Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 6 лютого 2015 року, залишеного в силі Апеляційним судом Сумської області 26 березня 2015 року, було визнано незаконним та скасовано наказ про його звільнення з посади директора ПАТ «Іскра», стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33005 грн. Сумським районним судом 14 та 16 квітня 2015 року видані виконавчі листи на його виконання. 17 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Сумського РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. 22 квітня 2015 року державним виконавцем здійснений виїзд за місцезнаходження відповідача, заступнику директора підприємства [PERSON] вручені постанови про відкриття виконавчих проваджень, запропоновано передати печатку для здійснення позивачем посадових обовязків. Натомість представником відповідача надана копія наказу від 26 березня 2015 року про скасування наказу від 3 грудня 2014 року про звільнення [PERSON] В обґрунтування відмови передати печатку державному виконавцю була надана копія наказу від 1 квітня 2015 року про звільнення [PERSON] Наказ від 1 квітня 2015 року про звільнення його з посади позивач вважає незаконним з наступних підстав. Підставою для його видання вказано ст.40 ч.4 КЗпП України за прогул. Рішення Апеляційного суду від 26 березня 2015 року (резолютивна частина) було проголошено за участю представника відповідача. В цей же день, 26 березня 2015 року відповідачем видано наказ №47-к про скасування наказу від 3 грудня 2014 року про звільнення [PERSON] з роботи. Позивач з наказом про скасування наказу про звільнення ознайомлений не був, з відповідним записом у трудовій книжці також не ознайомлений. Звернення позивача про поновлення його на роботі у добровільному порядку відповідачем були проігноровані, після чого позивач звернувся до ДВС. З виданим наказом від 26 березня 2015 року та з наказом про його звільнення від 1 квітня 2015 року позивач був ознайомлений одночасно 22 квітня 2015 року під час проведення виконавчих дій. Про звільнення за порушення трудової дисципліни у вигляді прогулу позивачу під розписку повідомлено не було. Надати свої письмові пояснення запропоновано не було. Оскільки вважає прийняте рішення незаконним, просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю, уточнив позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 125113,75 грн. У судовому засіданні, крім того, пояснив, що відповідач не мав реального наміру поновлювати позивача на посаді, про що свідчить та обставина, що після першого звільнення у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємств керівником ПАТ «Іскра» зазначений [PERSON] Після винесення рішення про поновлення позивача на роботі, яке набрало законної сили 26 березня 2015 року, зміни до реєстрових даних не внесені. 16 квітня 2015 року позивач звертався до підприємства з листом, в якому просив його письмово повідомити про час та місце, коли він може приступити до своїх обовязків. 22 квітня 2015 року поштою він отримав повідомлення від ПАТ «Іскара» від 15 квітня 2015 року про його звільнення. Посилання відповідача про виїзд до місця проживання позивача з метою повідомлення про поновлення того на роботі та про відмову позивача підписувати будь-які папери, є безпідставними, оскільки в цей період позивач був відсутнім і перебував за межами місця проживання. Звільнення за прогул є незаконним, оскільки з боку позивача не допущено неявки на роботу без поважних причин, що законом визначається як прогул. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю і суду пояснив, що після винесення Апеляційним судом Сумської області рішення по справі за позовом [PERSON] про поновлення на роботі в той же день керівником підприємства був виданий наказ про скасування наказу про його звільнення. 27 березня 2015 року [PERSON] повинен був приступити до виконання своїх обовязків, про що його було повідомлено телефоном 26 березня 2015 року. 27 березня 2015 року позивач на робочому місці не зявився, що підтверджується відповідним актом. В цей же день був здійснений виїзд на місцем проживання [PERSON], який повідомив, що про поновлення йому відомо, але будь-які документи підписувати відмовився. 30 та 31 березня 2015 року позивач знову на робочому місці без поважної причини не зявився, що підтверджується складеними актами. Наказом від 1 квітня 2015 року [PERSON] було звільнено з роботи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 30 квітня 2014 року укладено контракт і його призначено на посаду директора ПАТ «Іскра». Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 6 лютого 2015 року було визнано незаконним і скасовано наказ ПАТ «Іскра» від 3 грудня 2014 року №153-к «Про звільнення з роботи [PERSON]Д.», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.8). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 26 березня 2015 року рішення Сумського районного суду від 6 лютого 2015 року в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено в силі (а.с.9-10). Виконавчий лист про поновлення на роботі позивачу видано 16 квітня 2015 року (а.с.11). 17 квітня 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Сумського РУЮ відкрите виконавче провадження за даним виконавчим листом (а.с.12). 22 квітня 2015 року державним виконавцем при виїзді до місця знаходження ПАТ «Іскра» в с. Басівка в присутності стягувача, боржника, понятого складений акт, відповідно до якого представнику стягувача були вручені постанови про відкриття провадження за виконавчими листами про поновлення на роботі. Представником стягувача державному виконавцю надана копія наказу від 26 березня 2015 року №47-к про скасування наказану від 3 грудня 2014 року №153-к (а.с.7,47). Стягувачем у письмових запереченнях на акті зазначено, що на пропозицію передати йому печатку для здійснення повноважень представником відповідача у цьому було відмовлено (а.с.13). 16 квітня 2015 року позивач звертався з листом до відповідача, в якому просив його письмово повідомити про час місце, коли він зможе приступити до обовязків директора ПАТ «Іскра». Вказаний лист позивач рекомендованим листом 16 квітня направив на адресу відповідача (а.с.31). 22 квітня 2015 року позивач отримав від відповідача повідомлення від 15 квітня 2015 року (зазначене як повторне) про розірвання з ним трудових відносин на підставі ст.40 ч.4 КЗпП України та про необхідність прибути до підприємства для отримання трудової книжки (а.с.33). 1 квітня 2015 року Головою наглядової ради ПАТ «Іскра» [PERSON] виданий наказ №53-к «Про звільнення з посади директора [PERSON]Д.», відповідно до якого його звільнено з роботи на підставі ст.40 п.4 КЗпП України. Даним наказом передбачено, що у звязку з неможливістю визначити місце перебування [PERSON], направити письмове повідомлення про звільнення і можливість отримати розрахунок та трудову книжку (а.с.6). Письмове повідомлення з цього приводу позивач отримав лише 22 квітня 2015 року. До трудової книжки [PERSON] внесено записи за №№11 та 12 про скасування запису №10 про звільнення від 3 грудня 2014 року та про звільнення його з роботи на підставі ст.40 п.4 КЗпП. Наказ та копія трудової книжки не містить підпису [PERSON] про ознайомлення з ними або належним чином оформлений напис про відмову від підпису позивача. 27 березня 2015 року заступником директора ПАТ «Іскра» [PERSON], головним економістом [PERSON], начальником охорони [PERSON] на імя голови наглядової ради подані доповідні записки про відсутність [PERSON] на робочому місці протягом усього робочого дня. Цими ж особами складений акт про відсутність на робочому місці без поважних причин (а.с.48-51). Пояснення [PERSON] відсутнє. 27 березня з участю перелічених осіб складений акт по відмову в ознайомленні та наданні письмових пояснень [PERSON], відповідно до якого позивач за місцем свого проживання відмовився знайомитись з наказом про своє поновлення та надавати пояснення з приводу своєї відсутності на протязі дня. Вказаний акт підписаний лише посадовими особами відповідача, належним чином з участю свідків відмова [PERSON] не засвідчена (а.с.53). 30 та 31 березня 2015 року вище вказаними особами [PERSON], [PERSON], [PERSON] у такому ж порядку складені доповідні записки та акти про відсутність [PERSON] на роботі 30 та 31 березня 2015 року (а.с.54-61). Відповідно до протоколу засідання наглядової ради ПАТ «Іскра» від 1 квітня 2015 року №10, за пропозицією голови наглядової ради було прийняте рішення про звільнення [PERSON] з 1 квітня 2015 року на підставі ст.40 п.4 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обовязків та порушення трудової дисципліни прогул 27, 30 та 31 березня 2015 року (а.с.62-63). Відповідно до укладеного сторонами контракту від 30 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем виникли трудові правовідносини в особі роботодавця ПАТ «Іскра» та працівника [PERSON] на посаді директора товариства. Умови розірвання контракту визначені розділом 5. Зокрема, передбачена можливість дострокового розірвання контракту з ініціативи роботодавця з інших підстав, передбачених законодавством, тобто з підстав, передбачених КЗпП України, а і відповідно, з дотриманням всих вимог щодо гарантій, передбачених цим кодексом. Статтею 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП України визначена підстава для звільнення прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач визначив неявку позивача без поважних причин на роботу 27, 30 та 31 березня 2015 року. В обґрунтування чого надав доповідні записки та акти працівників підприємства, які є підлеглими чинного керівництва. На даних актах відсутні засвідчувальні підписи про те, що позивачу вони надавались для ознайомлення і він відмовився від їх підпису у присутності незаінтересованих свідків. Не надано доказів про те, що від працівника витребовувались пояснення. Крім того, відповідачем жодними доказами не доведено, що позивача ознайомлено з наказом від 26 березня 2015 року про скасування наказу про його звільнення і про можливість приступити до виконання своїх обовязків. Акт про виїзд до місяця проживання позивача 27 березня 2015 року і про відмову позивача від ознайомлення підписаний тими ж підлеглими посадовими особами і жодних даних, що підтвердили б факт відмови, не містять. За наведеного, позивачем доведено у судовому засіданні ту обставину, що про своє звільнення від дізнався 22 квітня 2015 року після отримання листа від відповідача та проведення виконавчих дій. У такому випадку відсутній сам факт прогулу, а саме відсутності без поважних причин на робочому місці 27,30 та 31 березня, а, відповідно, відсутня підстава для звільнення. Звільнення є незаконним. При визнанні звільнення незаконним та поновленні працівника, відповідно до ст.235 ч.2 КЗпП України, суд вирішує питання щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При розрахунку суми стягнення суд виходить з того, що середньоденна заробітна плата позивача за лютий-березень 2015 року становила 770,49 грн., що підтверджується довідкою відповідача. Відповідача поновлено з 6 лютого 2015 року і до цього часу середній заробіток стягнуто за рішенням суду. Середній заробіток підлягає стягненню з 7 лютого 2015 року, оскільки після рішення суду від 6 лютого 2015 року позивача фактично не було допущено до роботи до моменту винесення даного рішення. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу склала 138 днів (лютому 15, березні 21, квітні 21, травні 18, червні 20, липні 23, серпні 20). Сума стягнення складає 106327,62 грн. (770,49 х 138 = 106327,62). Тому позовні вимоги, уточнені представником позивача, підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: partial