Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 04 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов`язана була щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконувала взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносила необхідні платежі. Станом на 07 лютого 2019 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням пені та штрафних санкцій на загальну суму 24801,10 грн. (7935,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5809,61 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9294,58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 103,95 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1157,20 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Наступного дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 13 квітня 2019 року отримала копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви разом з додатками. У встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 04 жовтня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов`язана була щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, судом встановлено, що в порушення умов договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 07 лютого 2019 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням пені та штрафних санкцій на загальну суму 24801,10 грн. (7935,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5809,61 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9294,58 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 103,95 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1157,20 грн. - штраф (процентна складова). Також, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Поряд з цим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, вищевказаними Умовами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який суд враховує у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідача штрафів. Таким чином, виходячи із вимог вищевказаних Законів суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в загальній сумі 23146,90 грн. Також, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши його в сумі 1792,87 грн.

Outcome: partial