Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в позовній заяві вказав, що 11.12.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений нотаріусом. Згідно з умовами договору [PERSON] зобовязався надати відповідачу у позику грошову суму у розмірі 100000грн., а вона зобовязалась повернути борг до 11.02.2013 року. Факт передачі коштів оформлено у вигляді розписки від 11.12.2012 року, яка була складена відповідачем власноручно. Не повернувши кошти в строк до 11.02.2013 року, [PERSON] зобовязалась повернути кошти позивачу в 2014 році, про що нею було складено розписку від 03.02.2014 року У звязку з порушенням відповідачем зобовязання щодо повернення грошових коштів, обсяг невиконаних зобовязань відповідача, відповідно до уточнених позовних вимог, складається з суми боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.2017р. у розмірі 174300,00 грн. та трьох процентів річних за період з 01.01.2015р. по 01.09.2017р. у розмірі 8000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, письмових заперечень (відзиву) суду, щодо позову не надала, з заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2549. Згідно з умовами договору [PERSON] зобовязався надати відповідачу у позику грошову суму у розмірі 100000,00 грн., а вона зобовязалась повернути борг до 11.02.2013 року. Факт передачі коштів оформлено у вигляді розписки від 11.12.2012 року, яка була складена відповідачем власноручно. Не повернувши кошти в строк до 11.02.2013 року, [PERSON] зобовязалась повернути кошти позивачу в 2014 році, про що нею було складено розписку від 03.02.2014 року. Свої умови зобовязання позивач виконав у повному обсязі, тобто надав відповідачу вищезазначену суму позики, але відповідач в встановлені договором та в подальшому розпискою, строки кошти позивачу не повернула, тобто свої зобовязання встановлені договором не виконала. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У відповідності до п. 1 ч. 2 даної статті, підставами виникнення цивільних справ та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернуть: позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1ст.251 ЦК України - строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.Частиною 1 ст. 252 встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строк що визначений роками спливає у відповідний місяць та число останнього року строку. Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги діючого законодавства права вимоги до відповідача у позивача виникло 01.01.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора позикодавця зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з 01.01.2015 року станом на 01.08.2017 року з урахуванням індексу інфляції складає: (103,1 х 105,3 х 110,8 х 114 х 102,2 х 100,4 х 99,0 х 99,2 х 102,3 х 98,7 х 102,0 х 101,7 х 100,9 х 99,6 х 101,0 х 103,5 х 101,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9 х 101,1 х 101,0 х 101,8 х 100,9 х 101,3 х 101,6 х 100,2) х 100 000 грн. : 100% = 174,2 % х 100000 грн. : 100% = 174200,00 грн. Три проценти річних за період з 01.01.2015 року по 01.09.2017 року становить 100000 грн. х 3% : 100% : 12 місяців х 32 місяців = 8000 грн. З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.2017р. у розмірі 174300,00 грн. та трьох процентів річних за період з 01.01.2015р. по 01.09.2017р. у розмірі 8000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1823,00 грн.

Outcome: approved