Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №221783-CRED від 14 квітня 2008 року в розмірі 66631,21 доларів США, що за курсом НБУ станом складає 1879000 гривень, звернути стягнення на будинок загальною площею 277,90 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 24 грудня 2007 року Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідач [PERSON] 24 грудня 2007 року уклали кредитний договір 108285-SOGL. До кредитного договору було укладено договір про видачу траншу № 108285-CRED від 24 грудня 2007 року зі сумою траншу 10000 доларів США та договір про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року з сумою траншу 26000 доларів США, які є невід`ємною частиною кредитного договору № 108285-SOGL від 24 грудня 2007 року. Також 11 квітня 2008 року було укладено угоду № 1 до кредитного договору № 108285-SOGL від 24 грудня 2007 року із загальною сумою кредиту у розмірі 36000 доларів США. В порушення умов кредитного договору та діючого законодавства відповідач [PERSON] не виконала свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 09 січня 2018 року має заборгованість 103207,32 доларів США , яка складається із наступного: 21011,28 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 82196,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивач та відповідач [PERSON] 24 грудня 2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 277,9 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 26 липня 2007 року, та земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, а саме житловий будинок. 02 жовтня 2017 року було проведено незалежну оцінку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та визначено ринкову вартість об`єкта оцінки для продажу заставної нерухомості у розмірі 1879000 гривень. Отже, заборгованість з кредитним договором з урахуванням висновку оцінки майна становить 66631,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 січня 2018 року становить 1879000 гривень. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осбі лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель на надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація відповідачів в будинку є порушенням умов цивільно-правового договору та ст. 629 ЦК України і зняття з реєстраційного обліку таких осіб є захистом прав іпотекодержателя та повинно відбуватись на підставі рішення суду. У зв`язку із подачею позову про звернення стягнення на заставлене майно, а саме житловий будинок, розтагований за адресою: [ADDRESS] та виселення громадян з даного будинку. Позивач наполягав, що виходячи з вимоги ст.ст. 33-40 Закону України «Про іпотеку», законодавцем не встановлено для іпотекодержателя обов`язку направлення будь-яких претензій перед зверненням до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2009 року відкрито провадження по справі. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 108285-SOGL від 24.12.2007р. в розмірі 56856,40 гривень звернуто стягнення на телевізор кольоровий SONY, діагональ «72»2006 року випуску, та холодильник Stinol, 2006 року випуску шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договору купівлі-продажу предметів застави від імені [PERSON] . В рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 108285-SOGL від 24.12.2007р. в розмірі 56856,40 гривень, звернуто стягнення на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 277,9кв.м., житловою площею 113,30кв.м., зі входом в підвал літ «а», тамбуром літ. «а», ганком літ. «а2», підвалом літ «пд», літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «В», душем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», вигрібною ямою літ. «Е», колонкою літ. «к», які розташовані за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 26.07.2007р. виданого на підставі рішення Виконкому Роганської селищної ради № 222 від 17.08.2006 року та зареєстрованим 13.08.2007р. Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі 2 номер запису 208, реєстраційний номер 19712598, та є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки № б/н від 24.12.2007 року, укладеного між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК`та [PERSON] . Надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» право здійснювати всі інші дії, вчинення яких необхідно для укладення договору купівлі-продажу від імені [PERSON] , в тому числі отримати в КП «ХРБТІ» витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно для укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , будь-яким способом з іншою особою покупцем. Виселено [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані та проживають за вищевказаною адресою, без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати: судовий збір у розмірі по 288,35 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 125,00 гривень, а всього 413,39 гривень. В задоволенні іншої частини відмовлено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2012 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2011 року по справі №2-765/11 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та предмет іпотеки скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором задоволені. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 108285-SOGL від 24.12.2007 року у розмірі 7461,47 доларів США, що за курсом 7,62 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/191 від 22.05.2009 року становить 56856,40 гривень - звернуто стягнення на предмет застави: телевізор кольоровий SONY, діагональ « 72» 2006 року випуску, та холодильник Stinol, 2006 року випуску шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договору купівлі-продажу предметів застави від імені [PERSON] ; житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 277,9кв.м., житловою площею 113,30кв.м., зі входом в підвал літ «а», тамбуром літ. «а», ганком літ. «а2», підвалом літ «пд.», літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «В», душем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», вигрібною ямою літ. «Е», колонкою літ. «к», які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 26.07.2007, виданого на підставі рішення Виконкому Роганської селищної ради № 222 від 17.08.2006 року та зареєстрованим 13.08.2007р. Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі 2 номер запису 208, реєстраційний номер 19712598, та є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки № б/н від 24.12.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 24.12.2007 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселлено відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку загальною площею 277,9 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України Харківського району Харківської області, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати: судовий збір у розмірі по 288,35 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 125,00 гривень, а всього 413,39 гривень відповідно з кожного. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року скасовано в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 277,9 кв.м, житловою площею 113,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , а також в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у зазначеному будинку та постановлено відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на житловий будинок та виселення; в іншій частині рішення суду не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2017 року справа була передана судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В.. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2017 року вказана цивільна справа прийнята в провадження судді Бобко Т.В. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року до розгляду прийнято уточнену позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; до участі у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в якості співвідповідача залучено [PERSON] [INFO] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року за заявою відповідача [PERSON] витребувано із АТ КБ «ПриватБанк» наступну інформацію: чи здійснювалися 09 серпня 2013 року через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» Харківського філіалу відділення №72 VIP ( м. Харків, вул. Малом`ясницька, буд.2-А) та/або інші каси ПАТ КБ «ПриватБанк» операції з прийняття від [PERSON] коштів у доларах США для їх зарахування на рахунок/ карту [NUMBER] із зазначенням суми внесених [PERSON] коштів, кількості таких операцій та точного часу їх здійснення; на чиє ім`я відкритий та/або хто є власником рахунку/ карти [NUMBER] , яке призначення даного рахунку, про що надати копії відповідних документів; чи здійснювало ПАТ КБ «ПриватБанк» у серпні 2013 року перерахування за дорученням [PERSON] коштів у доларах США на рахунок/ картку [NUMBER] , внесених ним готівкою у доларах США в касу ПАТ КБ «ПриватБанк» Харківського філіалу відділення №72 VIP (м. Харків, вул. Малом`ясницька, буд.2-А) та/або інші каси ПАТ КБ «ПриватБанк» із зазначенням суми перерахованих коштів у доларах США, кількості таких операцій та точного часу їх здійснення, про що надати копії відповідних документів; чи мало місце зарахування на рахунок/картку [NUMBER] коштів, які перераховувалися на зазначений рахунок/картку за дорученням [PERSON] , із зазначенням суми зарахованих коштів, кількості таких операцій та точного часу їх здійснення, про що надати копії відповідних документів; на чиє ім`я відкритий та/або хто є власником рахунку SAMD№ [NUMBER] ; чи мало місце зарахування на рахунок SAMD№ [NUMBER] коштів, які перераховувалися на рахунок/ картку [NUMBER] за дорученням [PERSON] із зазначенням зарахованих коштів, які були перераховані на рахунок/ картку за дорученням [PERSON] , кількості таких операцій та часу їх здійснення, про що надати копії відповідних документів; чи були зараховані внесені 09 серпня 2013 року [PERSON] через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» Харківського філіалу відділення №72 VIP ( м. Харків, вул. Малом`ясницька, буд.2-А) на рахунок/картку [NUMBER] кошти у розмірі 20000 доларів США в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №108285-SOGL від 24 грудня 2007 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» встановлений строк для виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року про витребування доказів по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - десять днів з дня отримання ухвали про встановлення строку для виконання ухвали. . 01 липня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року надав письмові пояснення, в яких зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 24 грудня 2007 року уклали кредитний договір № 108285- SOGL. До кредитного договору було укладено договір про видачу траншу №108285- CRED від 24 грудня 2007 року зі сумою траншу10000,00 доларів США та договір про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року зі сумою траншу 26 000,00 доларів США, які являються невід`ємною частиною кредитного договору № 108285- SOGL від 24 грудня 2007 року. Також 11 квітня 2008 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 108285- SOGL від 24 грудня 2007 року з загальною сумою кредиту у розмірі 36000,00доларів США. Таким сином загальна сума кредитних коштів , що були надані відповідачеві становить 36000,00 доларів США, а саме 10000,00 доларів США та 26000,00доларів США за договорами про видачу траншу№ 108285- CRED від 24 грудня 2007 року та №221783- CRED від 14 квітня 2008 року. 09 серпня 2013 року через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» було здійснено внесення коштів в сумах 16800 доларів США та 3200 доларів США двома платежами з призначенням платежу «Прийнято від фізичних осіб для зарахування на їх рахунки (SAMDN49000017991977)», одержувач « [PERSON] [NUMBER] » рахунок одержувача [NUMBER] . Однак, через те, що з 09 серпня 2013 року минув досить тривалий час, а саме більше 5 років не можна стверджувати, що кошти було внесено в касу банку саме [PERSON] , та не можливо зазначити точний час здійснення таких операцій. SAMDN49000017991977 не є банківським рахунком, це референс договору, за яким в програмних комплексах банку обліковуються заборгованість за договором про видачу траншу № 108285- CRED від 24 грудня 2007 року. Того ж дня, 09 серпня 2013 року кошти надійшли через касу банку на рахунок [NUMBER] загальною сумою 20000 доларів США було розподілено на погашення заборгованості за договором про видачу траншу № 108285- CRED від 24 грудня 2007 року. Залишок, що утворився після погашення боргу за договором про видачу траншу №108285- CRED від 24 грудня 2007 року в сумі 556,55 доларі США було направлено на погашення простроченої заборгованості за договором про видачу траншу №221783-CRED від 14 квітня 2008 року, що відображено в рахунку заборгованості доданого до уточненої позовної заяви від 30 січня 2018 року. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором № 108285- SOGL від 24 грудня 2007 року виконано частково, а саме погашено заборгованість за договором про видачу траншу № 108285- CRED від 24 грудня 2007 року. Не виконаним є зобов`язання за договором про видачу траншу № №221783-CRED від 14 квітня 2008 року зі сумою траншу 26000 доларів США, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 108285- SOGL від 24 грудня 2007 року. 15 листопада 2018 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Так, у поданій до суду уточненій позовній заяві від 25 січня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 221783-CRED від 14 квітня 2008 року у розмірі 66631,21 доларів США, що за курсом 28,20 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 09 січня 2018 року складає 1879000,00гривень звернути стягнення на будинок загальною площею 277,90кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а у поданій до суду позовній заяві від 25 травня 2009 року, позивач просив суд звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за договором про видачу траншу №10825- CRED від 24 грудня 2007 року. При цьому , як договором про видачу траншу №10825- CRED від 24 грудня 2007 року так і договором про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року встановлені окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Таким чином за даними договорами строки позовної давності спливають самостійно щодо кожного договору. Відповідно до п. 1.3 Договору про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року строки повернення траншу кредиту та процентів визначаються згідно Графіку погашення кредиту та процентів. Із Графіку погашення кредиту та процентів , погодженому сторонами в Додатку № 1 до Договору про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року, вбачається, що кінцевою датою сплати як самого кредиту так і відсотків за кредитом є 13 грудня 2010 року. Таким чином, до позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №221787- CRED від 14 квітня 2008 року слід застосувати строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. В уточненій позовній заяві від 07 вересня 2018 року позивач зазначає, що відповідач [PERSON] має заборгованість у розмірі 103207,32 доларів США, яка складається із наступного: 21011,28 доларів США - заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту); 82196,04 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Однак зазначений розмір заборгованості як за кредитом та і по відсоткам за користування кредитом не відповідає дійсності та не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Так 09 серпня 2013 року відповідачем [PERSON] через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» було внесено 20000,00 доларів США в рахунок погашення зобов`язань [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № 108285-SOGL від 24 грудня 2007 року. Дана обставина свідчить про погашення заборгованості перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] та є беззаперечним свідченням того, що визначеним позивачем розмір заборгованості не відповідає дійсності. Особам, які виселяються із житлового будинку, який є предметом іпотеки , у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Так, відповідно до п. 1.5 кредитного договору 108285- SOGL від 24 грудня 2007 визначено, що кредит надається на споживчі цілі. Відповідно до п 1.4 Договору про видачу траншу № 10825-CRED від 24 грудня 2007 року транш кредиту надається на споживчі цілі. Також відповідно до п. 1.4 Договору про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року транш кредиту надається на споживчі цілі. Житловий будинок загальною площею 277,90кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26 липня 2007 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Роганської селищної ради № 222 від 17 серпня 2006 року та зареєстрованим 13 серпня 2007 року КП «ХРБТІ» в реєстровій книзі 2 номер запису 208, реєстраційний номер 19712598. Таким чином, вказаний житловий будинок (предмет іпотеки) був придбаний (побудований) відповідачем не за рахунок отриманого кредиту, а кредитні кошти за Договором про видачу траншу №10825- CRED від 24 грудня 2017 року та за Договором про видачу траншу №221783- CRED від 17 квітня 2008 року надавалися на споживчі цілі. За вказаних обставин , виселення із належного відповідачу будинку без надання іншого постійного житлового приміщення є незаконним. В зв`язку із чим позовна вимога позивача про виселення задоволенню не підлягає. 15 листопада 2018 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду відзиви на позов, в яких зазначили, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Так, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що відповідач [PERSON] станом на 09 січня 2018 року має заборгованість у розмірі 103207,32 доларів США. При цьому, як в уточненій позовній заяві від 25 січня 2018 року, так і в уточненій позовній заяві від 07 вересня 2018 року позивачем було вказано як на підставу позову про те, що між сторонами 24 грудня 2007 року був укладений кредитний договір №108285- SOGL та до кредитного договору було укладено договір про видачу траншу № 10825- CRED від 25 грудня 2007 року зі сумою 10000,00 доларів США та договір про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року зі сумою траншу 26000,00 доларів США. Посилаючись на зазначені договори та на порушення їх умов позивач стверджує про наявність у [PERSON] кредитної заборгованості не визначаючи при цьому, коли саме видавалися кредитні кошти, яким чином вони видавалися, у якому розмірі видавалися кредитні кошти за кожним із договорів, а також не надаючи до суду первинні документи, які б підтверджували факт надання відповідачу коштів у борг. Враховуючи, що позивачем не надано жодних первинних та інших розрахункових документів, які підтверджували б факт надання АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу [PERSON] грошових коштів, так само як і не надано будь-яких інших первинних документів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача перед банком, що свідчить про недоведеність як факту надання кредиту, так і існування заборгованості за кредитним договором № 108285- SOGL від 24 грудня 2007 року. Крім того, вважає незаконним нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за Договором про видачу траншу №10825- CRED від 24 грудня 2007 року та Договором про видачу траншу №221783- CRED від 14 квітня 2008 року. Враховуючи, погоджені сторонами строки повернення кредиту (строк кредитування) банк не мав права нараховувати проценти за Договором про видачу траншу №10825- CRED від 24 грудня 2007 року після 23 грудня 2010 року, за Договором про видачу траншу №221783- CRED від 14 квітня 2008 року - після 13 грудня 2010 року. Таким чином, проценти за користування кредитом, в рахунок погашення заборгованості по яким позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки Банком було нараховано незаконно та без належних на те правових підстав. Зокрема, АТ КБ «ПриватБанк» не мав права нараховувати проценти за Договором про видачу траншу №10825- CRED від 24 грудня 2007 року після 28 липня 2009 року, після звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту. В свою чергу, враховуючи погоджені сторонами строки повернення кредиту (строк кредитування) Банк не мав права нараховувати проценти за Договором про видачу траншу №221783- CRED від 14 квітня 2008 року - після 13 грудня 2010 року. Таким чином, зазначене свідчить про необґрунтованість та незаконність позовних вимог. Крім того, 18 грудня 2014 року через банківську установу на поточний рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачем [PERSON] було перераховано грошові кошти у розмірі 56856,40 гривень, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №108285- SOGL від 24 грудня 2007 року, яка була визначена рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року у цивільній справі 2034/3226/2012. Таким чином, беручи до уваги офіційний курс української грошової одиниці до долару США становим на 18 грудня 2014 року відповідачем були сплачені грошові кошти еквівалент яких дорівнює 3603,31 доларів США. Крім того, 09 серпня 2013 року [PERSON] було сплачено на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 20000,00 доларів США у рахунок погашення заборгованості за договором про видачу траншу №10825- CRED від 24 грудня 2007 року та Договором про видачу траншу №221783- CRED від 14 квітня 2008 року. Отже наведене вище свідчить про погашення заборгованості за Договором про видачу траншу № №10825- CRED від 24 грудня 2007 року та Договором про видачу траншу №221783- CRED від 14 квітня 2008 року. Крім того, вбачається, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №221783- CRED від 14 квітня 2008 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду лише 25 січня 2018 року шляхом подачі уточненої позовної заяви. При цьому відповідно до п. 1.3 Договору про видачу траншу №221783- CRED від 14 квітня 2008 року строк повернення Траншу та процентів визначаються згідно Графіку погашення кредиту та процентів . Із Графіку погашення кредиту та процентів , погодженому сторонами в Додатку № 1 до Договору про видачу траншу №221783- CRED від 14 квітня 2008 року, вбачається, що кінцевою датою сплати як самого кредиту, так і відсотків за кредитом є 13 грудня 2010 року. Таким чином, сплинув строк позовної давності, у межах якого позивач мав звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №221783- CRED від 14 квітня 2008 року. Оскільки, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконною та необґрунтованою, не підлягає також задоволенню позовна вимога, в якій позивач просить виселити відповідачі, які зареєстровані та проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . 28 листопада 2018 року, 21 грудня 2018 року та 7 грудня 2018 року представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» надані відповіді на відзив, в яких він зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 24 грудня 2007 року уклали кредитний договір № 108285- SOGL. До кредитного договору було укладено договір про видачу траншу № 221783- CRED від 24 грудня 2007 року зі сумою траншу10000,00 доларів США та договір про видачу траншу № 221783- CRED від 14 квітня 2008 року зі сумою траншу 26 000,00 доларів США, які являються невід`ємною частиною кредитного договору № 108285- SOGL від 24 грудня 2007 року. Також 11 квітня 2008 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 108285- SOGL від 24 грудня 2007 року з загальною сумою кредиту у розмірі 36000,00доларів США. Кредитний договір наданий на споживчі цілі. Боржник, отримавши кредитні кошти, протягом тривалого часу сплачував чергові платежі по кредиту відповідно до графіку погашення заборгованості. Таким чином договір є дійсним, тобто фактичне прийняття пропозиції укладення договору дією. Твердження боржника, що банк не виконав свою частину умов кредитного договору щодо видачі коштів є голослівними та не відповідають дійсності. Щодо наявності раніше винесених рішень. 13 листопада 2013 року Харківським районним судом Харківської області було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2013 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року залишено без змін. В подальшому справа була передана на розгляд Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ухвалою якого справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільніє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином. Стосовно розрахунку заборгованості: розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів відповідача. Виписка є первинним бухгалтерським документом. Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Згідно виписки по рахунку, 18 грудня 2014 року відповідачем було здійснено погашення заборгованості за кредитним договором, проте зазначених коштів виявилося недостатньо, внаслідок чого Банком було нараховано штрафні санкції. Твердження відповідача щодо погашення заборгованості від 09 серпня 2013 року є таким, що не відповідає дійсності, оскільки не надано доказів на підтвердження такої операції; Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості: закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як видно із розрахунку заборгованості, порушення умов договору з повернення кредитних коштів, сплати відсотків стороною, мало місце ще до настання дати останніх щомісячних платежів. У пунктах 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору визначено обв`язок позичальника здійснювати погашення кредиту, процентів та винагороди у порядку і строки відповідно до Графіку погашення кредиту та процентів , які складаються по кожному договору про видачу Траншу окремо та є невід`ємною частиною кожного договору про видачу Траншу. Згідно п.п. 4.2 кредитного договору, сплата процентів за користування кредитом, вказаних в п. 4.1 даного Договору, а також в п. 4.1 договорів про видачу Траншу, здійснюється щомісяця, відповідно до Графіку погашення кредиту та процентів, які складаються по кожному договору про видачу Траншу окремо, шляхом зарахування позичальником необхідної суми грошових коштів на картковий рахунок. При незарахуванні коштів на картковий рахунок для сплати процентів та /або частини кредиту вони вважаються простроченими. На залишок заборгованості по простроченій сумі Траншу кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.3 Умов, а також п. 4.3 договорів про видачу Траншу. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, таким чином відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Щодо правомірності звернення стягнення на предмет іпотеки зазначив наступне. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отриманні від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору і зняття таких осіб із реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватися на підставі рішення суду. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Щодо строків позовної давності, то згідно умов договору 108285- SOGL строк виконання зобов`язань спливає 23 грудня 2010 року. Однак п. 7.1 кредитного договору 108285- SOGL передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань Позичальником щодо повернення кредиту, сплати процентів, неустойки за Договором та договорами про видачу Траншів. Позивач звернувся до суду з позовом у 2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. Таким чином, обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» повторно у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - Шмалій С.В., який діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзивах. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 тис. доларів США зі сплатою 17 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 23 грудня 2010 року. На забезпечення зобов`язань за договором кредиту, 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] також було укладено договір застави на належне їй майно, а саме: телевізор кольоровий SONY, діагональ «72», 2006 року випуску та холодильник Stinol, 2006 року випуску. Крім того, 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 277,9 кв.м, житловою площею 113,30 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві власності. Вказаний договір укладено 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 108285-SOGL, укладеним 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , тоді як зазначення в п. 1 вказаного договору іпотеки позичальника [PERSON] є технічною помилкою. Зазначені обставини встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується статутом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (в новій редакції), що затверджений Національним Банком України 09 жовтня 2009 року (дата реєстрації змін 14 жовтня 2009 року номер запису 12241050040806727. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство» не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість за користь АТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2013 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2016 року були скасовані з тих підстав, що суди в порушення вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» не вказали початкову ціну предмета іпотеки, яка визначається за правилами ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», виселяючи осіб, не з`ясували коло цих осіб та не залучили при цьому їх до участі у справі, тобто вирішили спір щодо невизначеного кола осіб, а також не з`ясували можливість виселення цих осіб, виходячи з вимог ч. 2 ст. 109 ЖК України. Судом усунуті вищевказані недоліки, ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року виконана, зокрема: АТ КБ «ПриватБанк» проведено оцінку вартості іпотечного майна, про що наданий висновок про вартість майна ТОВ «Бізнеспартнери» від 02 жовтня 2017 року, звіт про оцінку майна ТОВ «Промексперт» від 02 вересня 2019 року, та висновок про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності ПП «ТА-Експерт-Сервіс» від 21 травня 2019 року; судом