Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 07 лютого 2011 року в розмірі 62023,47 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 07 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 25000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов вказаного договору відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти за його використання; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем в якому були здійснені трати, за користування кредитом відповідач зобовязалася сплатити проценти в розмірі, визначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік; при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100,00 гривень сплатити пеню, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 07 лютого 2011 року, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених цим договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 28 грудня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 62023,47 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року відкрито провадження по справі. Представник позивача подав суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у встановленому законом порядку отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, про що свідчить поштова кореспонденція, наявна в матеріалах справи, проте протягом пятнадцяти днів з дня отримання вказаних документів відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано. Враховуючи, що відповідач не подала суду відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за письмовою згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі письмових пояснень, викладених у позові по суті справи та наданих суду доказів. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07 лютого 2011 року, відповідач надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між позивачем та відповідачем кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 07 лютого 2011 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 25000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи позивачу, щомісячно 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобовязалася при непогашенні суми простроченого кредиту сплатити пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту б/н від 07 лютого 2011 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених цим договором, в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 28 грудня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 62023,47 гривень з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 10240,55 гривень; - заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 25841,62 гривень; - заборгованість за пенею в розмірі 22511,61 гривень; - штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; - штраф (процентна складова) у розмірі 2929,69 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 07 лютого 2011 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 07 лютого 2011 року у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором б/н від 07 лютого 2011 року не виконала, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, за відсотками за користування кредитом та заборгованість за пенею в загальному розмірі 58593,78 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором б/н від 07 лютого 2011 року суми штрафів, суд приходить до наступного. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 07 лютого 2011 року свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором б/н від 07 лютого 2011 року в загальному розмірі 3429,69 гривень, при цьому також враховує, що за порушення умов вищевказаного кредитного договору суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за пенею в розмірі 22511,61 гривень. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 07 лютого 2011 року в загальному розмірі 58593,78 гривень (58593,78 гривень = 10240,55 гривень (сума заборгованості за тілом кредиту) + 25841,62 гривень (сума заборгованості за відсотками за користування кредитом) + 22511,61 гривень (сума пені). Відповідно до платіжного доручення № PROM2ВВWUG від 02 січня 2018 року при предявленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial