Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] внаслідок чого відкрилась спадщина на приватизовану земельну ділянку площею 0,0526 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS],що належала їй на підставі Державного акту серії ЯЛ № 298112. Після її смерті позивач подав заяву про прийняття спадщини у третю Сумську державну нотаріальну контору та оформив спадок на приватизовану земельну ділянку. На вищезгаданій земельній ділянці знаходиться житловий будинок. Спадок на нього позивач не оформив у зв'язку з тим,що його мати за життя не зареєструвала його у Державному реєстрі. Тому позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] на домоволодіння «А-1», прибудову «а», тамбур «а1», погріб «пг», ганок «кр», вбиральню «Г», огорожу «№1-4» за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача надала заперечення проти позову в яких зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що його мати за життя набула право власності на домоволодіння, а тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на будинок в порядку спадкування. У судових дебатах поклалася на розсуд суду. Представник Третьої Сумської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, та від нього не надходило клопотань про перенесення розгляду справи. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час судового розгляду справи, на підставі рішення Сумської міської ради від 29.09.1910 року №4479-МР, між [PERSON] та Сумською міською радою було укладено договір оренди землі №011063802575 про надання у користування земельної ділянки загальною площею 0,0526 га для індивідуального будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS], (а.с.8). Із технічного паспорта Сумського МБТІ від 20.12.2012 року вбачається, що [PERSON] у 1967 році збудувала житловий будинок «А-1», прибудову «а», тамбур «а1», ганок «кр», у 1958 році вбиральню «Г», у 1960 році погріб «пг». (а.с.10-15). За повідомленням Реєстраційної служби Сумського МУЮ Сумської області у державному реєстрі прав на нерухоме майно відомості щодо реєстрації цього житлового будинку відсутні (а.с.44). Рішенням виконкому Сумської міської Ради від 11.10.1962 року №21 земельна ділянка за вказаною адресою, площею 0,0526 га, передана у приватну власність [PERSON], виданий державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] (а.с.5). Її син [PERSON] (а.с.4) подав до третьої Сумської державної нотаріальної контори заяву про прийняття після неї спадщини за законом. У подальшому [PERSON] звертався до цієї ж держнотконтори з приводу видачі відповідного свідоцтва на нерухоме спадкове майно. Була заведена спадкова справа (а.с.40), однак у цьому йому було відмовлено з підстав відсутності на ім'я померлої правовстановлюючих документів на житловий будинок (а.с.52). Відповідно до оцінки всіх будівель і споруд вказаного домоволодіння станом на 20 грудня 2012 року його дійсна вартість становить 95923 грн. (а.с.9). Так, ст.41 Конституції України вказано, що право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Чинне на той час законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Так, у містах реєстрація закінченого будівництва була передбачена лише Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року. Однак виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації такого права. Сам факт цієї та подальших проведених органами БТІ інвентаризацій, посвідчений належними актами польових і камеральних перевірок та зафіксованих у технічних паспортах і актах поточних змін свідчить про належність закінченого будівництва [PERSON] на праві власності в силу ст.ст.100, 101, 112 ЦК УРСР та визнання за нею за життя такого права державою. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування, із збереженням її цільового призначення. Крім того, на користь такого висновку свідчать і надані позивачем документи про підключення до закінченого будівництвом будинку газопостачання у 1990 році. Отже, після смерті [PERSON] позивач, який є спадкоємцем першої черги, і який протягом шести місяців з дня смерті подав заяву про прийняття спадщини, в силу ст.ст.1218, 1222, 1261, 1269, 1270 ЦК України набув в порядку спадкування за законом право власності на дане нерухоме майно (яке було створене та оформлене його матір'ю у перебаченому чинним на той час законодавством порядку) на належний померлій житловий будинок з господарськими спорудами. Однак за відсутності правовстановлюючих документів на ім'я померлої, він згідно з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати в нотконторі свідоцтво про право власності на це нерухоме майно, тому захищаючи його охоронювані законом права, таке право власності слід визнати за ним рішенням суду згідно зі ст.ст.328, 379, 383, 392 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved