Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15 липня 2010 року він придбав автомобіль марки ЗАЗ 110216, реєстраційний номер [NUMBER] у [PERSON], який при свідках отримав за цей автомобіль 11500 грн., що підтверджується відповідною розпискою. Але, враховуючи те, що у позивача на той момент були відсутні кошти на постановку автомобіля на облік у ДАІ, з обліку його не знімав, а отримав довіреність від відповідача, посвідчену приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] 15 липня 2010 року, згідно якої [PERSON] уповноважив його розпоряджатись, зокрема, обміняти або продати за ціну і на умовах на розсуд уповноважених, здавати в оренду, управляти автомобілем як на території України, так і за її межами. Позивач вважає, що набув право власності на автомобіль, який фактично знаходиться у його розпорядженні і володінні, 05 серпня 2013 року ним укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 10 грудня 2010 року зазначений автомобіль був затриманий інспектором ДПС Шевель В.О., оскільки на автомобіль накладено арешт ВДВС Сумського РУЮ. Накладений арешт перешкоджає позивачу користуватися автомобілем, так як на момент накладення арешту автомобіль знаходився у його користуванні та розпорядженні, а в подальшому він збирався зняти його з обліку та зареєструвати на себе, а тому такий арешт порушує його права як власника даного автомобіля. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати право власності на автомобіль марки ЗАЗ 110216, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], № свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого Сумським ОРЕВ 04 листопада 1999 року, а також зобов'язати відділ ДВС Сумського МУЮ зняти арешт з зазначеного автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, доповнивши, що придбавши автомобіль по довіреності, позивач вкладав в його ремонт кошти, що підтверджує факт того, що він вважав його своєю власністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що йому були потрібні гроші і тому він продав позивачу автомобіль, з приводу чого було складено довіреність. Також повідомив, що йому було відомо про наявність заборгованості по кредитному договору, який він отримав у 2006 році. Представник відповідача ДВС Сумського МУЮ Міснік В.М. заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, підтримавши позицію, викладену у попередньому судовому засіданні представником відповідача [PERSON], згідно якої на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження по виконавчому листу від 18 травня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 51926,41 грн. 04 липня 2012 року накладено арешт на все майно боржника, та 06 листопада 2012 року винесено постанову про розшук транспортних засобів, та 11 грудня 2013 року отримано повідомлення про затримання належного [PERSON] автомобіля, який в подальшому був переданий на відповідальне зберігання представнику ПАТ КБ «Приватбанк». Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Старовойтова О.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що надана довіреність уповноважує позивача від імені відповідача [PERSON] здійснити певні дії, проте не є правочином, який засвідчує факт придбання позивачем транспортного засобу у власність. Арешт на вказаний автомобіль було вчинено відповідно до вимог законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вислухавши думку осіб, які приймають участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з 04 листопада 1999 року відповідач [PERSON] зареєстрований власником автомобіля марки ЗАЗ 110216, 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER] (а.с. 7). Також судом встановлено, що 15 липня 2010 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 11500 грн. за переданий для продажу автомобіль марки ЗАЗ 110216, 1998 року випуску, кузов [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі СІС [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Сумським ОРЕВ 04 листопада 1999 року (а.с.22). При цьому договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не укладався. Крім того, 15 липня 2010 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON], [PERSON] довіреність, в якій зазначено, що кожен із вказаних представників мають право керувати зазначеним автомобілем на території України, а також за її межами, на період дії цієї довіреності представляти інтереси у відповідних реєстраційних органах МВС України (Державтоінспекції) або будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форми власності та галузевої належності, з усіх без винятку питань, пов'язаних з використанням цього автомобіля на території України та за її межами, укласти необхідні при виконанні цієї довіреності правочини (договори обміну, купівлі-продажу, оренди, договори про внесення змін та договори про їх розірвання), в тому числі договори страхування з правом передоручення повноважень за цією довіреністю іншій особі. Строк дії довіреності 10 років - до 15 липня 2020 року (а.с. 6). Постановою державного виконавця відділу ДВС Сумського МУЮ від 11 грудня 2013 року доручено відділу ДВС Кобеляцького районного управління юстиції провести опис та арешт транспортного засобу ЗАЗ 110216, д/н [NUMBER] в межах виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/1805/1376/2012 виданого 18 травня 2012 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 51926,41 грн. (а.с. 59) та 18 грудня 2013 року державним виконавцем ВДВС Кобеляцького районного управління юстиції складено акт опису й арешту на зазначений транспортний засіб (а.с. 62-64). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що позивач є її чоловік, та в їх сім'ї виникла необхідність у автомобілі, оскільки треба було возити онука до Києва в зв'язку з лікуванням. Оскільки грошей не вистачало, було оформлено довіреність та вони передали гроші [PERSON] в розмірі 12 тис. грн., одержавши розписку. В подальшому з автомобілем почалися проблеми і він потребував ремонту, а тому в транспортний засіб вкладалися кошти, отже грошей для оформлення автомобіля в органах ДАІ не було. Частиною 5 ст. 656 ЦК України передбачено, що на окремі види майна може бути встановлено спеціальний порядок набуття громадянами права власності. Згідно ст. 34 закону України «Про дорожній рух» реєстрація транспортних засобів здійснюється органами ДАЇ, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України. Зокрема, порядок набуття права власності на автомобіль встановлений Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. №1388. Відповідно до п. п. 7, 8 Правил, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, з наданням визначених Правилами документів, перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ та залишився зареєстрованим за відповідачем, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена правилами, що є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб. Згідно вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право на річ, яке вона здійснює відповідно до закону. Особливим видом права власності є право довірчої власності внаслідок договору про управління майном. Надана позивачем розписка від 15 липня 2010 року не є укладеним договором купівлі-продажу, оскільки не містить ознак договору купівлі-продажу, зареєстрованого у встановленому законом порядку і не допускає перехід права власності до інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Згідно зі ст.ст.11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки доказів, які б свідчили про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, позивач, в порушення вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надав, то у суду немає підстав вважати, що сторонами відповідно до вимог закону було вчинено договір купівлі-продажу автомобіля і що [PERSON] набув права власності на нього. Позивач не довів, що він набув право власності на спірний автомобіль, оскільки не дотримавшись як форми укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу (письмова форма), так і не дотримуючись в подальшому процедури реєстрації та обліку автомобіля, право власності на спірний автомобіль у нього не виникло, окрім права на керування ним відповідно до умов довіреності, виданої від власника автомобіля [PERSON] Посилання позивача на те, що причиною невиконання дій щодо реєстрації автомобіля була відсутність коштів не можуть бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог, враховуючи і те, що з боку відповідача [PERSON] також не було вчинено дій по зняттю з обліку у підрозділі ДАІ спірного автомобіля і перереєстрації його за позивачем. Виходячи з того, що у суду немає підстав вважати, що між сторонами був укладений належним чином договір купівлі-продажу автомобіля, то підстави для визнання права власності на нього також відсутні. Враховуючи те, що спірний автомобіль на час його опису і арешту державним виконавцем належав відповідачу [PERSON], відсутні підстави і для задоволення позовних вимог про зняття арешту з автомобіля. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed