Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 31 березня 2014 року він, [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 35 000 доларів США, підтвердженням чого є написання відповідачем розписки про одержання грошової суми в якості позики. Розписку відповідач написав на фотокопії свого паспорта громадянина України. Кошти відповідач позичав та складав розписку у присутності свідків [PERSON], [PERSON] та дружини позивача. Між позивачем та відповідачем було домовлено, що відповідач гроші поверне на першу вимогу в терміни встановлені у вимозі. В зазначені терміни відповідач грошей не повернув. На усну пропозицію позивача повернути гроші повідомив, що віддасть гроші пізніше. 19.12.2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу повернути борг на протязі 7 днів з дати отримання вимоги. Вказану вимогу відповідач не отримав. На пошті 23.12.2017 року повідомили, що не можуть вручити вимогу так як відповідач не приходить за листом до пошти. На даний час відповідач кошти не повернув, останні півтора роки уникає зустрічей. Оскільки кошти в сумі 35 000 доларів США позичались відповідачу у доларах США, на день подання позову еквівалентно 975 450 гривень. В зв’язку із викладеними обставинами позивач просить стягнути з відповідача – [PERSON], [INFO] на користь позивача – [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] борг в сумі 975 450,0 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, у зв’язую із чим суд, заслухавши думку позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 31.03.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 35 000 доларів США, про що відповідачем було написано позивачу відповідну розписку на фотокопії свого паспорта громадянина України. 19.12.2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу повернути борг на протязі 7 днів з дати отримання вимоги. Вказану вимогу відповідач не отримав, уникає зустрічей з позивачем. Встановлено, що відповідачем станом на день розгляду справи борг позивачу не повернутий. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. ст. 1047, 1049 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем борг в сумі 35 000,0 доларів США, що на день складання позовної заяви в національній валюті по курсу НБУ становить 975 450,0 гривень позивачу не повернутий. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають до задоволення. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 31.03.2014 року у сумі 975 450,0 гривень. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 8 000,0 гривень. На підставі ст. ст. 16, 526, 610, 623, 625, 629, 1046 -1049 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд –

Outcome: approved