Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на [PERSON] , на особовий рахунок, відкритий у відділенні Державного Ощадного банку України на ім`я дитини, до його повноліття. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що [PERSON] народився [INFO] , його матір*ю є [PERSON] . Батько внесений до свідоцтва про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] проживає окремо від своєї дитини, участі у вихованні та утриманні сина не приймає, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Процесом виховання, навчання, розвитку та утримання хлопчика займається [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 16.10.2020 №380 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON] . В судове засідання представник позивача -виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської обалсті та представник служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міької ради Чернігівської області - не з'явилися, подавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про підтримку позову. Відповідачка[PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, будучи належним чином повідомленою через оголошення на сайті суду, не подала відзив на позов або заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд відповідно до ст.280 ЦПК України розглянув справу за її відсутності з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. За висновком виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 16.10.2020 №380 є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її сина [PERSON] , [INFO] , на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України (а.с.4). У свідоцтві про народження дитини відповідачка зазначена його матір`ю (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України.(а.с.6). Актами обстеження умов проживання від 18.12.2020 за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] проживає в родині [PERSON] та [PERSON] , мати не приймає у часті у вихованні дитини. Після звільнення з місць позбавлення волі мати доручила виховання бабі [PERSON] . Більше року не зявляється до дитини, стосунки з ним не підтримує. В будинку прибрано, для хлопчика створені належні умови для навчання, наявний одяг, взуття та продукти харчування (а.с.5). Згідно інформації Ніжинської ЗОШ І-ІІ ступенів №12 про участь батьків у вихованні учня 4 класу [PERSON] вбачається, що вихованням та навчанням хлопчика займається [PERSON] , яка підтримує постійний зв`язок зі школою, постійно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати дитини [PERSON] не займається сином та не цікавиться його навчанням і вихованням (а.с.8). Відповідачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її участі у вихованні сина. [PERSON] не спілкується з сином, не утримує його матеріально, що є елементами протиправного невиконання відповідачкою передбачених ст.150 СК України обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] буде суперечити його інтересам. На думку суду, поведінка відповідачки є такою, що свідчить про її ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок по відношенню до дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обґрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її сина, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Статтями 180-181 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про те, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved