Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в судовому засіданні підтримав він та його представник та мотивує тим, що він працював на Сумському чавуноливарному підприємстві «Центролит» з 1978 року по 21 квітня 1983 року - варником рідкого скла ливарного виробництва зі шкідливими умовами праці в цеху № 2. При виконанні виробничого завдання він був забезпечений захисними засобами зокрема респіраторами РУ- 60м, але вони були не ефективні. В квітні 1983 року при виконанні професійних обовязків по виробництву рідкого скла, \~виконанні ним роботи за новою технологією варіння рідкого скла з карбамідом (Інструкція №38к 1983 року), коли в нього дійсно погіршився стан в звязку з дією на його організм промислового отрути - аміаку у нього виникло погіршення здоров`я про що було повідомлено широке коло осіб та організацій: медики, адміністрація підприємства, Ковпаківська санітарно - епідеміологічна служба міста Суми. Цеховий лікар [PERSON] всупереч своїм посадовим обовязкам нічого не зробила для встановлення обєктивної картини причини погіршення здоровя [PERSON], встановлення обєктивного діагнозу та не повідомлення адміністрацію заводу, санепідеміологічну станцію Ковпаківського району міста Сум про ситуацію, що створилась в цеху №2 у звзку з введенням нової технології по варінням рідкого скла з застосування карбоміду (аміаку). Відповідно до обставин викладених в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 11 лютого 2010 року факт отруєння [PERSON] не заперечувався санітарним лікарем [PERSON], в поясненнях він зазначав «... [PERSON] отримав отруєння при варці рідкого скла та звернувся до медичного пункту заводу зі скаргою на отруєння, після обстеження в травмпункті лікарі звернулись до СЕС для розслідування даного отруєння». Дані внесені лікарем-терапевтом [PERSON] установи «Сумська міська клінічна лікарня №4» [PERSON] 14 квітня 1983 року в медичну карточку [PERSON] щодо діагнозу: «Вегетосудинна дистонія з проявами ангіоспазму, астенічний синдром» є хибними та зважаючи на зазначене, потрібно направити нові дані до Київського науково-дослідного інституту медицини праці дійсних даних концентрації парів аміаку під час виконання позивачем трудових обовязків та їх впливу на стан здоровя [PERSON] з лютого по 21 квітня 1983 року дасть змогу встановити дійсну причину погіршення його стану здоровя в період виконання роботи повязаної з шкідливими умовами праці та без належних засобів захисту органів дихання. Тому позивач та його представник просять суд визнати протиправним бездіяльність цехового лікаря заводу «Центролит», лікаря-терапевта [PERSON] установи «Сумська міська клінічна лікарня №4» [PERSON] щодо вжиття заходів та адекватне реагування на скарги [PERSON] в квітні 1983 року при активних зверненнях щодо погіршення його здоровя при виконанні ним трудових обовязків та дії по встановленню діагнозу «Вегетосудинна дистонія з проявами ангіоспазму, астенічний синдром». Відповідачка [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилась, у письмовому клопотанні просила справу розглядати без її участі, просила закрити провадження у справі, оскільки спір між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих самих підстав вже розглядався судами з винесенням судових рішень, які набрали законної сили, крім того зазначила, що, при прийомі та огляді [PERSON], враховуючи скарги хворого і обєктивні дані, у нього не було виявлено ознак професійного захворювання, тому у неї, як у лікаря-терапевта, не було підстав для направлення його до лікаря-профпатолога для уточнення діагнозу, оскільки позивачу було встановлено діагноз: вегето-судинна дистонія, що є неврологічним захворюванням, то він і був направлений до лікаря-невропатолога. Сама по собі робота зі шкідливими умовами праці не є підставою для направлення працюючої особи до лікаря-профпатолога. Крім того зазначила, що будучи лікарем-терапевтом, вона в своїй роботі повинна була керуватись положеннями наказу МОЗ СРСР №1000 від 23.09.1981 року, за своїми трудовими обовязками вона не мала права направляти осіб для проведення експертизи стану здоровя. Порушень обовязків, передбачених Положенням про лікаря - терапевта, затвердженого наказом № 1000 від 23 вересня 1981 року Міністра охорони здоров'я СРСР в діях [PERSON] судами (зокрема ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 09.01.2007 року) встановлено не було. Встановлено, що дії лікаря відповідали вимогам чинного законодавства, узгоджувались з положеннями міжнародних правових актів. Як вбачається з запису лікаря в картці амбулаторного прийому позивача, вона встановила йому діагноз вегето-судинна дистонія, астенічний синдром, і цей діагноз був остаточним. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] установи «Сумська міська клінічна лікарня №4» заперечував проти задоволення позову, зазначив, що викладені позивачем обставини були неодноразово предметом розгляду у справах судів різних інстанцій, однак у процесі розгляду цих справ не знайшли свого підтвердження. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника КУ «СМКЛ №4», перевіривши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] працював на Сумському чавуноливарному підприємстві «Центролит» з 1978 року по 21 квітня 1983 року - варником рідкого скла ливарного виробництва зі шкідливими умовами праці в цеху № 2. В квітні 1983 року [PERSON] звернувся за допомогою до цехового лікаря [PERSON], яка на той час працювала лікарем - терапевтом в [PERSON] установі «Сумська міська клінічна лікарня №4», яка обстеживши його та встановивши діагноз - вегето-судинну дистонію, астенічний синдром, порекомендувала йому консультацію у невропатолога та окуліста з питання працевлаштування.(а.с. 5) Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються нормами ЦК України. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області від 09.01.2007 року (а.с.26-27) встановлено, що 13 квітня 1983 року [PERSON] звертався зі скаргами на погіршення стану здоровя до оздоровчого пункту підприємства, а 14 квітня 1983 року звернувся до поліклініки на амбулаторний прийом до [PERSON] 14 квітня 1983 року [PERSON], обстеживши позивача, встановила діагноз вегето-судинну дистонію, астенічний синдром, порекомендувала йому консультацію у невропатолога та окуліста з питання працевлаштування. Ознак отруєння виявлення не було. Підстав для надання йому лікарем у звязку з цим медичної допомоги не було виявлено. Цим же рішенням суду встановлено, що в діях [PERSON] не вбачається і порушень її обовязків, передбачених Положенням про лікаря-терапевта, затвердженого наказом №1000 від 23.09.1981 року МОЗ СРСР. Лікар [PERSON] встановила [PERSON] діагноз «вегето-судинна дистонія, астенічний синдром», який був остаточним. [PERSON] після встановлення нею позивачеві неврологічного діагнозу та відсутності необхідності з врахуванням його обєктивного стану надання йому допомоги з застосуванням медичних препаратів, направила позивача до лікарів інших спеціальностей для вирішення питання працевлаштування. Залучення [PERSON] до своєї роботи лікарів інших спеціальностей узгоджується з п.4 Положення про лікаря-терапевта. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.07.2013р. було встановлено, що висновками лікарсько-експертної комісії Київського НДІ гігієни праці та професійних захворювань, Клінікою професійних захворювань Інституту медицини праці підтверджується правильність встановленого лікарем [PERSON] \~діагнозу [PERSON] \~і що захворювання, встановлене позивачу, не повязане з умовами праці. (а.с. 37-38) Цим же рішенням було встановлено, що в медичну карточку [PERSON] 14.04.1983 року лікарем [PERSON] були \~послідовно внесені \~дані, а саме щодо скарг [PERSON], встановленого лікарем стану здоровя [PERSON] на підставі обстеження позивача, діагноз, а також направлення для консультації до \~лікарів-спеціалістів невролога та окуліста. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином позовні вимоги не підлягають задоволенню за необґрунтованістю, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо протиправності бездіяльності цехового лікаря заводу «Центролит», лікаря-терапевта [PERSON] установи «Сумська міська клінічна лікарня №4» [PERSON] щодо вжиття заходів та адекватного реагування на скарги [PERSON] в квітні 1983 року при активних зверненнях щодо погіршення його здоровя при виконанні ним трудових обовязків та протиправності дій по встановленню діагнозу «Вегетосудинна дистонія з проявами ангіоспазму, астенічний синдром».

Outcome: dismissed