Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визначити, що квартира 1, розташована в буд. 16 по пров. Бульварному в м. Кривий Ріг є обєктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], а також визначити позивачу ? частку у обєкті спільної сумісної власності колишнього подружжя квартирі 1, розташованій в буд. 16 по пров. Бульварному в м. Кривий Ріг, площу, яку за рахунок спільної праці та перебудови було збільшено та змінено цільове призначення жилої квартири в нежитлове приміщення №1, розташоване в будинку 16 по пров. Бульварний в м. Кривому Розі, яка складається на цей час з прибудови внутрішньою площею 28,5 кв.м., тамбуру внутрішньою площею 3,6 кв.м., загальною внутрішньою площею приміщення 82,7 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 16.08.1986 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19.06.2001 року було розірвано. Під час шлюбу, згідно договору міни від 30.08.1995 року, він разом із колишньою дружиною та сином, набув право власності на кв. 219, розташовану в буд.12 по вул. Корнійчука в м. Кривому Розі. Також під час шлюбу, 08.05.1998 року, відповідно договору купівлі-продажу квартири, він разом із дружиною придбали обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Кривий Ріг, пров. Бульварний 16/1. На час підписання договору, це була квартира придатна для житла. Спочатку спільними зусиллями, а після розірвання шлюбу за його власний кошт було проведено капітальний ремонт та створено новий обєкт нерухомого майна, що в цілому зумовлює збільшення вартості нерухомого майна. На переобладнання житлової квартири у нежитлове приміщення він неодноразово запозичував кошти для виконання робіт. Відповідно до акту від 26.12.2013 року КП «ЖЕО №35» він постійно і безпосередньо в період з 1998-2011 роки виконував ремонтні роботи за адресою: м. Кривий Ріг, пров Бульварний 16/1. Упевнившись у відсутності бажання колишньої дружини використовувати зазначене приміщення для здійснення підприємницької діяльності, він запропонував відповідачці сплатити частку у спільному майні подружжя, з урахуванням його особистих витрат на ремонтні роботи. Згоди на цю пропозицію він не отримав та дізнався, що колишня дружина має намір продати вказаний обєкт нерухомого майна. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, суду пояснив, що з відповідачем перебував у шлюбу з 1996 року. Квартиру за адресою пров. Бульварний 16/1 купували у шлюбі, оформили на дружину. Квартира була житлова, він робив в ній ремонт з 1998 року та зробив там перукарню. З відповідачем в них була домовленість, що він залишає їй чотирикімнтну квартиру та маленьку перукарню. Чотирикімнатна квартира зареєстрована на нього та йому там виділена 1/3 частина. Власність набувалась по приватизації, право власності не переоформлялось. В 2007 році винесено судове рішення про виведення квартири по пров. Бульварному з жилої в нежилу, по справі він стороною не був залучений, про рішення суду він дізнався у 2013 році. Коли дружина виводила квартиру з жилої в нежитлову, її вписали як єдину власницю цієї квартири і не врахували що квартира купувалась в шлюбі. Цю квартиру вони з дружиною не ділили. У 2010 році він звернувся до суду із позовом про поділ цієї квартири, про рішення він дізнався у 2013 році, що квартира йому вже не належить. Кілька раз позивач звертався до Саксаганського РО, щоб розібратись, що дружина займає квартиру-перукарню незаконно, проте йому давалися рекомендації звертатися до суду. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримав письмові заперечення, в яких відповідач посилалась на обставини, що в 1998 році вона отримала дозвіл виконкому Саксаганської районної у місті ради на перебудову квартири під перукарню і затвердила проект фасаду за умови одержання дозволу на проведення будівельних робіт, узгодила всі переобладнання з мешканцями будинку, але в 2000 році припинила будівельні роботи. В 2006 році їй було відмовлено поновити строки та дозволити будівництво, вона здійснила самовільне будівництво без погодження проекту переобладнання та перебудови квартири. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2007 р. за [PERSON] визнано право власності на переобладнане житлове під нежитлове приміщення, розташоване на 1 поверсі будинку №16, прим.1 по пров. Бульварний в м. Кривому Розі. Зазначеним рішенням встановлено, що переобладнання самовільного будівництва здійснено власними силами [PERSON] За рахунок прибудови квартира, придбана в 1998 році, збільшилась на 28, 5 м.кв. Крім того, в запереченнях йдеться про пропущення позивачем трирічних строків позовної давності для звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя. Представник третьої особи в судовому засіданні заперчував проти задоволення позову, пояснив, що спірне майно є предметом іпотеки. У банку немає інформації,що майно придбано у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя. Є рішення суду про поділ квартири по вул. Корнійчука в м. Кривий Ріг, про поділ майна подружжя квартири по пров. Бульварному ніяких рішень про поділ немає. Кошти по заставі по квартирі не виплачені, в Саксаганському районному суді є справа про стягнення коштів, рішення по справі ще не винесено, на квартиру накладено арешт. Крмі того, представник третьої особи надав до суду письмові заперечення які підтримав у судовому засіданні. В своїх запереченнях представник третьої особи зазначив, що 15.03.2013р. між ПАТ «[PERSON] Кредит» та ТОВ «Новосталь» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-19ю/2013/2-1, відповідно до якого банк надав кредит у розмірі 300000 грн. із кінцевим терміном повернення заборгованості до 30.04.2014р. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальником, між банком та [PERSON], 15.03.2013р. укладено іпотечний договір, за реєстровим №446, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого, [PERSON] передала в іпотеку банку нежиле приміщення, розташоване на першому поверсі пятиповерхового будинку, з прибудовою внутрішньою площею 28.,5 кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м . Кривий Ріг, пров. Бульварний 16/1 та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2007р. за №2-6060/07. Цього ж дня зареєстровано обтяження у Єдиному державному реєстрі заборон нерухомого майна та внесено запис до Єдиного державного реєстру іпотек. П. 1.4.1. іпотечного договору зазначено, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя. Чоловік [PERSON] - [PERSON] не заперечує проти передачі в іпотеку Предмета іпотеки, що підтверджується його згодою, справжність підпису на якій засвідчено в нотаріальному порядку 15.03.2013 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 444. [PERSON] 1.А. надала банку та приватному нотаріусу свій паспорт серія АН 541409 виданий Центрально-Міським РВ Криворізького МУУМВС України в у Дніпропетровській області, згідно якого вона перебуває у шлюбі з [PERSON] Інші відмітки, в тому числі про розірвання шлюбу в паспорті [PERSON] відсутні. П. 1.4.2. Іпотечного договору встановлено, що [PERSON] повноважна розпоряджатися Предметом іпотеки та Предмет іпотеки нікому іншому будь-яким способом не відчужений, не заставлений третім особам, не є предметом судового спору, не перебуває під забороною (арештом), ніякі треті особи не мають щодо нього прав (в тому числі не зареєстрованих у встановленому законом порядку). На підтвердження цього [PERSON] також додатково надала заяву на ім'я начальника Криворізького відділення ПАТ «[PERSON] Кредит», в які підтвердила про відсутність зазіхань третіх осіб на час укладання іпотечного договору. [PERSON] набула право власності на предмет іпотеки 18.01.2008 року на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, тобто вже на той час, коли була розлучена з [PERSON] Разом з тим, ч. 2 ст. 72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Рішенням Саксаганського районного суду у м. Кривому Розі від 19.06.2001 року шлюб розірвано та 14.06.2004 рішення суду зареєстровано в Саксаганському РАЦС. В той же час, [PERSON] звернувся до суду лише 16.06.2015 року, а отже позивачем пропущено строк позовної давності. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу 16.08.1986 року Саксаганським РВК м. Кривого Рогу було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний запис під №884. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.105). Відповідно свідоцтва про народження 04.04.1987 року народився [PERSON]. Батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.105). Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 08.1998 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.30). Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.104). Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що Саксаганським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис під №323 від 24.06.2004 року (а.с.31). Згідно листа від 14.12.2010 року [PERSON] звертався до [PERSON]А та [PERSON] з пропозицією вирішення питання щодо поділу майна та компенсації йому матеріальних витрат (а.с.37). Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.10.2011 року було виділено частки співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спільній сумісній власності [ADDRESS], рівні по 1/3 частині кожному співвласнику (а.с.33). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності на прим.1 у буд.16 по пров.Бульварний в м. Кривий Ріг на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2007 року зареєстровано за [PERSON] (а.с.3,4,5,24). Згідно акту від 26.12.2013 року, складеного мешканцями буд.16 по пров. Бульварному в м. Кривий Ріг, [PERSON] робив ремонт та постійно знаходився під час ремонту та переобладнання [ADDRESS] з 1998- липень 2011 року (а.с.32). Відповідно до іпотечного договору №04-77/1-1 від 15.03.2013р., в забезпечення виконання кредитних зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-19ю/2013/2-1, укладеного між ПАТ «[PERSON] Кредит» та ТОВ «Новосталь», [PERSON] передала в іпотеку банку нежиле приміщення, розташоване на першому поверсі пятиповерхового будинку, з прибудовою внутрішньою площею 28.,5 кв.м., яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м . Кривий Ріг, пров. Бульварний 16/1 та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.12.2007р. за №2-6060/07 (а.с.51-54). Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Разом з тим, згідно ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Аналочіна норма містилася в ч.3 ст.29 КЗпШС України щодо строку позовної давності для поліду майна розведеного подружжя. Відповідно до ст.44 КЗпШС України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що спірна квартира № 1, розташована в буд. 16 по пров. Бульварному в м. Кривий Ріг була придбана в період шлюбу, а саме 08.05.1998 року та оформлена на відповідача [PERSON], тому вона може бути визнана обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Проте, розглядаючи спір, судом також враховано, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за рішенням суду 19.06.2001 року, розірвання шлюбу в Саксаганському відділі РАЦС в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зареєстровано актовий запис №323 від 24.06.2004 року. З позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] звернувся 16.06.2015 року, відповідно, з пропущенням строків позовної давності три роки, які мають обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Суд вважає, що позивач невірно вказує що про порушення свого права він дізнався в 2013 році оскільки зі змісту його особистого листа (а.с.37), направленого відповідачу 14.12.2010 року, в якому він звертається з приводу розподілу майна подружжя, вбачається про обізнаність [PERSON] вже в 2010 році щодо необхідності звертатися до суду для вирішення питання про поділ сумісного майна подружжя в разі відсутності згоди дружини на добровільний розподіл майна. Також, судом враховано, що з моменту розірвання шлюбу в органах РАЦС в 2004 році та протягом трьох років позивач в спірній квартирі не проживав, та не звертався до суду з питання поділу майна; щодо поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем суду доказів і пояснень не надано, наявність «усних домовленостей» між позивачем і відповідачем щодо згоди про розподіл спірного майна подружжя суд не приймає до уваги оскільки ці обставини не доведені з урахуванням принципів належності та допустимості засобів доказування. Натомість, відповідачем та представником третьої особи по справі в запереченнях йдеться про застосування судом наслідків пропущення позивачем строків позовної давності. З приводу акта від 26.12.2013 року, підписаного громадянами [PERSON] та [PERSON] (а.с.32) суд зі змісту документа про те, що позивач з 1998 року по червень 2011 р. робив ремонт в [ADDRESS] не може зробити висновок про те, що ці обставини мають відношення до предмету розгляду даної справи, оскільки виконання ремонту в приміщенні може здійснюватися за цивільно-правовими договорами, укладеними між сторонами та в інших випадках. При цьому суд не може давати належну оцінку цим обставинам бо вони не доводилися позивачем з урахуванням належності і допустимості доказування в цивільному процесі, а інших доказів щодо обізнаності позивача про момент коли він міг або дізнався про порушення свого цивільного права, суду не надано. Таким чином, враховуючи що представником відповідача та представником третьої особи по справі в запереченнях йдеться про застосування судом наслідків пропущення позивачем строків позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позову за порушенням трирічного строку звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя. В звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог, всі судові витрати суд покладає на позивача. \~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed