Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В вказаному будинку зареєстрованими є - позивач та відповідачка [PERSON], бувша дружини позивача, яка не проживає в будинку більше двох років. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням знятись з реєстраційного обліку в житловому будинку [ADDRESS], але відповідачка не реагувала. В зв'язку з тим, що відповідачка зареєстрована в належному позивачу житловому будинку, він-позивач не може вільно розпорядитись своїм майном - має намір продати житло. Просив суд позбавити відповідачку права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], зобов'язавши відповідачку не чинити позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком (а.с.2-3). В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги і просив суд визнати відповідачку яка втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], оскільки вона не проживає більше двох років, забравши все своє майно. В судове засідання без поважних причин не з'явилася відповідачка [PERSON], хоча вона була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи шляхом публікації про виклик її до суду в газеті «Урядовий кур'єр» №54 від 25.03.2015 року (а.с.30), але до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила,а згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним; ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні; ст.316 ЦК України вказує, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ст.317 ЦК України вказує, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном; ч.1 ст.319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд; ст.391 ЦК України вказує на те, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а ч.2 ст.386 ЦК України встановлює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; ст.29 ЦК України вказує, що місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; ст.163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення у випадках та протягом строків, встановлених ст.71 ЖК України; ст.ст.71,72 ЖК України вказує, що при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку; ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що реєстрація відповідачки в житловому будинку [ADDRESS] порушує права позивача як власника будинку, що не дає можливості позивачу у повній мірі розпоряджатись своєю власністю, а також відповідачка не проживає у будинку більше двох років. Це стверджується сукупністю доказів. З свідоцтва №72 від 08.07.2005 року, з реєстраційного посвідчення від 12.07.2005 року, з витягу з рішення виконавчого комітету Леляцької сільської ради Жмеринського району №52 від 18.09.2014 року, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6,7,9,8), видно що власником житлового будинку по [ADDRESS] є позивач, де він зареєстрований і проживає (а.с.10), а відповідачка лише зареєстрована у вказаному житловому будинку, але не проживає більше двох років (а.с.11). З свідоцтва видно, що між сторонами був розірваний шлюб 11.07.2013 року (а.с.5). Ці докази суд приймає до уваги так як вони зібрані з дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються і не суперечать один одному. Позивач не бажає стягувати з відповідачки судові витрати, передбачені ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved