Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно до договору № б/н від 07.11.2016 [PERSON] отримала кредит у розмірі 7762,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобовязань, у звязку з чим, станом на 14.08.2017 має заборгованість у розмірі 21405,05 грн., з яких: 7762,45 грн. - заборгованість за кредитом; 787,67 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2173,43 грн. заборгованість за пенею та комісією; 10681,50 грн. штраф. Посилаючись на норми ст.ст.526,527,530,1050,1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у сумі 21405,05 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.43). Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, згідно відміток поштаря поштові відправлення повертаються з причини «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача» та «за вказаною адресою не проживає» (а.с.56,59,60). \~\~ Відповідно до ст.74 ЦПК України судові повістки фізичним особам надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. \~\~ Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. \~ Враховуючи, що відповідач зареєстрована [INFO], що підтверджується довідкою виконкому Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області за №20 від 04.10.2017, судові повістки направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляла, тому відповідно до ст.ст.74,77 ЦПК України, суд вважає, судову повітку про час і місце розгляду справи такою, що доставлена, а отже, відповідач повідомлена належним чином. \~\~ За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.\~ Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи встановлено, що 07.11.2016між сторонами укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 7762,43 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода від 07.11.2016 разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку» складає між відповідачем та банком договір, що підтверджується її підписом в угоді (а.с.12). При укладенні кредитного договору сторони керувались ст.634 ч.1 ЦУ України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. За ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.2.1 вищезазначеної Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом. відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов та правил (а.с.12-36). Як вбачається із розрахунку станом на 14.08.2017 [PERSON] має заборгованість кредитним договором в розмірі 21405,05 грн., з яких: 7762,45 грн. - заборгованість за кредитом; 787,67 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 2173,43 грн. заборгованість за пенею та комісією; 10681,50 грн. штраф (а.с.10). Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, позивачем доведено. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 10681,50 грн., суд виходить з таких мотивів. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Відповідно до п.2.2. Генеральної угоди при порушенні позичальником строк погашення заборгованості, зазначених в угоді та Умовах та правила, більш чим на 31 день, по зобовязанням, строк яких не настав. сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 9481,91 грн. Відповідно до п.п.2.8, 2.9 Генеральної угоди в разі прострочення погашення позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Процента ставка по кредиту може змінюватися в залежності від облікової ставки НБУ або в інших випадках відповідно до Умов та правил. В разі виникнення прострочення зобовязань на суму від 100 грн., в т.ч. (відсотків та комісії), відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил, клієнт сплачує пеню, яка розраховується як: пеня = базова відсоткова ставка по договору/ 30 днів ( нараховується на кожен день прострочення) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту. Позивачем у складі заборгованості\~ нараховано\~ 2173,43 грн. пені та комісії. При цьому позивачем також одночасно нараховано\~ 10681,50 грн. штрафу, відповідно до п.2.2. Генеральної угоди . Отже, вказане свідчить про нарахування позивачем пені та штрафу за одне й те саме правопорушення. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що неустойка у виді штрафу стягненню не підлягає. Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 10723,55 грн. з відмовою у позові в частині стягнення з відповідача штрафу в сумі 10681,50 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 10723,55 грн., тобто на 50,1 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 801,60 грн. (1600 грн.* 50,1 %) судового збору.

Outcome: partial