Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та відсотків за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США, з кінцевою датою повернення 04 жовтня 2013 року. У встановлений термін відповідач не повернув позивачу борг. Рішенням Вишгородського районного суду від 21 листопада 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 13 082,31 грн. за договором позики. До цього часу рішення не виконано, відповідач кошти від присудженої суми позивачу не повернув. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість , що утворилась внаслідок перерахунку грошового еквіваленту в іноземній валюті в розмірі 12 921,87 грн., суму процентів за користування позикою в розмірі 16 112,97 грн., суму трьох процентів річних в розмірі 2 941,07 грн., разом 31 975,91 грн. 04 вересня 2017 року ухвалою суду по справі відкрито провадження та розгляд справи призначено на 08 листопада 2017 року. 08 листопада 2017 року судове засідання відкладено на 26 грудня 2017 року у зв'язку з неявкою відповідача. 26 грудня 2017 року справу знято з розгляду, судове засідання призначено на 25 січня 2018 року. Позивач у судове засідання 25 січня 2018 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши заяву через канцелярію суду в якій просить розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не заявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг в сумі 13 082,31 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Дане рішення набрало законної сили 23 грудня 2014 року та 03 лютого 2015 року судом видано виконавчий лист для пред'явлення до виконання про виконання рішення суду в примусовому порядку. 30 червня 2016 року виконавчий лист про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 13 082,31 грн. повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 03 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала у [PERSON] в позику гроші у розмірі 1 000,00 доларів США та зобов'язалась повернути 04 жовтня 2013 року. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем( у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи у суді відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання та виконання рішення суду від 08 липня 2014 року. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та цивільного кодексу. Інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором невстановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Згідно поданого позивачем розрахунку сума заборгованості за Договором позики від 03 жовтня 2013 року становить 31 975,91 грн., із яких: -12 921,87 грн. - сума заборгованості, що утворилась внаслідок перерахунку грошового еквіваленту в іноземній валюті; -16 112,97 грн. - сума процентів за користування позикою; -2 941,07 грн. - сума трьох процентів річних. Відповідач в супереч ст.81 ЦПК України не надав суду докази, на спростування поданого позивачем розрахунку боргу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики минув 04 жовтня 2013 року, рішення суду від 21 листопада 2014 року відповідачем не виконано, прострочено 1376 днів повернення боргу з дня надання позики відповідачу, відповідач умови договору позики порушив, позику не повернув, тому суд приходить до висновку, що сума боргу з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплаченого ним при подачі позовної заяви судового збору.

Outcome: approved