Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті його батька [PERSON], який помер 05.04.2007 року, залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №50 по вул.Зеленій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області. Стверджує, що батько за життя заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є він (позивач [PERSON]М.) та треті особи у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк вони звернулися в Мостиську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та оформити право власності на вищевказаний житловий будинок немає можливості, оскільки батько за життя не оформив право власності на такий. Також зазначає, що спору щодо розподілу спадщини між спадкоємцями немає. На спірний будинок інші спадкоємці за законом - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не претендують. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №50 по вул.Зеленій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] В попереднє судове засідання позивач не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області (правонаступника Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області) у попереднє судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в попереднє судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглядати у їх відсутності та зазначають, що не заперечують проти задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що 05.04.2007 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача [PERSON]М.). До маси спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №50 по вул.Зеленій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області, проте право власності на дане майно належним чином спадкодавцем за життя оформлено не було, правовстановлюючі документи відсутні. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №208/2014, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є дружина померлого [PERSON], та діти - [PERSON], [PERSON]М.(треті особи у справі) та [PERSON] (позивач у справі), які спадщину після смерті [PERSON] прийняли, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, немає. 19.02.2016року спадкоємцям [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,9513 га, яка розташована на території Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в рівних частинах по ? частці за кожним. Щодо решти спадкового майна, в тому числі, спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №50 по вул.Зеленій в с.Довгомостиська Мостиського району Львівської області, то спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на таке не претендують та не заперечують щодо визнання за позивачем [PERSON] права власності на дане майно, що вбачається із поданих ними до суду заяв. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може укласти у нотаріуса угоду щодо розподілу даного спадкового майна, тому позбавлений можливості в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON], копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2016року; копією листа Мостиської державної нотаріальної контори Вих.№02-14/573 від 16.06.2014року; копією свідоцтва про народження спадкоємця [PERSON]; довідкою, виданою виконавчим комітетом Довгомостиської сільської ради №658 від 03.03.2016року; копією проекту забудови земельної ділянки; копією рішення виконавчого комітету Довгомостиської сільської ради народних депутатів Мостиського району Львівської області від 17.11.1989 року; копією матеріалів спадкової справи №208/2014 та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved