Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що за рішенням Маріупольської міської ради № 6/23-2602 від 27.11.2012 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитку по [ADDRESS] з майном, яке знаходиться на балансі ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», гуртожиток по [ADDRESS] був безоплатно переданий у міську комунальну власність. На підставі ордеру, виданого ПАТ «ММК ім. Ілліча», ліжко-місце у кімнаті [ADDRESS] було надане відповідачам [PERSON] та [PERSON] , які і зареєстровані у вказаній кімнаті. Між тим, останні у кімнаті не проживають більше чотирьох років, особистих речей у кімнаті немає, має заборгованість по оплаті комунальних послуг на загальну суму 9674,04 гр. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки це необхідно позивачу з метою надання житла для заселення категорії осіб, які потребують поліпшення житлових умов. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 04 грудня 2020 року представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Чепурний С.В. в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що відповідачка внаслідок свого хворобливого стану вимушена час від часу залишатися у друзів або у родичів у зв`язку з тим, що в силу слабкого здоров`я вона не може пішки, оскільки ліфт не працює, підійматися на 7-ий поверх, де розташована її кімната. Між тим, буває в кімнаті 2-3 рази на тиждень. В кімнаті є її речі, одяг, предмети побуту, посуд, меблі, її постіль. Крім того, там же знаходяться і речі сина відповідачки - відповідача [PERSON] , який з початку 2020 року в кімнаті не проживає, оскільки працює в іншій місцевості. Просили відмовити в задоволенні позову, оскільки втрата користування відповідачкою жилим приміщенням призведе до позбавлення відповідачів єдиного місця проживання. В судове засідання, яке відбулось 04 грудня 2020 року відповідачка та її представник не з`явились, направили суду заяву про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, з пояснень його матері - відповідачки [PERSON] він перебуває в іншому місті, в якому саме, їй не відомо. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи повідомлений. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює в даному гуртожитку охоронцем з середини січня 2020 року. Зазначила, що відповідачка [PERSON] там не проживає, періодично з`являється за квитанціями про оплату комунальних послуг. Між тим, в середині кімнати, де зареєстровані відповідачі, вона не була і стверджувати, що там немає їх особистих речей, вона не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідачку [PERSON] приблизно 20 років, раніше проживала з її братом. [PERSON] не може користуватися кімнатою в гуртожитку повноцінно, оскільки там не працює ліфт, а в неї хвора спина та ноги. [PERSON] може жити в неї тиждень-два, частина речей [PERSON] - в неї, частина в кімнаті гуртожитку. На даний момент в кімнаті гуртожитку знаходиться її меблі, холодильник, телевізор, диван. Відповідач [PERSON] протягом 2018-2019 років проживав у кімнаті. Зараз виїхав в іншу місцевість. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що протягом 30 років знає [PERSON] , яка зараз має великі проблеми зі здоров`ям. Вона (свідок) проживає в цьому ж гуртожитку на 2 поверсі і [PERSON] в силу неможливості фізично дістатись до 7-го поверху, де її кімната, іноді залишається в неї, оскільки її кімната розташована на 2 поверсі. В кімнаті [PERSON] меблі, холодильник, одяг. У вересні 2020 року 2-3 рази бачила [PERSON] у гуртожитку. Про відповідача [PERSON] їй відомо, що він кудись виїхав. Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст.18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, є підставою для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним. Рішенням Маріупольської міської ради № 6/23-2602 від 27 листопада 2012 року «Про прийняття в міську комунальну власність гуртожитку: по [ADDRESS] , з майном, яке знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча», гуртожиток по [ADDRESS] був безоплатно переданий у міську комунальну власність. На підставі ордеру, виданого ПАТ «ММК імені Ілліча» ліжко-місце у кімнаті [ADDRESS] , було надане відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Згідно відомостей, наданих Житлово-комунальним підприємством «Керуюча компанія «Кальміуська», згідно з копією особового рахунку № [NUMBER] у кімнаті [NUMBER] зареєстровано, дві особи - [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 27 вересня 2018 року, складеного комісією, [PERSON] , [PERSON] у кімнаті не проживають більше чотирьох років, комунальні послуги не сплачують, особистих речей у кімнаті немає. Згідно розрахунку, за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість за послуги з оплати комунальних послуг, що підтверджується копією реєстру на 01.05.2019 року, в розмірі 9674,04 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, в судовому засіданні стороною позивача не було беззаперечно доведено, що родина [PERSON] не проживає у гуртожитку протягом 4 років. Між тим, свідки [PERSON] і [PERSON] засвідчили наявність особистих речей в кімнаті відповідачів, їх меблів, техніки, предметів побуту. Натомість свідок [PERSON] зазначила, що в кімнаті [PERSON] не була і чи наявні або відсутні там речі відповідачів їй не відомо. На підтвердження стану здоров`я відповідачки надано копію виписки із медичної картки, з якої вбачається, що відповідачка страждає остеохондрозом відділу хребта з больовим синдромом, порушенням функцій ходьби та порушенням функцій тазостегнових суглобів. Суд критично ставиться до акту від 27.09.2018 року обстеження житлового приміщення, наданого позивачем в якості доказу, оскільки зміст цього акту було спростовано свідками [PERSON] і [PERSON] , а свідки в присутності яких цей акт було складено, в судовому засіданні допитані не були. Службові записки про відсутність [PERSON] та [PERSON] у кімнаті гуртожитку також не свідчать про передбачену законом відсутність протягом 6 місяців відповідачів за місцем реєстрації. Як зазначила сама відповідачка, вона протягом тижня-двох могла знаходитись у своєї подруги, але потім поверталась у гуртожиток. Таким чином, аналізуючи досліджені докази, враховуючи, що позивачем не доведена постійна відсутність протягом 6 місяців відповідачів за місцем їх реєстрації, суд відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed