [PERSON], відповідач отримала грошові кошти в сумі 2000 доларів США, про що написала розписку. Ці грошові кошти сина [PERSON], які той заробив перебуваючи на заробітках, зберігала вдома вона. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні показання. Крім того, показав, що перебуваючи в Польщі в період травня-червень 2014 року, відповідач подзвонила до нього щоб зустрітись із його братом -позивачем та віддати йому гроші. Проте при зустрічі вона коштів не принесла, тому брат розписки їй не віддав. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] показав, що на протязі певного часу проживав спільно з відповідачем однією сім»єю, на час позики грошей вони вже разом не проживали. В одній з кімнат житлового будинку в м.Бережанах по вул.Козацька, 8 Тернопільської області в присутності його матері [PERSON], брата [PERSON] та батька [PERSON] відповідач отримала 2000 доларів США, про що написала розписку. Зобов»язалась повернути до 15 квітня 2014 року, проте добровільно грошей не повертає, переслідує його телефонними дзвінками, смс із погрозами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка доводиться матір»ю відповідачки показала, що позичала в [PERSON] в 2009 році 2000 доларів США, платила йому протягом двох років відсотки за користування ними. Про розписку від 07 серпня 2013 року її дочки [PERSON] та отримання нею коштів їй нічого не відомо. Ухвалою Гусятинського районного суду від 28 квітня 2015 року за клопотанням відповідача було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: [PERSON] чи іншою особою виконана розписка від 07.08.2013 року. Стаття 146 ЦПК України учасникам судового розгляду була роз»яснена. 20.07.2015 року матеріали цивільної справи було повернуто до суду без виконання з Тернопільського відділення КНДІСЕ у зв»язку з тим, що станом на 14.07.2015 року [PERSON] не проведено оплату для проведення експертизи. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з нормами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із роздруківки офіційного курсу НБУ станом на 16.04.2015 року видно, що 100 доларів США еквівалентно 2178,3027 грн.(а.с.57) Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені вимоги закону, суд прийшов до висновку, що [PERSON] порушила грошове зобов'язання перед позивачем та має повернути [PERSON] позику в сумі 20 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 16.04.2015 року( в межах заявлених вимог) еквівалентно 43 560 гривень та 1 563, 37 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 916,07 доларів США, що еквівалентно 19925,00 гривень то суд вважає, що в цій частині слід відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Поскільки за договором позики(розпискою) відповідачці були надані грошові кошти в іноземній валюті, а положення статті 625 ЦК України про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми боргу з урахуванням інфляційних втрат може бути застосоване тільки у разі, якщо валютою виконання зобов'язання є гривня, тому індекс інфляції внаслідок знецінення грошових коштів може бути застосований тільки щодо боргових зобов'язань у гривні. Щодо вимоги про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі 454,4 доларів США, що еквівалентно 9896,83 гривень, то суд вважає, що в зв»язку з тим, що в розписці не передбачались наслідки прострочення виконання зобов'язання, то підстави для їх стягнення стороною позивача не є обґрунтовані. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представник позивача [PERSON] просить стягнути з відповідача в користь [PERSON] понесені останнім витрати на правову допомогу в розмірі 1 300 грн. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішення. Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата з 1 січня по 1 грудня становить 1218 гривень. Відповідно до журналів судових засідань загальна кількість часу, витраченого [PERSON] на представництво інтересів позивача в суді, становить чотири години, що складає 1948,8 грн. (1218х40:100=487,20 х 4). Оскільки документально підтверджені витрати на правову допомогу складають 1 300 грн., то саме зазначена сума підлягає стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved