Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріального збитку у розмірі 758,30 гривень та моральної шкоди у сумі 5 763,00 гривень, , спричинені дорожньо-транспортною пригодою, але в наступному зменшив розмір моральної шкоди та просив стягнути з відповідача 1921, 00 гривень, посилаючись на те, що 12.06.2019 року о 15:00 год. в місті Харкові по вулиці Чернишевська, 73, відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21093, держаний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , на перехресті вулиці Чернишевської та вулиці Каразіна, не надала переваги в русі автомобілю Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, та здійснила з ним зіткнення, після чого здійснила зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] , який був припаркований на узбіччі по вулиці Чернишевській. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Позивачем сплачена вартість технічного обслуговування у розмірі 758,30 гривень. Крім матеріальних збитків, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у сильному нервовому стресі, внаслідок пошкодження відповідачем його транспортного засобу, котрий, в свою чергу на певний час унеможливив нормальний перебіг його життя. Ухвалою суду від 26.09.2019 року провадження у справі відкрито. 03 жовтня 2019 року представник позивача [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву в якій зазначив наступне. Автомобіль Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу, під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди був припаркований на узбіччі по вулиці Чернишевській. Скоєння дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії [NUMBER] від 12.06.2019 року. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 року відповідача [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Діями [PERSON] позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 22 788 грн. 15 коп. Автомобіль позивача застраховано відповідно до Договору № 3014/227/005811 добровільного страхування наземного транспорту від 03.10.2018. Страховою компанією, де застраховано автомобіль позивача, йому було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 22 788,15 гривень. Крім того позивачем було сплачено вартість технічного обслуговування транспортного засобу у розмірі 758,30 гривень. 04 жовтня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач з вказаним позовом не погоджується, вважає його безпідставним з огляду на наступне. Позивач не надав доказів тих обставин, які необхідні для наявності моральної шкоди. Позивач не надав жодного доказу, який містить інформацію про душевні страждання, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо нього. Жодного документу, що містить дані про наявність у позивача моральних чи фізичних страждань до позову не надано. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 року відповідач була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, який нею був сплачений. 19.12.2018 року між [PERSON] та ТДВ «МСК» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. Всі ці дані були відомі позивачу. Відповідно до страхового Полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, передбачено 100000 грн., що було достатнім для покриття майнової шкоди у розмірі 22 788, 15 грн., яку страховою компанією було виплачено позивачу, тобто в повному обсязі за виключенням суми, що була сплачена позивачем за мийку автомобіля та дефектовку після ДТП в розмірі 758, 30 грн. Також позивачем не надано факти, які вказують на приниження його честі, гідності, яким чином порушені його нормальні життєві зв`язки саме через неможливість продовження активного громадського життя, як само і чим це доведено, порушені його стосунки з оточуючими людьми. Крім того відповідач зазначила, що має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] якого утримує та виховує самостійно, оскільки є розлученою. У зв`язку з чим відповідач просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 17 жовтня 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначене наступне. У законодавстві України немає жодного нормативно-правового акту, який би встановлював процедуру доведення і способи врахування ступеня і розміру моральної шкоди. Поняття «душевних страждань» є абсолютно оціночним, проте позивачем було надано докази вказаної події і обґрунтування того, чому саме ці події викликали душевні страждання та порушили нормальний перебіг його життя. Крім того позивач має повне право на звернення безпосередньо до винуватця ДТП з вимогою про відшкодування завданої шкоди. У зв`язку з чим вважає аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву безпідставними. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позов не визнала, посилаючись на те, що не заперечує проти її вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, але її цивільна відповідальність була застрахована в ТДВ «МСК», та при зверненні позивача до її страхової компанії позивачу би було виплачено страхове відшкодування, проте він цим правом не скористався. Крім того не визнала стягнення з неї матеріальної шкоди у розмірі 758,30 грн, оскільки вважає, що позивач за власним бажанням провів дефектовку свого автомобіля, що не є обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування. Крім того, не надав ці розрахунки до страхової компанії ТДВ «МСК». Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м Харкова від 08.07.2019 р. відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Постановою встановлено, що 12.06.2019 року о 15:00 год. в місті Харкові по вулиці Чернишевська, 73, [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 21093, держаний номер [NUMBER] , на перехресті вулиці Чернишевського та вулиці Каразіна не надала переваги в русі автомобілю Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та здійснила з ним зіткнення, після чого здійснила зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] , який був припаркований на узбіччі по вулиці Чернишевська. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушила вимоги п. 16.11 ПДР України. На час ДТП цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована у СК «Універсальна», що підтверджується Договором №3014/227/005811 добровільного страхування наземного транспорту. Страховою компанією «Універсальна» позивачу було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 22 788,15 гривень. Згідно копії розрахунку № ADZN034065-01 від 08.07.2019 року позивачем було сплачено вартість технічного обслуговування автомобіля у розмірі 758,30 гривень. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «МСК», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8225848. З наданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер [NUMBER] , убачається, що власником даного транспортного засобу є позивач [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.( ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 12.06.2019 р., встановлена постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 р., та сторонами не оспорюється. Разом з тим, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статей 28, 29 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ТДВ «МСК». Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21093, держаний номер [NUMBER] на час настання страхового випадку була застрахована у ТДВ «МСК», то у даному випадку позивач мав звернутись до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом у розмірі 758,30 гривень. В той же час, сторонами не надано, а судом не встановлено докази звернення позивача до ТДВ «МСК» із заявою про сплату страхового відшкодування у розмірі 758,30 гривень, та відповідно, отримання відмови у виплаті страхового відшкодування. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Так, у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Верховний Суд відступив від правового висновку зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015року у справі №6-2587цс15, та зазначив, що відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 36 Постанови), а тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п. 37 Постанови). Що стосується вимоги позивача про -стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Статтею 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому встановленню при відшкодуванні моральної шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною дією, а також провини особи, що її заподіяла. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду у постанові від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір її відшкодування визначає суд в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, заподіяна фізичній особі, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності вини. Вина відповідача встановлена, та в судовому засіданні не оспорювалась, факт спричинення позивачу моральних і фізичних страждань відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач відчув моральні страждання від неправомірних дій відповідача, оскільки пережив нервовий стрес, відчув душевні переживання з пошкодженням свого майна. Суд, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю, вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, та суд вважає необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1921,00 гривень. Суд вважає, що визначений розмір морального відшкодування відповідатиме засадам розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial