Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 14.01.2013 р. йому стало відомо про те, що його батько - [PERSON] 6 грудня 2012 року здійснив відчуження власної квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. 14.01.2013 р. позивачу зі служби охорони подзвонили на мобільний телефон та повідомили, що в зазначену вище квартиру, в якій позивач проживав зі своїм батьком та своєю сім'ю, шляхом злому вхідної двері, проникли люди, які представилися її власниками, та було встановлено, що квартира [ADDRESS] була продана батьком позивача [PERSON], на підтвердження чого остання надала співробітникам міліції електрофотографічну копію договору купівлі - продажу від 06.12.2012 р. (нотаріальний бланк серії ВТА № 824262). Як зазначається позивачем при зверненні до суду його батько помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], тобто через 11 днів після продажу квартири; позивач звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] і 12.06.2013 р. з цього приводу була заведена спадкова справа за № 54599677. За життя померлий зловживав алкогольними напоями, і весь листопад та грудень аж по день смерті постійно перебував у стані алкогольного сп'яніння. Предмет позову становить вимога про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]: за умови відсутності оспорюваного правочину квартира мала 6 перейти позивачу у спадок, забезпечивши житлом позивача та його родину, натомість, наявність оспорюваного правочину, по суті, позбавила позивача права власності на спадкове майно та дає підстави вважати, що під час укладення договору купівлі - продажу квартири відповідачем було недобросовісно використано стан алкогольного сп'яніння покійного батька позивача; підставу позову - приписи ст.ст. 15, 16, 225 ЦК України. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Разом з тим, відповідно до пояснень позивача він з 2009 р. разом зі своєю родиною (дружина та малолітня дитина) мешкав разом із батьком за адресою: [ADDRESS], хоча місце проживання позивач зареєстровано за іншою адресою разом із матір'ю, батько мешкав окремій кімнаті, не працював, зловживав спиртними напоями, позивач неодноразово звертався до дільничного інспектора міліції та лікаря, утім, отримав відповідь про неможливість примусового лікування батька. Відповідач позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні, посилалася на те, що під час укладення договору батько позивача не перебував у стані алкогольного сп'яніння, та позивач не мешкав разом зі своїм батьком однією родиною та не був обізнаний про те, що спірна квартира належить померлому батькові. Угода була укладена завдяки допомозі працівників агентства нерухомості «Капітал», працівники якого й підшукали квартиру, відповідач продала власний будинок у м. Краматорську, придбала спірну кватиру та переїхала мешкати у м. Дніпропетровськ. Разом з тим, відповідно до пояснень відповідача під час укладення угоди продавець був охайно одягнутий, не перебував у стані алкогольного сп'яніння, отримав грошові кошти від проданої ним квартири, та з його слів відповідачу відомо про те, що він мав намір придбати квартиру; сторони за договором також погодили, що продавець звільнить квартиру остаточно протягом одного місяця з дати укладення договору. Після закінчення місячного строку відповідач прибула до квартири та побачила, що у квартирі було багато сміття, немитого посуду, квартира перебувала у жахливому стані з точки зору чистоти, на холодильнику висів замок, всюди у квартирі була павутина, немиті вікна та підлога тощо, присутність в цьому житлі жінки, яка би прибирала та підтримувала квартиру в належному стані, відповідач не помітила. Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходи з наступного. Судом встановлено, що 06.12.2012 р. [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]; угода посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 7489. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; та лише п'ята частина ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 203 ЦК України насамперед встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218 - 235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору. Позивач в якості підстави недійсності правочину посилається на приписи ст. 225 ЦК України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Заявлена позивачем підстава позову передбачає, таким чином, встановлення чи знала або повинна була знати дієздатна сторона правочину про недієздатність, обмежену чи часткову дієздатність другої сторони (в даному випадку померлого [PERSON]), утім, суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України, на підставі яких суд мав би змогу встановити даний факт (ст.ст. 10, 60, 11 ЦПК України). Суд позбавлений зробити висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину через ненадання доказів, які би свідчили про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи зі змісту ст. 225 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, про що суду повинні бути надані докази, тоді як лише усні посилання позивача на те, що його батько перебував у стані алкогольного сп'яніння під час укладення угоди, є припущенням, та не можуть визнані слушними в цій справі, адже цей доказ не є допустимим. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Утім, позивач не виконав обов'язок доказування, не заявляв клопотань про забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, призначення експертизи тощо, у зв'язку з чим суд мав змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася. Так, за ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (зокрема, висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину має підтверджуватися висновком експертизи в сукупності з іншими доказами), яких суду надано не було. Таким чином, оскільки суд при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість, а усні пояснення позивача про зловживання його померлим батьком алкогольними напоями не відповідають цим вимогам закону, та суд позбавлений, розглядаючи справу у порядку цивільного судочинства, за власною ініціативою збирати докази та джерела отримання доказів вичерпані тощо, тому підстави для задоволення даного позову відсутні. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed