Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості суми боргу за договорами банківського вкладу з відповідача у розмірі 21 043 680,00 грн., 3 % річних в сумі 1 878 036,16 грн. та судового збору у розмірі 9 605,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між [PERSON] та ПАТ «Український професійний банк» було укладено наступні договори: 16 січня 2015 року договір банківського вкладу № 322264; 16 січня 2015 року договір банківського вкладу № 3222265; 30 березня 2015 року договір банківського вкладу від №335721; 27 квітня 2015 року договір банківського вкладу №340438. Загальна вартість права вимоги за депозитними договорами складала 800 000,00 дол. США. Відповідно до умов укладеного 3-х стороннього договору [PERSON] мав зобов`язання сплатити [PERSON] 800 000,00 дол. США в строк до 31 травня 2016 року, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 21 043 680,00 грн. Ухвалою судді від 08 липня 2019 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Відзиву, заяв або клопотань від відповідача не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності в заочному порядку. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи та на підставі наявних у справі доказів ухвалити заочне рішення, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, відзив, заяв або клопотань не подав. Будучи належним чином повідомленими сторони та третя особа в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ст. 223 ЦПК України, а тому дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Український професійний банк» було укладено наступні договори: - 16 січня 2015 року договір банківського вкладу № 322264; - 16 січня 2015 року договір банківського вкладу № 3222265; - 30 березня 2015 року договір банківського вкладу від №335721; - 27 квітня 2015 року договір банківського вкладу №340438. Загальна вартість права вимоги за депозитними договорами складала 800 000,00 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 27 травня 2015 року [PERSON] уклав договір відступлення права вимоги за вищевказаними депозитними договорами з [PERSON] та ПАТ «Український професійний банк». Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1.1. Договору Первісний Кредитор, тобто [PERSON] відступає, а Новий Кредитор, тобто [PERSON] набуває право вимоги, належне Первісному Кредитору відповідно до Договору банківського вкладу від 16 січня 2015 року №322264, Договору банківського вкладу від 16 січня 2015 року № 3222265, Договору банківського вкладу від 30 березня 2015 року № 335721 та Договору банківського вкладу від 27 квітня 2015 року № 340438, укладеними між первісним Кредитором та боржником, тобто ПАТ «Український професійний банк». За цими договорами новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1. Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість права вимоги за депозитними договорами складала 800 000,00 дол. США. Відповідно до п. 3.1. Договору новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору вартість права вимоги в строк до 31 травня 2016 року, а первісний кредитор зобов`язаний прийняти грошову суму зазначену в п. 2.1. Договору. Оплата здійснюється шляхом передачі первісному кредитору грошових коштів в готівковій формі під розписку або в інший спосіб погоджений новим кредитором та первісним кредитором. Отже, відповідно до умов укладеного 3-х стороннього договору [PERSON] мав зобов`язання сплатити [PERSON] 800 000,00 дол. США в строк до 31 травня 2016 року. Проте, вищевказана грошова сума не була сплачена, а відповідно зобов`язання за договором не виконано відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, на момент подання даної позовної заяви гривневий еквівалент суми заборгованості становить 800 000,00 дол. США * 26, 3046 (офіційний курс Національного банку України гривні щодо долару США станом на 23 травня 2019 року) = 21 043 680,00 грн. Згідно зіст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповіді банку від 01 червня 2017 року № 01-10/660 зазначено, що згідно Розділу 3 Договору про відступлення права вимоги від 27 травня 2015 року, банк не є стороною при розрахунках за цим договором, а тому відповідач мав сплатити позивачу 21 043 680,00 грн. в строк до 31 травня 2016 року. Відповідно з 01 червня 2016 року почалось прострочення виконання даного зобов`язання відповідачем. Стаття 536 ЦК України зазначає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання , а саме Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наведеного нижче розрахунку розмір 3% річних від простроченої суми становить 1 878 036, 16 грн. (розрахунок за період з 01 червня 2016 року по 22 травня 2019 року, сума боргу 21 043 6800,00, кількість днів 1086, 3 % річних - 1 878 036,16 грн.) Отже, відповідач має зобов`язання перед позивачем щодо оплати йому заборгованості 21 043 680,00 грн. - основного боргу та 1 878 036, 16 грн. - трьох відсотків річних від простроченої суми за період користування коштами позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за договором. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у встановленому законом порядку не спростований та й сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 9 605,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved