Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 08.06.2015 року померла його мати [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка площею 3,2624, право власності на яку було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №090486. Також до складу спадщини ввійшло спадкове майно, успадковане нею після смерті її чоловіка, батька позивача, [PERSON], яке складається із земельної ділянки площею 3,4414 га, що належала останньому відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії СМ №090485. Він являється спадкоємцем за заповітом, однак у передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як має поганий стан здоровя, потребує постійного лікування, будучи інвалідом ІІ-ї групи. Просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що інших спадкоємців немає. Представник відповідача в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.06.2015 року померла мати позивача [PERSON], який мешкала в с. Гвинтове, Буринського району Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла, в тому числі, земельна ділянка площею 3,2624 га на території Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області, право власності на яку було посвідчено за спадкодавцем державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №090486. Також до спадкової маси ввійшла і спадщина, прийнята нею після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 02.03.2009 року, яка була прийнята нею, але юридично не оформлена. Вказані обставини підтверджуються як показами представника позивача, так і свідоцтвами про смерть спадкодавців, свідоцтвом про укладення між ними шлюбу, свідоцтвом про народження позивача, копіями державних актів на право власності на земельну ділянку, довідками Гвинтівської сільської ради (а.с.2-5,8-11). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]Н є позивач, але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк він не подав. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки має поганий стан здоровя, є інвалідом ІІ-ї групи, у звязку з чим потребує постійного медичного нагляду. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача обєктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, повязаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved