Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 20 липня 2016 року відповідач позичив у нього 1200 доларів США, які зобовязався повернути до 01серпня 2016 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було написано розписку, в якій засвідчено суму боргу та строк його повернення. Відповідач кошти не повернув, при особистих зустрічах за участю свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобовязання. Він неодноразово з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, проте його законні вимоги було проігноровано. Просить стягнути на його користь 1200 доларів США, що станом на день звернення до суду по офіційному курсу НБУ становить 29781, 00 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав , просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що гроші у [PERSON] в борг не брав. Останній дав йому свій автомобіль з метою допомогти у його продажі. Автомобіль продати виявилося неможливо. Тоді вирішили, що автомобіль можливо продати по запчастинах. Деяку частину запчастин від автомобіля він продав, а деякі запчастини ще залишилися непродані. Розписку був змушений написати, оскільки позивач забрав його паспорт і повернув тільки після написання розписки. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, допитавши свідка , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] 1200 доларів США. Відповідно до боргової розписки [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] борг в розмірі 1200 доларів США до 01 серпня 2016 року. ( а.с.21) Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який би посвідчував передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей . Тобто, факт написання розписки, та особистий підпис відповідача на розписці відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України є доказом передачі грошей від позикодавця до позичальника. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, у порушення зазначених норм закону та умов розписки відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Як встановлено судом до дня звернення в суд, тобто до 10 серпня 2016 року, відповідач не повернув позивачу борг в розмірі 1200 доларів США. Заперечуючи проти позову відповідач стверджує, що гроші в борг він не брав, а написання розписки стало причиною обставин, які склалися на той момент. Відносно даного заперечення суд зазначає наступне. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року ( справа № 6-63цс13). Показання свідка [PERSON] про те, що він був присутнім під час написання [PERSON] розписки, однак насправді грошей той в борг не брав , суд не бере до уваги як доказ в обґрунтування підтвердження заперечення відповідача , оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що розписка як письмовий доказ доводить розмір суми позики [PERSON] Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 1200 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення позивача з позовом до суду становить 29781,00 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат, а саме : судового збору в розмірі 551,20 грн. підлягає до задоволення, оскільки підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved