Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю - домоволодінням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору міни від 29.11.1997 року йому належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному домоволодінні на даний час зареєстрований він, його дружина та син [PERSON] . З жовтня 2015 року відповідач не мешкає в їх домоволодінні, забравши всі свої особисті речі та по даний час невідомо його місце перебування, умисно змінив свій номер мобільного зв`язку. З огляду на те, що відповідач по місцю своєї реєстрації не мешкає, з жовтня 2015 року у результаті чого за даний період часу відбувалося й відбувається нарахування комунальних платежів на кожного зареєстрованого мешканця, які він не в змозі сплачувати. Зняття з реєстрації відповідача дозволить йому отримати субсидію на житло. Тому, просить суд усунути перешкоди в користуванні належній [PERSON] власністю й визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 22.06.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу двічі направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на 06.10.2020 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ст. ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідачі повідомлялись про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, не подавали. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). У домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований зокрема відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї засвіченої Головою квартального комітету Металургійного району м. Кривий Ріг та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України від 01.06.2020 року (а.с. 7, 25). З Акту від 10.04.2020 року слідує, що [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2015 року (а.с. 8). Частиною 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї\~понад один\~рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , як члени сім`ї власника домоволодіння, фактично не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved