Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив визначити місцем проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач посилався на наступне: з відповідачкою [PERSON] він перебував у цивільному шлюбі з 20.05.1999 року по червень 2009 року. Під час сумісного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження він записаний батьком дитини. Після розірвання стосунків їх син залишився проживати з позивачем. Наприкінці 2012 року біля воріт будинку він знайшов лист, з якого йому стало відомо, що Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політки Харківської міської ради 17.02.2012 року прийнято рішення № 594 про визначення місця проживання їх сина з відповідачкою по справі [PERSON] Крім цього, він ознайомився з витягом з протоколу комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР від 25.09.2012 року за № 6, де зазначено, що [PERSON] звернулася із заявою про визначення місця проживання [PERSON], який постійно проживає з заявницею за адресою: [ADDRESS] Також зазначено, що батько дитини, без згоди [PERSON] забирає дитину від неї, примусово змінюючи місце проживання. Зазначені обставини є неправдивими та не відповідають дійсності. З прийнятим рішенням він не згоден та вважає, що порушені його права, як батька дитини, його не було запрошено до органу опіки та піклування, не прийнято до уваги обставини, якими б він міг обґрунтувати свої заперечення з приводу звернення [PERSON] позивач зазначив, що дитина постійно мешкає разом з ним, відповідач [PERSON] зловживає алкогольними напоями та неодноразово проходила курс лікування від психіатричних розладів у лікарні. Позивач мешкає в комфортабельному будинку, де створені всі умови для проживання дитини, займається вихованням сина, духовним розвитком та забезпечує дитину всім необхідним. Внаслідок того, що відповідач не надає свою добровільну згоду на визначення місця проживання дитини, позивач був вимушений звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. [PERSON] надала пояснення, згідно яких дитина в нею проживала до 2012 року, син ходив до дитячого садочка, знаходився на обліку в 11 дитячій поліклініці за місцем мешкання. Батько дитини самовільно забрав дитину до себе, відмовлявся повертати їй сина, в зв'язку з чим, вона звернулась до міліції з заявою, після чого було прийнято рішення та визначено місце проживання дитини з нею. Також вказала, що з 2012 року батько дитини періодично самовільно визначає місце проживання дитини, без її відома влаштував дитину до школи в Жовтневому районі м. Харкова. [PERSON] пояснила, що з 2008 року по 2012 рік дитина постійно мешкала з нею за адресою: [ADDRESS]. В 2009 році вона з чоловіком мешкала окремо, в 2013 року дитина мешкала з чоловіком, в 2014, 2015,2016 р. дитина мешкала як з батьком так і з нею. На теперішній час дитина ходить до школи № 121. Останній раз вона відвідувала школу в грудні 2016 року для спілкування з дитиною, але зазначила, що постійно телефонує дитині, цікавиться життям сина. Вона неодноразово зверталась до опікунської ради, міліції, до суду з метою визначення місця проживання дитини з нею. В зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про встановлення місця проживання малолітнього [PERSON] з його батьком [PERSON] підтримали. Також зазначила, що дане питання розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, також з урахуванням думки комісії було підготовлено висновок органу опіки та піклування, представником є Управління служб у справах дітей, даний висновок підтримала в повному обсязі. Обставини справи не змінилися, тому вважає за доцільне позов задовольнити. Також представник пояснив, що 08 червня 2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова було винесено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] за аналогічними вимогами - про визначення місця проживання дитини. Мати дитини [PERSON] просила визначити місце проживання дитини з нею, однак рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова відповідачу по справі [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову. В судовому засіданні були допитані свідки. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є хрещеною матір'ю [PERSON]. Дитина на протязі шести років проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Мати дитини з'являється дуже рідко, а [PERSON] дуже боїться свою матір. [PERSON] та його батьком дуже гарні відносини, [PERSON] забезпечує дитину всім необхідним, відвідує з ним культурні заходи. [PERSON] скаржився на свою матір, коли вона його забирає, він ходить голодний та брудний. Свідок [PERSON], пояснив, що мати [PERSON] - [PERSON] за сином не піклується, а лише хоче ним маніпулювати. У [PERSON] є все необхідне - їжа, одяг, відвідує школу, в нього багато друзів. З батьком в них гарні, довірительні стосунки. [PERSON] ніколи не скаржився на батька. Що стосується матері, то [PERSON] скаржився на неї, що вона його обманює, щось обіцяє та не виконує, зникає то на тиждень, то на місяць, не цікавиться ним, він перестав їх вірити. Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, свідків та представника третьої особи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, та не заперечується матеріалами справи, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 20.05.1999 року по червень 2009 року. [INFO] року у них народився син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження дитини зазначений позивач по справі. Відповідно до пояснень сторін по справі, малолітній [PERSON], з 2012 року мешкає разом з батьком, позивачем по справі за адресою [ADDRESS] Також під час розгляду питання щодо місця проживання малолітнього [PERSON], були обстежені умови проживання позивача по справі, та відповідно до акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] від 11 травня 2016 року встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON], у будинку створені необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання та виховання дитини. Стосунки в сім'ї доброзичливі. Судом вивчалось рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.06.2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківська місцева прокуратура №2 про визначення місця проживання дитини, відібрання малолітньої дитини, згідно якого у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Як вбачається з наданого рішення суду під час слухання справи по суті були допитані як вихователі дитячого садку, так і вчителі школи, де навчається малолітній, та які вказували, що дитина постійно мешкає з батьком. Суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо здійсненні позивачем перешкод у вихованні дитини, оскільки відповідно до пояснень як позивача, так і відповідача, [PERSON] не заперечувала того факту, що має можливість побачити дитину та спілкуватись з нею, та по декілька днів мешкає разом з дитиною у будинку позивача по справі. Посилання відповідача на спричинення позивачем тілесних ушкоджень не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки [PERSON] не надано доказів на підтвердження своїх посилань. Наданий суду консультативний висновок, в рамках справи яка розглядається, не свідчить про вчинення позивачем кримінального правопорушення . Інших доказів відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Враховуючи вищезазначене, суд, згідно поданих документів, обстеження умов проживання, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з позивачем. На підставі викладеного та з урахуванням інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 640,00 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 11, ч.2 ст. 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 160,161 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: approved