Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати договір Фінансового лізингу № 004901 від 17.08.2016р. недійсним та стягнути з відповідача сплачені за договором кошти в розмірі 26 400,00 грн., а також суму комісії 264,00 грн., а разом 26 664,00 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що згідно договору фінансового лізингу відповідач зобовязався придбати та передати позивачу у користування предмет лізингу, а позивач зобовязувався сплачувати платежі по договору. Укладенню справжнього договору фінансового лізингу передувало отримання від уповноваженого представника відповідача інформації про можливість придбання протягом двох тижнів автомобіля марки «ВАЗ» за ціною 132\~000 грн. 00 коп. за умови негайної сплати авансового платежу в розмірі 26\~400 грн. 00 коп. та наступного укладення договору фінансового лізингу. В подальшому позивачем було внесено кошти в сумі 26\~400 грн. 00 коп. на відповідний рахунок. Після цього сторонами було підписано текст договору №004901 від 17.08.2016 року. Після здійснення платежу та вивчення договору лізингу йому стало відомо, що запропоновані попередні умови щодо придбання автомобіля не відповідають умовам укладеного договору. Позивач звертався до уповноваженого представника відповідача щодо розірвання договору. Однак спір не було врегульовано в добровільному порядку. В результаті чого, позивач був змушений за захистом своїх порушених прав. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки свого представника не повідомляв, заяву про розгляд справи за відсутності представника не подавав. Суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача, провівши заочний розгляд справи, проти чого не заперечували позивач та його представник. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 17.08.2016 року між позивачем та відповідачем в простій письмовій формі укладено договір фінансового лізингу № 004901, з додатками за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки «ВАЗ» та передати цей автомобіль у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно графіку в розмірі 153,20 доларів США щомісяця, що становить 3937,24 грн. Договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON], отримати автомобіль у власність за умови повної сплати всіх платежів передбачених договором. Згідно пункту 1.7 договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у договорі, або різниці до вже сплаченого авансового платежу. 17 серпня 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству адміністративний платіж в розмірі 26\~400,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Так, судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 17 серпня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно з пунктом 4.2 договору, лізингодавець не несе відповідальність за будь-яке пошкодження та/або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов даного договору. Не є зрозумілим з якого моменту лізингодавець не несе відповідальності: до моменту передання предмета лізингу чи після. Тобто, як вбачається судом, лізингодавець прописав умови договору таким чином, щоб не нести жодної відповідальності за неякісну передачу предмета лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 4.2 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності не відповідають нормам чинного законодавства. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 17 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було. В силу ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України, з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved