Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, згідно якого вказав, що 25 жовтня 2010 року між ним та ТОВ «Аверс-Сіті» (далі-Відповідач) було укладено договори купівлі-продажу майнових прав №№1/394_ИП, 220/264/1_ИП, відповідно до якого він набув право власності на квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1 вказаних Договорів купівлі-продажу майнових прав він набуває право власності на Квартири після введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію та здійснення ним оплати 100% вартості майнових прав. Він сплатив Відповідачу повну вартість майнових прав на квартири. 16 вересня 2011 року будинок, складовою частиною якого є спірні квартири, введено в експлуатацію. Він неодноразово усно та у письмовому вигляді звертався до відповідача із вимогою щодо виконання умов договорів, однак відповіді не отримав. В зв'язку з вище викладеним, просив визнати за ним право власності на об'єкти нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати в розмірі 2 805,35 грн. Позивач у судове засідання з'явився, позов підтримав в повному обсязі, просив його задоволити. Представник Відповідача в судове засідання з'явився, позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 25 жовтня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Аверс-Сіті» було укладено договори купівлі-продажу майнових прав №№1/394_ИП, 220/264/1_ИП, відповідно до якого він набув право власності на квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1 вказаних Договорів купівлі-продажу майнових прав він набуває право власності на Квартири після введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію та здійснення ним оплати 100% вартості майнових прав. (а.с.6-13). [PERSON] сплатив Відповідачу повну вартість майнових прав на квартири, що підтверджується довідкою Відповідача від 29.10.2010 року (а.с.16). 16 вересня 2011 року будинок, складовою частиною якого є спірні квартири, введено в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом серії КС № 16411043016 (а.с.22). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Статтею 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Згідно зі ст. 177 ЦК України до об'єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать об'єкти, що розташовані на земельній ділянці, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема їх виникнення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. ЦК України передбачає, зокрема ст. ст. 316-323, 325, 328, 331, 334, 379-382, загальні засади права власності. Зокрема передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; усі суб'єкти права власності є рівними перед законом; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва; житлом фізичної особи є квартира. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду із вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або із вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтями 526, 527, 530-532 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610-612, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Так, відповідач ТОВ «Аверс-Сіті» у порушення умов попереднього договору купівлі-продажу не виконав своїх зобов'язань щодо оформлення права власності на спірні квартири. Стаття 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлює, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, а також майнові права. У ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» зазначено, що інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Таким чином, оскільки [PERSON] проінвестував будівництво відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто об'єкти та результати інвестицій є власністю інвестора. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем до суду були надані оригінал квитанції про сплату судового збору, суд стягує з Відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 805,35 грн. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючи докази в сукупності, суд вважає за необхідне задоволити позов в повному обсязі. На підставі ст. ст. 328, 331, 392, 526, 527, 530-532, 610-612, 623 ЦК Кодексу України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»,

Outcome: approved