Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаними вимогами, посилаючись на ті обставини, що з 09 червня 2015 року по 31 липня 2017 року займав посаду майстра теплових мереж комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа». 31 липня 2017 року був звільнений з роботи за згодою сторін. При звільненні з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, оскільки не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 15529 грн. 78 коп. На неодноразові звернення за розрахунком відповідач не реагує. Просив в судовому порядку стягнути з відповідача розрахункові кошти у розмірі 15529 грн. 78 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку. Провадження у справі відкрито ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 04 вересня 2017 року. Відповідач заперечень проти позову, чи відзиву на позовну заяву не подав. 21 вересня 2017 року представником відповідача на ухвалу про відкриття провадження у справі подано апеляційну скаргу. Ухвалою судді Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2017 року Комунальному підприємству теплових мереж «Миронівкатепломережа» відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, в поясненнях послався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Додатково пояснив, що заборгованість по заробітній платі йому виплачена, у жовтня 2017 року йому сплачено 3042 грн. 90 коп., у листопаді 2017 року 12486 грн. 88 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку просить стягнути з дня звільнення по 30 серпня 2017 року. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, представник відповідача не зявився до суду, причини неявки до суду не повідомив, враховуючи правила пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Згідно з частиною 3 статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 09 червня 2015 року позивача було прийнято на посаду майстра теплових мереж Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа», 31 липня 2017 року його звільнено з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки позивача, виданої 24 березня 1981 року, наказами Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа»: № 26-ОС «Про прийняття на роботу» від 09 червня 2015 року, № 14-ОС «Про звільнення з роботи» від 31 липня 2017 року. На підставі статті 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Відповідно до правил частини 1 статті 116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Повний розрахунок із звільненим працівником проводиться не на вимогу цього працівника, а є обовязком роботодавця та не може залежати від певної дії звільненої особи. Встановлено, що на час звільнення позивача відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі в розмірі 15529 грн. 78 коп. В підтвердження вказаних обставин до матеріалів цивільної справи позивачем додана довідка Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа» № 54 від 01 серпня 2017 року. Зазначені письмові докази вказують на те, що розрахунок при звільненні з роботи з позивачем у встановленому порядку не було проведено. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Така правова позиція зазначена в постановах Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (пункт 20), Верховного Суду України від 03.07.2013, 26.12.2011. Встановлено, що розрахункові кошти позивачу не виплачено при звільненні з вини відповідача, факт відсутності вини у невиплаті розрахункових коштів відповідачем не доводився. Спір щодо розміру розрахункових коштів між сторонами не виникав. Вказані обставини є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку, строк якої тривав з часу звільнення з 31 липня 2017 року по дату проведення остаточного розрахунку. Згідно з даними довідки № 26 від 23 січня 2018 року, виданої Комунальним підприємством теплових мереж «Миронівкатепломережа» заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена у жовтні та листопаді 2017 року: у жовтні 2017 року сплачено 3042 грн. 90 коп., у листопаді 2017 року 12486 грн. 88 коп. З огляду на факт виплати на час розгляду справи заборгованості по заробітній платі, вимоги позивача про її стягнення не підлягають до задоволення. Розрахунок середнього заробітку проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно пункту 2 Постанови її чинність поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності. Розяснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством соціальної політики, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів. Згідно підпункту «л» пункту 1 Порядку порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. На підставі пункту 2 Порядку у таких випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Останніми двома календарними місяцями роботи, що передують місяцю, в якому мало місце звільнення позивача з роботи, були червень та липень 2017 року. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Заробіток позивача за останні два місяці роботи склав 11731 грн. 65 коп. (3780 грн. +7951 грн. 65коп.). Відповідно середньоденна заробітна плата при пятиденному робочому дні відповідача (за 43 дні) становить 272 грн. 82 коп. (11731 грн. 65 коп. : 43 дні) Згідно правил статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до наведеного правила розмір нарахувань на суму боргу суд стягує в межах заявлених вимог. За 43 робочих дні, які мають бути оплачені за середнім заробітком з 31 липня 2017 року 30 вересня 2017 року, виплаті підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 11731 грн. 65 коп. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в тримісячний строк, перебіг якого починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Вказаних вимог позивач дотримався. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, порушене право позивача підлягає захисту. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 21, 32 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial