Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 01 грудня 2014 року по 06 липня 2015 року він працював на приватному акціонерному товариству «Інтер Мікро Дельта, Інк» на посаді електрогазозварювальника в ремонтно механічному цеху. Наказом № 685 від 01 липня 2015 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з ним не було проведено розрахунку, та не виплачено заборгованість по заробітній платі з квітня 2015 року, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за затримку при розрахунку за період з 01 квітня 2015 року по 06 липня 2015 та моральну шкоду. В судове засідання позивач не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується . Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що наказом № 989к від 28 листопада 2014 року [PERSON] був прийнятий до ремонтно - механічного цеху приватного акціонерного товариства «ІнтерМікроДельта, Інк» на посаду електрогазозварника. Наказом № 685 від 01 липня 2015 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с.10/. В день звільнення з ним не було проведено розрахунку, та не виплачено заборгованість з квітня 2015 року. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу В день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме [PERSON] було нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 9 178,79 грн. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача не виплачену заробітну плату в розмірі 9 178,79 грн. Відповідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП У країни при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст.117.КЗпПУ у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки суд виходить з наступного. Оскільки представник відповідача на неодноразові виклики в судове засідання не з*явився, а позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано лише довідку від 29 січня 2016 року про існуючу заборгованість по заробітній платі, суд не має можливості зробити розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а тому в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. Стосовно позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При подачі позовної заяви [PERSON] заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, однак не вказано в якій сумі, а оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог в цій частині позовні вимоги також підлягають залишення без задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial