Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 13.08.2007 року у сумі 22286.68 гривень, а також витрат пов'язаних з оплатою судового збору в сумі 229.40 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем не виконувалися взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представник позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачка надала суду письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнає у повному обсязі мотивуючи тим, що договір є нікчемним та крім того, минув термін давності пред'явлення до неї вимог по договору кредиту, який зазначений в договорі до грудня 2008 року, тому, просить відмовити позивачу за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем укладений договір кредиту б/н від 13.08.2007 року згідно якого, позивач надав відповідачу кредит у сумі 7000.00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30.00 % відсотків річних за користування кредитними коштами, з кінцевим строком повернення кредиту до грудня 2008 року, а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути отриманий кредит, оплатити відсотки за користування кредитом у строки. За змінами, внесеними до Статуту банкової установи - кредитора, з 17.07.2009 р. змінено його назву на ПАТ « КБ «ПриватБанк». Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг (надалі Умови). Згідно умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією а також інші витрати, згідно умов. Заява та відповідні Умови є чинними, сторонами не оспорені, і їх умови не суперечать закону. З рахунку заборгованості вбачається, що боржник [PERSON] за даним кредитним договором неналежно і нерегулярно виконувала свої договірні зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті відсотків за користування кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору б/н від 13.08.2007 року перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість, яка станом на 25.09.2013 року становить 22286.68 гривень, та складається з: 20131.75 грн. - заборгованість за кредитом; 617.47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500.00 - штрафу (фіксованої частини), 1037.46 гривень - штрафу (процентна складова). Згідно ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема відсутність у боржника необхідних коштів. Аналізуючи виниклі правовідносини між сторонами, суд робить такі висновки: між сторонами виникли договірні стосунки з кредитних правовідносин і у відповідача виникли перед кредитором певні зобов'язання по виконанню умов кредитного договору. У кредитора виникли на підставі договору право вимоги до позичальника, а саме - право на отримання належних йому за кредитним договором грошових сум. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, відповідач в даному випадку є боржником, що прострочив своє грошове зобов'язання, згідно ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України. Таким чином, суд визнає, що позивач має право вимагати повернення кредитних коштів у зв'язку з невиконанням і неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а також вимагати сплати всіх сум за умовами кредитного договору, в тому числі сплати відсотків за користування кредитом, комісії і пені за прострочення платежів, оскільки підстави, передбачені договором для нарахування пені, мали місце, а саме - прострочення строків виконання зобов'язань по погашенню кредиту та по сплаті відсотків. Підстав для звільнення від сплати пені суд не вбачає. Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На час розгляду справи по суті відсутні відомості про виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, тому суд виходить з того, що грошові зобов'язання за даним договором не виконані. Відповідач невиконанням зобов'язання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту. Є підстави для стягнення з відповідача всієї суми заборгованості на користь позивача. Підстав для звільнення відповідача від обов'язку за договором в даному випадку не встановлено. Посилання відповідача на застосування строку позовної давності, а також на нікчемність кредитного договору суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де визначаються взаємні права й обов'язки учасників. Відповідачка зазначає, що Умови до договору нею не підписувалися та носять односторонній характер, та не можуть бути доказами по справі. Як вбачається з Заяви, позичальник за власною ініціативою і згодою уклав договір про надання йому кредиту в обумовленому розмірі, зі свого боку банком його потреби було задоволено та надано кредитні кошти. В період укладення договору відповідачка погодилася зі всіма умовами договору, про що свідчить її підпис у заяві позичальника, в якій відповідачка погодилася, що Заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами складає договір про надання банківських послуг. Зазначені умови договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма і зміст відповідають ст. 203 ЦК України. Тому, посилання відповідача з того приводу, що кредитний договір є нікчемним оскільки укладений з недодержанням письмової форми, є безпідставними та не заслуговують на увагу. Заперечення відповідача з того приводу, що Банку слід відмовити у задоволенні вимог позову, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. Протягом дії укладеного кредитного договору жодна з його сторін не заявляла про його припинення, а тому дія цього договору була автоматично продовжена, як то передбачено умовами п.9.12. Кредитного договору, в якому зазначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, та коли протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дій Договору, він автоматично лонгується на той же термін. Тобто пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. За таких обставин, відповідач необґрунтовано посилається в своїх запереченнях на те, що строк кредитного договору закінчився, тому вимога про застосування до вимог про стягнення заборгованості терміну позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин підстав для звільнення відповідача від виконання зобов'язань або для зменшення стягуваної суми не встановлено, тому вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 229.40 грн.. З огляду на викладене, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. На підставі викладеного ст. ст. 525, 526, 610, 611, 1054 ЦК України, й

Outcome: approved