Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу в стягнення боргу за договором позики в сумі 595 914,50 грн., з яких сума неповернутого боргу за договором позики у розмірі 211 900,00 грн., штраф у розмірі 211 900,00 грн., суму інфляції щодо суми боргу у розмірі 149 389,50 грн., 3% річних за весь час прострочки у розмірі 19 071,00 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі трьох мінімальних заробітних плат 3 654,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що згідно умов договору ним передано відповідачу 221 000,00 грн. для придбання двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], її ремонту та купівлі меблів. Відповідно до умов договору відповідач повинна була повернути позичену суму до 05.12.2014 року. Повернення отриманих сум мало здійснюватися рівними частками по 1 300 грн. щомісячно п'ятого числа протягом 170 місяців, починаючи з 05.11.2000 року. Станом на 05.11.2014 року відповідач повернула лише 9 100 грн. Також позивач наводить розрахунок, згідно якого інфляційні витрати становлять 149 389,50 грн., 3% річних у розмірі 19 071,00 грн. Також відповідач згідно умов договору зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 211 900,00 грн. Загальна сума боргу відповідача станом на 05.11.2014 року становить 592 260,50 грн. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю, просить його задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмові заперечення, в яких вказує, що вимоги позивача є завищеними, просить звернути увагу на те, що вона опинилася у скрутному матеріальному становищі. Зазначає, що вона повернула 10 400 грн. боргу, а решту суми зобов'язується повернути згодом. Також надіслала до суду заяву про слухання справи без її участі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено судом, згідно договору позики грошових коштів від 05.10.2000 року, позивач [PERSON] передає безвідсоткову позику в сумі 221 000,00 грн. [PERSON] Згідно п.2.1 договору, відповідач зобов'язується повернути позичену суму в строк до 05.12.2014 року. Факт передачі зазначеної суми засвідчується власноручно написаною розпискою. Згідно п.2.3 договору, повернення позиченої суми здійснюється відповідачем рівними частками по 1 300,00 грн. щомісяця п'ятого числа протягом 170 місяців, починаючи з 05.11.2000 року. Однак, у вказаний в Договорі строк позики відповідач борг не повернув. Як вбачається із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, не надала суду належних та допустимих доказів у підтвердження свої заперечень. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що вона сплатила 10 400 грн. боргу, оскільки така обставина не знайшла свого підтвердження. Як вбачається з правового висновку Верховного суду України у справі №6-63цс13, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала від [PERSON] позику на загальну суму 221 000,00 грн.,однак в порушення умов укладеного договору, повернула лише частину боргу в сумі 9 100 грн. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [NUMBER] від 21.11.2014 року, «[PERSON]» змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно п.3.3 договору, у випадку невчасного повернення отриманих сум відповідач буде зобов'язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 1300 грн. за кожен місяць прострочення. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, кількість місяців прострочення становить 163, отже розмір штрафу становитиме 211 900,00 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в частині стягнення 211 900,00 грн.- основного боргу, 149 389,50 грн. інфляції, 3% річних в сумі 19 071,00 грн., згідно наданих позивачем розрахунків. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Щодо стягнення штрафу в сумі 211 900,00 грн., суд вважає, що слід задоволити вимогу позивача частково в сумі 132 600 грн., враховуючи складне фінансове становище та на підставі ч.3 ст.552 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 3 654 грн.

Outcome: approved