з`ясовано коло осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення по справі, та залучено їх до участі у справі, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16 ЦК України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до вимог ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. У частині 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. З огляду на зазначене, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Як вбачається зі змісту позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в остаточній редакції, банк просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №221783-CRED від 14 квітня 2008 року в розмірі 66631,21 доларів США, що за курсом 28,20 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 09 січня 2018 року складає 1879000 грнивень, звернути стягнення на будинок, загальною площею 277,90 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 24 грудня 2007 року Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. Отже, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іншим особам у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки встановлена п.п. 24-28 вказаного договору іпотеки. Так, відповідно до вказаних пунктів, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.18.6, 18.8.1,18.8.2, 18.8.3 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться у цьому договорі. У разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1448 від 22 рудня 1997 року, якщо інше не передбачено законодавством, на день реалізації Предмету іпотеки . При зверненні стягнення на Предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється у розмірі 100% від загальної вартості Предмету іпотеки, яка зазначена в п. 7.1 та 7.2 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною вище ніж зазначено у цьому пункті. Реалізація Предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. Після звернення стягнення на предмет іпотеки, його новий власник набуває всі права і обов`язки іпотекодавця за договором оренди, на підставі якого орендується Земельна ділянка. У випадку, коли суми, вилученої від продажу Предмету іпотеки , недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя , останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна Іпотекодавця (якщо він є Позичальником за Кредитним договором) у першу чергу перед іншими кредиторами. Реалізація цього майна здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством України. При реалізації предмету іпотеки відповідно до цього договору для обчислення суми і іноземній валюті необхідній для задоволення вимог Іпотекодержателя, застосовується курс НБУ, встановлений для іноземної валюти за Кредитним договором по відношенню до гривні, на день реалізації. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачені в п. 29 договору іпотеки, згідно якого: звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» для чого іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні від імені іпотекодавця дії. Отже, сторони у договорі іпотеки досягли домовленості про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, про який просить суд позивач - шляхом продажу іпотекодержателем від власного імені предмета іпотеки будь-якій особі у будь-який спосіб. Зокрема в п. 29 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» для чого іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні від імені іпотекодавця дії. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Судом встановлено, що сторонами погоджено іпотечне застереження, а саме ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем (пункт 29 абзац 1 договору іпотеки); звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем будь-якій особі (пункт 29 абзац 2 договору іпотеки). Будь-які відомості щодо застосування банком позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, встановленого договором іпотеки, позивачем в ході судового розгляду не надано, як і не надано жодних доказів щодо направлення банком відповідачам будь-яких вимог з приводу початку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону. При цьому, процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Крім того, згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові. Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону). Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року по справі №310/11024/15-ц (провадження №14-112цс19). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Виходячи зі змісту зазначених правових норм, саме позивач визначає предмет та підстави позову, суд позбавлений права самостійно змінювати їх.Невідповідність обраного позивачем способу його захисту є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Позивачем в ході судового розгляду не надано жодного доказу щодо застосування банком позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, встановленого договором іпотеки, що свідчить про недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи обов`язковість договору для сторін (стаття 629 ЦК України), які встановили у ньому іпотечне застереження, реалізувавши принцип свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, стаття 627 ЦК України), а також висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 29 травня 2019 року по справі №310/11024/15-ц, які є обов`язковими для застосування судом, суд вважає, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя та відмовляє у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки з цих підстав. Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги щодо виселення відповідачів також не підлягають задоволенню. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав неналежно обраного позивачем способу захисту свого цивільного права, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, які викладені ними в своїх вимогах та запереченнях, а також не розглядає заяву відповідачів про застосування строку позовної давності до зазначених вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed