Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] в тому числі на ? частину домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO] року та на ? частину, як за колишнім членом колгоспного двору, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору - померлу [PERSON], як власника будинку, проте співвласником даного будинку є і позивач, який станом на 01.07.1990 року був зареєстрований та проживав у вищезазначеному домоволодіння. Свідоцтво на житловий будинок, яке видане з порушенням законодавства, не дає можливості позивачу реалізувати своє право на домоволодіння, у тому числі і в порядку спадкування. До судового засідання від представника позивача - адвоката Роговець В.Д. надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності сторони позивача та задовольнити позов. /а.с.25, 26 / Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Мохнатинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги сільська рада визнає в повному обсязі. /а.с.22/ Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Від завідуючої Чернігівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області 01.06.2016 року надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. /а.с.31/ Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «[NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року у віці 73 років у с. Мохнатин Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.7/ З свідоцтва про одруження серії «[NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1967 року. /а.с.6/ За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії «[NUMBER], свідоцтвом про народження серії «[NUMBER] свідоцтвом про розірвання шлюбу серії «[NUMBER]. /а.с.34/ За життя, 09.06.2010 р., [PERSON] зробила, посвідчене у виконавчому комітеті Мохнатинської сільської ради Чернігівського району, розпорядження за яким своїм спадкоємцем, до ? частини житлового будинку, а саме житлової кімнати площею 12,5 кв.м та ? частини присадибної земельної ділянки, розміром 0,10 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS], і земельну ділянку (пай) площею 5,34 га, розміщену на території Мохнатинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області призначила [PERSON]. /а.с.33 - зворотна сторона/ Згідно довідки Мохнатинської сільської ради Чернігівського району за №98 від 24.03.2016 року, станом на день смерті [INFO] року, [PERSON] була зареєстрована та проживала [ADDRESS] у складі сім'ї: чоловік - [PERSON], [INFO], син - [PERSON],[INFO] /а.с.16/ Наведене свідчить, що позивач по справі і [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, а [PERSON] - спадкоємцем за заповітом, після смерті матері [PERSON], в силу приписів ст.ст.1223, 1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини.. Як вбачається з копії спадкової справи №242/2014 [PERSON] прийняв спадщину після померлої дружини [PERSON], подавши 03.06.2014 року відповідну заяву до Чернігівської районної державної нотаріальної контори, діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. Крім того, [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву в якій повідомила, що знає про існування заповіту на своє ім'я і також відмовляється від прийняття спадщини за заповітом./а.с.32-37/ Відповідно до довідки виконкому Мохнатинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за №104 від 04.06.2014 року, у будинку [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року, були зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.35 - зворотна сторона/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі установлені судом обставини справи, станом на 01.07.1990 року, голова колгоспного двору і його члени, а саме [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №94 від 12.04.1991 р., довідка КП «Чернігівське РБТІ» та технічний паспорт на житловий будинок, [PERSON] є єдиним власником домоволодіння у [ADDRESS], як голова колгоспного двору. Дійсна вартість домоволодіння становить 177460 грн. /а.с.8-12, 13, 35 - зворотна сторона/ Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець померла після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №546/02-31 від 16.02.2016 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями під [ADDRESS] у зв'язку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на майно, в якому б була визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю. /а.с.14-15/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності на ? частину даного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом та на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved