Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати право власності на гараж №132, розташований по пров. Студентському, 40, в м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 травня 2006 року помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. 15 листопада 1983 року померлим було придбано гараж №132 у громадянина [PERSON] та було прийнято рішення виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів від 15.11.1983р. №364-9, відповідно до якого 28.11.1983 року було відведено земельну ділянку №132 на території автогаража за адресою пров. Студентський, 40, у м. Харкові, для будівництва та обслуговування гаража на праві власності. 22 березня 2007 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме ? частини квартири №12 по вул. Костомарівській, б. 18, в м. Харкові. До спадкового майна не було включено гараж, яким до теперішнього часу позивач користується, на підставі чого вона змушена звернутись до суду. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Посилання позивача на те, що 15.11.1983 року [PERSON] придбав гараж №132 за адресою пров. Студентський, 40, у м. Харкові у громадянина [PERSON] нічим не підтверджені. 28.11.1983 року відведено земельну ділянку №132 на території автогаража за адресою пров. Студентський, 40, у м. Харкові, для будівництва та обслуговування гаража на праві власності. 27 травня 2006 року [PERSON] помер, актовий запис №8103. 22 березня 2007 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.п. 12, 13 ст. 13.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Таким чином, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №364-9 «Про відвід земельної ділянки» від 15.11.1983р., [PERSON] надано у користування земельну ділянку. Проте, будь-які дані про те, що [PERSON] за життя було оформлено право власності на авто гараж по пров. Студентському, 10, у м. Харкові - відсутні. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Крім того, відповідно ст. 20 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Згідно ст. 23 вищевказаної Постанови, Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 11 ст. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка зверталась до нотаріуса з приводу прийняття гаражу по пров. Студентському, 10, у м. Харкові, як спадщини за законом, або про отримання постанови про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії, що суперечить вимогам законодавства. Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, як закріплено в п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визнання права. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що передбачені законом підстави для визнання права власності за позивачем відсутні, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed