Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу 41105 грн. сплаченого страхового відшкодування. Мотивував свої позовні вимоги тим, що відповідач 11 жовтня 2017 року близько 07 год. 55 хв. керуючи автомобілем-самоскидом марки «МАЗ» номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Центральній в с. Басівка Пустомитівського району Львівської області порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 «Б», «Д», 2.10 «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Є», 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України і здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який помер. Вказані обставини встановлені вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Автомобіль марки «МАЗ» номерний знак [NUMBER] станом на день ДТП був застрахований згідно з полісом № АМ/0575667 від 04 липня 2017 року. На підставі звернення потерпілого та страхових актів № 65469/1 та № 65469/2 ним виплачена страхове відшкодування на користь потерпілого [PERSON] у розмірі 41105 грн. Зазначає, що відповідно до п. «В» ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний компенсувати виплачену суму страхового відшкодування. 17 вересня 2019 року відповідачу надіслано лист з пропозицію в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування, який був проігнорований. З огляду на вказане, просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 09 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 24 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 24 листопада 2020 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву і заявив клопотання про допит [PERSON] в якості свідка. У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача з позовними вимогами не погодився, зазначив, що в обвинувальному акті не зазначено, що відповідач після ДТП за його участі самовільно залишив місце пригоди. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року аналогічно не вказано про самовільне залишення відповідачем місця пригоди. Вказані обставини усувають можливість стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування. З огляду на вказане, просив у задоволенні позову відмовити. Протокольною ухвалою від 24 листопада 2020 року відзив представника відповідача [PERSON] залишено без розгляду у відповідності до вимог ст. 126 ЦПК України. Протокольною ухвалою від 24 листопада 2020 року клопотання представника відповідача [PERSON] про допит [PERSON] в якості свідка задоволено, відповідача [PERSON] приведено до присяги свідка, попереджено під розписку про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показання і за відмову від давання показання. Допитаний у якості свідка [PERSON] повідомив, що він не бачив, як відбувся наїзд на потерпілого, а тому умисно місце події не залишав. Людину, яку він збив, не бачив. Бачив лише маршрутку на зупинці. Зазначив, що після того, як йому подзвонили працівники поліції і сказали, що він збив пішохода, його стан здоров`я погіршився, керований транспортний засіб він припаркував на АЗС та звернувся до працівників останньої з метою отримання медичних препаратів від серцевого нападу. У вказаному йому відмовили, а тому він пішов в магазин, де медичних препаратів йому також не надали. Після цього він купив пляшку горілки, яку вжив перебуваючи у стресовому стані. Страхову компанію про дану пригоду він не повідомляв у зв`язку з відсутністю в нього коштів для поповнення рахунку на мобільному телефоні. В подальшому він перебував два місяці в СІЗО. Щодо його допиту, зміст якого відображений у вироку суду, нічого пояснити не зміг. З приводу наданих показань суд зазначає, що [PERSON] надав завідомо неправдиві показання щодо того, що він умисно не залишав місце події та не бачив потерпілого виходячи з наступного. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у справі № 450/3270/17 встановлено, що [PERSON] при виявленні пішохода [PERSON] , якого він був спроможний об`єктивно виявити та який рухався в попутному напрямку по проїжджій частині дороги та його смузі руху, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, не дотримався безпечного інтервалу, проїжджаючи повз вказаного пішохода здійснив наїзд на нього. Крім того, [PERSON] під час допиту в судовому засіданні повідомляв, що йому близько 12 год. 00 хв. 11 жовтня 2017 року зателефонували з поліції і повідомили, що він в с. Басівка збив пішохода. Зазначав, що він дочекався працівників поліції в одному з сіл Івано-Франківської області, які його затримали і доставили у відділ поліції. З вироку суду вбачається, що дані обставини не оспорювалися, в тому числі п. 2.10 ПДР України, який передбачає обов`язок водія негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, а [PERSON] в повному обсязі визнав свою винуватість, тобто погодився зі всіма обставинами, встановленими під час досудового розслідування. Таким чином [PERSON] , допитаний у якості свідка у судовому засіданні, повідомляючи, що він не бачив пішохода, якого він збив та умисно не залишав місце пригоди, надав неправдиві показання, оскільки вони відмінні від встановлених вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у справі № 450/3270/17 обставин. Крім того, відповідач [PERSON] не виконав вимоги ПДР України, які передбачають, що після ДТП водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки), та вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині повідомлення страхової компанії про настання страхового випадку. Показання відповідача [PERSON] є сумнівними та неправдивими, оскільки кошти на придбання спиртних напоїв у нього були присутні, а на поповнення рахунку на мобільному телефоні, які є значно меншими від вартості алкоголю, відсутні. На підставі вказаних обставин суд вважає за доцільне відповідно до ст. 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу з приводу надання [PERSON] неправдивих показань та направити її у Пустомитівський відділ Львівської місцевої прокуратури № 3 і у Пустомитівський РВ ГУ НП у Львівській області для відповідного реагування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заявлені вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог та пояснив, що в обвинувальному акті не зазначено, що відповідач після ДТП за його участі самовільно залишив місце пригоди. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року аналогічно не вказано про самовільне залишення відповідачем місця пригоди. Вказані обставини усувають можливість стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування. З огляду на вказане, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11 жовтня 2017 року близько 07 год. 55 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем-самоскидом марки «МАЗ» номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Центральній в с. Басівка Пустомитівського району Львівської області, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну під час вибору у встановлених в межах безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати постійну смогу контролювати рух керованого ним транспортного засобу і безпечно керувати ним, при виявлені пішохода [PERSON] , якого він був спроможний об`єктивно виявити та який рухався в попутному напрямку по проїжджій частині дороги та його смузі руху, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, не дотримався безпечного інтервалу, проїжджаючи повз вказаного пішохода, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 «Б», «Д», 2.10 «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Є», 12.3, 13.1, 13.3 ПДР України, та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких помер. Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даний вирок не оскаржувався і набрав законної сили 23 січня 2018 року. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Полісом № АС/0575667 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів стверджується, що автомобіль марки «МАЗ» номерний знак [NUMBER] станом на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «СК «Брокбізнес». Ліміт відповідальності за шкоду, завдану житті і здоров`ю, становить 200000 грн, за шкоду, завдану майну - 10000 грн., розмір франшизи дорівнює 0 грн. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим актом № 65469/1 від 13 червня 2018 року та розрахунком страхового відшкодування відповідно до вказаного акту стверджується, що розмір належного потерпілій [PERSON] страхового відшкодування становить 38400 грн. Згідно з страховим актом № 65469/ від 20 лютого 2019 року та розрахунком страхового відшкодування відповідно до вказаного акту стверджується, що розмір належного потерпілій [PERSON] страхового відшкодування становить 2705 грн. Платіжним дорученням № 1162 від 14 червня 2018 року стверджується, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» виплатила на користь ТзОВ «ЮК «Відшкодування» 38400 грн. страхового відшкодування згідно з актом № 65469/1. Як вбачається з платіжного доручення № 9510 від 21 лютого 2019 року, ПрАТ «СК «Брокбізнес» виплатила на користь ТзОВ «ЮК «Відшкодування» 2705 грн. страхового відшкодування згідно з актом № 65469/2. Довіреністю від 20 грудня 2017 року, посвідченою сільським головою Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Хмиз В.Т. стверджується, що [PERSON] уповноважила ТзОВ «ЮК «Відшкодування», зокрема отримувати відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач виплатив потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у загальному розмірі 41105 грн. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року у справі № 450/3270/17 стверджується, що [PERSON] після вчинення наїзду на пішохода [PERSON] , не залишився на місці пригоди. При цьому він мав можливість об`єктивно виявити пішохода [PERSON] . Як повідомляв сам [PERSON] під час його допиту під час розгляду в суді обвинувального акту щодо нього, він був затриманий в одному з сіл Івано-Франківської області. Крім того, як вбачається з вироку суду, [PERSON] визнав свою винуватість в повному обсязі, а отже погодився з порушенням ним, зокрема, пунктів 2.10 «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Є», якими передбачено, що водій у разі причетності до ДТП зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття полицейських, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки. Вказані обставини встановлені вироком суду і свідчать про те, що [PERSON] після наїзду на пішохода не залишився на місці події, а отже самовільно залишив місце пригоди. Листом вих. № 2270 від 17 вересня 2019 року стверджується, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» зверталося до [PERSON] з вимогою добровільно сплатити виплачене на корись [PERSON] страхове відшкодування. Доказів, які спростовують ігнорування відповідачем вказаної вимоги, суду надано не було. Таким чином, суд вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу 41105 грн. сплаченого страхового відшкодування. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути 2102 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved