Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ними, а також визначити місце проживання їхніх дітей з ним, обґрунтовуючи який зазначив таке. З 18 серпня 2008 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народились діти: дочка [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2009 року по 2012 рік навчалась у коледжі на стаціонарі, тому догляд за дітьми був його обовязком, у звязку з чим він знаходився у відпустці по догляду за першою та другою дитиною і отримував державну допомогу. Стосунки між ними у продовж всього подружнього життя не складались. Влітку 2009 року відповідач пішла з сімї, залишивши йому семимісячну дочку. Тоді він її вперше побачив з іншим чоловіком, однак батьки його вмовили зберегти сімю. Другий раз відповідач у 2011 році без пояснень зібрала речі та переїхала до матері. Однак його батьки знову вмовили його зберегти сімю. У 2012 році народився син [PERSON]. Поява другої дитини нічого не змінила у поведінці відповідача по відношенню до дітей і до сімї. Вона мало цікавилась здоровям та розвитком, не займалась домашніми справами. Завдяки допомозі з боки його батьків діти завжди мали свіжу їжу та належне виховання. Заради забезпечення дітей він займається підсобним господарством. У нього дві корови, дві нетелі, троє телят, дві свині, багато кролів, город, сад. Його сімя має 30 га землі, яку вони здають в оренду. Він та його діти проживають разом з його батьками у будинку площею 104 кв.м. У будинку є гаряча та холодна вода, санвузол, ванна кімната, газ світло. Він разом батьками, які є пенсіонерами, ведуть спільне господарство. Доходи його сімю дозволяють повністю забезпечити дітей харчуванням, одягом, іграшками, книжками. Дочка [PERSON] навчається у першому класі. До школи вона пішла підготовленою. Читає, рахує, знає багато казок та віршів. Син [PERSON] виховується вдома. З ініціативи відповідача з лютого 2014 року вони стали проживати окремо. Його дружина стала проживати з іншим чоловіком мусульманином за віросповіданням. Дочку [PERSON] відповідач одразу залишила жити з ним. Син [PERSON] протягом двох місяців мешкав по черзі у його та у дружини. У квітні 2015 року відповідач віддала йому сина на виховання і з того часу він постійно мешкає з ним. За період з квітня 2015 року і до цього часу відповідач жодного разу не поцікавилась дітьми, не відвідувала їх, не телефонувала, не привітала дочку з днем народження, не привітала дітей з новорічними святами. Його дружина протягом спільного життя мало цікавилась дітьми та сімєю. Кидаючи сімю вона йому заявляла, що їй набридло сімейне життя, вона бажає «гуляти», діти їй не потрібні. Раніше його батьки якось їх мирили заради дітей, а коли вона заявила, що почала проживати з іншим чоловіком, він остаточно вирішив розірвати шлюб і виховувати дітей самотужки. Служба у справах дітей Станично-Луганської райдержадміністрації та комісія захисту прав дитини прийняли рішення про доцільність проживання дітей з ним. Збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам дітей. Вважав недоцільним вживати заходів для їхнього примирення з відповідачем, оскільки на цей час у них особисте життя. Шлюб між ними перший, майнові претензії між ними відсутні, будинок, де він проживає належить його батькам, відповідач до нього жодного відношення не має. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, наполягали на його задоволенні, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнала частково. Була не проти його задоволення в частині розірвання шлюбу, однак заперечувала, щоб місцем проживання їхніх з позивачем дітей визначали з батьком, вказуючи на те, що в сімї позивача дітей навмисно налаштовують проти неї. Утримувати і виховувати дітей їй будуть допомагати дідусь, бабуся та її мати. Її теперішній чоловік не проти проживання дітей з нею, у них з ним непогані стосунки. Також вона заперечувала, що обставини, що вона покинула сімю, не бажає займатись вихованням дітей, не цікавилась їхньою долею. Представник третьої особи суду підтвердила висновок служби у справах дітей, що місцем проживання дітей слід визначити з батьком. Суду пояснювала, що в цій сімї між сторонами виникали проблеми ще у 2011 році, однак тоді їх вдалось примирити і вони стали проживати далі разом. Потім до 2014 року вони до них не звертались. На початку 2016 року до них звернувся з заявою про визначення місця проживання дітей спочатку позивач, потім відповідач. Вивчивши ситуацію комісія з захисту прав дитини і служба у справах дітей дійшла висновку, що в інтересах дітей все ж таки слід визначити їхнім місцем проживання місце проживання батька, оскільки діти там тривалий час проживають, батько піклується про них, за місцем проживання відповідача вони не проживали. Також представник третьої особи спростувала твердження позивача стосовно небажання відповідача займатись вихованням дітей. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі свідоцтва про шлюб сторін вбачається, що вони дійсно з 18 серпня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Свідоцтвом про народження дітей підтверджується факт, що у сторін під час перебування у шлюбі народилось двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON]. Пояснення сторін, в яких позивач наполягав на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечувала проти цього, свідчать, що збереження сімї неможливе, оскільки це суперечить їхнім подальшим інтересам. За таких обставин, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що слід задовольнити. Що стосується вимоги позивача стосовно визначення місця проживання дітей саме з ним, суд вважає зазначити таке. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією №50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91, В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною \~першою статті 161 Сімейного кодексу України передбачено, - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи та пояснень сторін, чого не заперечувалось відповідачем, судом встановлено, що на цей час спільні діти сторін проживають разом із батьком, який проживає у будинку своїх батьків разом з останніми, що розташований у с. Плотина, вул. Первомайська, 100. Позивач зараз працює і має стабільний дохід. Також сімя позивача у приватному господарстві має одну корову, дві нетелі , також троє телят, двох свиней та 25 кролів. Позивач та його сімя обробляє город, має сад, отримує додатковий дохід від оренди землі. Старша дитина зараз навчається у школі, позитивно характеризується, молодша дитина, виховується вдома. Житлово-побутові умови сімї відповідні для виховання дітей. Відповідач на цей час проживає з дідусем і бабусею пенсіонерами у їхньому будинку, розташованому за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Нижній Мінченок, вул. Миру, 12, житлово-побутові умови задовільні, але потребують покращення. Мати відповідача проживають по-сусідству, має невеликий будинок. Відповідач та її родичі характеризуються позитивно, але відповідач не має постійного доходу, доглядає за маленькою дитиною. Між сторонами і раніше виникали непорозуміння у сімейному житті, а після повернення з території Російської Федерації виник спір щодо проживання і виховання дітей. Даний факт підтверджується рішенням комісії з захисту прав дитини Станично-Луганської РДА № 1 від 28 січня 2016 року, яким було встановлено графік спілкування матері [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] у вихідні кожного тижня на території проживання батька дітей - [PERSON], за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Плотина, вул. Первомайська, 100. Рішенням № 2 комісії з захисту прав дитини Станично-Луганської РДА було рекомендовано службі у справах дітей Станично-Луганської РДА надати висновок про визначення місця проживання дітей сторін разом із батьком. На підставі цього рішення служба у справах дітей Станично-Луганської РДА було зробила висновок від 01 лютого 2016 року № 28, в якому вважала доцільним проживання дітей разом із батьком. Представник третьої особи в судовому засіданні суду пояснювала, що перед винесенням рішень комісією з захисту прав дитини та надання висновку службою у справах дітей, вона особисто вивчала ситуацію, в тому числі на одинці спілкувалась із дочкою сторін, яка їй повідомила, що хоче проживати з батьком, оскільки з мамою довгий час не проживає, хоча за нею скучить. Також зі слів представника третьої особи на цей час ситуація не змінилась: у відповідача покращились умови проживання, однак залишається питання проживання дітей в новій сімї. Наведене свідчить, що виходячи із інтересів дітей сторін, а не їх батьків, кращі умови для них на цей час створені за місцем проживання позивача, оскільки вони там тривалий час проживають, їм там все знайоме, у них встановлено стале коло спілкування, майнове становище родини позивача краще ніж у родини відповідача, тому враховуючи, що молодша дитина сторін є дуже малою за віком, для якої зміна обстановки, може виявитись травмуванням її особистості, суд, виходячи із положень частини другої статті 161 Сімейного кодексу України, в якій передбачені обмеження передавати дітей особі, яка не має самостійного доходу, незважаючи на рівні права і обовязки батьків стосовно їхніх дітей, вважає необхідним визначити місцем проживання малолітніх дітей сторін разом із батьком, тому і в цій частині позов [PERSON] підлягає задоволенню. Разом з цим, задовольняючи позов, суд не бере до уваги доводи позивача, наведені ним в позовній заяві щодо непристойної поведінки відповідача, небажання останньої займатись вихованням дітей, а також стосовно того, що діти їй не потрібні, оскільки на підтвердження цих доводів ним взагалі не надано доказів. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню усі понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved