Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 38 кв.м., житловою площею 15,3 кв.м., який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр № 1545. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з 12 серпня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року. Під час шлюбу сторони за спільні грошові кошти придбали житловий будинок [ADDRESS] , який на праві власності зареєстрований за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр № 1545. Питання щодо поділу спільного майна подружжя у добровільному порядку між сторонами не вирішено, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2020 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2020 року забезпечено позов шляхом накладення заборони відчуження житлового будинку [ADDRESS] , який на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр № 1545 належить [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, також просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року. Рішення суду від 06 березня 2017 року набрало законної сили 17 березня 2017 року. 27 серпня 2013 року за договором купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В., реєстр № 1545 [PERSON] придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 209307548 від 18 травня 2020 року. Також суду надано: звіт про визначення ринкової вартості нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 29 травня 2020 року складений ФОП СОД [PERSON] ; копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого 26 квітня 2019 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис 3. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Суд аналізуючи надані сторонами докази приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони в період шлюбу придбали житловий будинок загальною площею 38 кв.м. житловою площею 15.3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований за відповідачем. Даних, що вказаний об`єкт є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка суду не надано. Враховуючи, що позивач та відповідач є співвласниками спірного майна, суд визнає за позивачем в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved