Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 16.01.2010 р. приватний підприємець [PERSON] та [PERSON] уклали письмовий договір оренди автомобіля MAN 18.460TGА р/н [NUMBER] та причепа марки SCHMITZ р/н [NUMBER]. Згідно зазначеного договору та акту приймання передавання автомобіля та причепа орендодавець передав орендарю у тимчасове користування автомобіль MAN 18.460TGA р/н [NUMBER] та причіп марки SCHMITZ р/н [NUMBER]. Відповідно до п.2.2. договору орендодавець зобов'язаний використовувати автомобіль для перевезення вантажів, поїздок по районам області й за межі області для виконання обсягів робіт; проводити ремонт автомобіля; самостійно усувати наслідки ДТП (дорожньо-транспортних пригод) та пошкоджень автомобіля, які виникли в результаті аварій; повернути автомобіль при першій вимозі «Орендодавця»; виплачувати орендну плату в розмірі 2 000 грн. на місяць; оподатковувати всі отримані кошти від перевезень; нести повну юридичну відповідальність згідно законів України. Відповідно до частини 4 договору останній укладено строком до 03.01.2015 р. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, за період з 16.01.2010 р. по 01.02.2014 р. орендар заборгував орендодавцю 85 932, 25 грн. Сторонами в усному порядку було погоджено, що спочатку договір оренди буде укладатись у простій письмовій формі, та пізніше, при наявності у відповідача вільного часу, договір оренди мав бути посвідчений нотаріально. Однак, відповідач, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, не забезпечив нотаріального посвідчення вказаного договору оренди, посилаючись на брак часу. І При цьому, з боку позивача умови договору щодо передачі об'єкту оренди виконані повністю, що підтверджується актом приймання-передачі, а відповідач зі свого оку прийняв по акту приймання передачі об'єкти оренди та сплатив упродовж дії договору оренди - 11 100,00 грн. Позивач посилається на те, що згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору) але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК за загальним правилом істотний умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначе: законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Законом прямо не визначено істотних умов для договору оренди транспортного засобу, однак всі умови, необхідні для договору даного виду, зафіксовані в договорі оренди від 16 січня 2010 р., зокрема договорі обумовлено об'єкт оренди та порядок його передачі, термін оренди, орендна плата, права, обов'язки та відповідальність сторін тощо, відтак, наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК. Предмет позову становить вимога про визнання договору оренди автомобіля MAN 18.460TGA р/н [NUMBER] та причепа марки SCHMITZ р/н [NUMBER] від 16.01.2010 р. № 17/01/2010 дійсним з моменту укладення, та про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором оренди №17/01/2010 від 16.01.2010 р. в сумі 85 932,25 грн., та про вирішення питання про розподіл судових витрат. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який належним чином повідомлений, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахував заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Судом встановлено, що 16.01.2010 р. між сторонами в даній справі був укладений у простій письмовій формі договір оренди автомобіля MAN 18.460TGА р/н [NUMBER] та причепа марки SCHMITZ р/н [NUMBER], та відповідно до акту приймання - передачі автомобіля та причепа орендодавець передав орендарю у тимчасове користування автомобіль MAN 18.460TGA р/н [NUMBER] та причіп марки SCHMITZ р/н [NUMBER]. Строк договору сторони за ним визначили до 03.01.2015 р. Відповідно до п.2.2 цього договору орендодавець зобов'язаний використовувати автомобіль для перевезення вантажів, поїздок по районам області й за межі області для виконання обсягів робіт; проводити ремонт автомобіля; самостійно усувати наслідки дорожньо-транспортних пригод та пошкоджень автомобіля, які виникли в результаті аварій; повернути автомобіль при першій вимозі «Орендодавця»; виплачувати орендну плату в розмірі 2 000 грн. на місяць; оподатковувати всі отримані кошти від перевезень; нести повну юридичну відповідальність згідно законів України. Відповідно до частини 4 договору останній укладено строком до 03.01.2015 р. Відповідно до позову, між сторонами відбулося фактичне виконання даного договору, який був укладений на порушення ст. 799 ЦК України в простій письмовій формі. Утім, суд позбавлений дійти до даного висновку, тобто висновку пор фактичне виконання даного договору, оскільки відповідач допустив порушення умов договору, що знайшло вираз зовні у заборгованості з орендної плати ( 85 932, 25 грн.). Відтак, дане посилання позивача не є слушним. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення. Частиною 1 ст. 220 ЦПК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відтак, укладений між сторонами в даній справі правочин від 16.01.2010 р. є нікчемним. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 220 ЦК України однією з умов визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення правочину. Як встановлено судом, правочин від 16.01.2010 р. не був нотаріально посвідчений та суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження ухилення іншої сторони від його нотаріального посвідчення та доказів на підтвердження того, що на даний час така можливість втрачена. Відмовляючи в задоволенні вимоги позову про визнання договору оренди дійсним, суд виходить з того, що закон пов'язує можливість визнання договору дійсним за умови, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Виходячи з наведеного, укладення договору у простій письмовій формі (тоді як нотаріальне посвідчення договору є обов'язковим), при наявності якої може бути визнаний дійсним нікчемний договір від 16.01.2013 р., та при відсутності доказів (ст.ст. 57-59 ЦПК України) на підтвердження висловлених позивачем суду доводів щодо ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору станом на дату звернення із позовом до суду (ст.ст. 10, 60, 11 ЦПК України), текст якого взагалі викладається на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків (п. 1 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 N296/5), не є тією умовою, за наявності якої може бути визнаний дійсним нікчемний договір. Судові витрати віднести на рахунок позивача (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України), оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed