Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2016 року по 01.03.2019 року у розмірі 13767,92 гривень, які складаються з основного боргу в сумі 5671,25 гривень, пені - 5168,66 гривень, інфляційних втрат - 2 432,40 гривень та 3% річних - 495,61 гривень. В обґрунтування позову зазначило, що будинок [ADDRESS] знаходився на балансі та обслуговуванні у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». Особовий рахунок по квартирі № [ADDRESS] вказаного будинку відкрито на [PERSON] . Відповідач свій обов`язок по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової території та електропостачання не виконувала належним чином, внаслідок чого у неї виникла вищезазначена заборгованість.Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити заборгованість, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» звернулось до суду за захистом права, яке вважає порушеним, та просило стягнути заборгованість за надані послуги, пеню, інфляційні втрати, 3% річних, а також судові витрати. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. Частина 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як позовні вимоги позивача не перевищують суму 170000 грн. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив обставини, що викладені нижче. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. З наданої позивачем довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» від 11.03.2019 року вбачається, що власником квартири особовий рахунок по квартирі [ADDRESS] відкрито на [PERSON] ; на житловій площі зареєстрована одна особа. Судом встановлено, що з 2015 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», як балансоутримувач, приступило до виконання послуг з утримання будинків та прибудинкової території по житловому будинку [ADDRESS] , на підставі розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 41 від 31.01.2015 року. Жодних повідомлень про не проживання у квартирі [ADDRESS] та неотримання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2016 року по 01.03.2019 року від відповідача на адресу позивача не надходило. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами спору не укладався. Разом з тим, слід зазначити, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки за п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», підпунктом 1 пункту 30 Правил надання послуг - з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, і такий висновок узгоджується із вимогами закону та практикою Верховного Суду України (постанови від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12 та від 30.10.2013 року № 6-59цс 13). Позивач у позові стверджує, що відповідач, проживаючи у квартирі [ADDRESS] , не виконувала своїх зобов`язань щодо сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Зі складеного позивачем розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги квартири [ADDRESS] (власник особового рахунку [PERSON] ) вбачається, що по оплаті витрат на утримання будинку й прибудинкової за період з 01.04.2016 року по 01.03.2019 року за нею рахується заборгованість в сумі 5671,25 гривень. Крім того, відповідачу нарахована пеня в розмірі 5168,66 гривень, інфляційних втрат - 2 432,40 гривень та 3% річних - 495,61 гривень. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків щодо своєчасного та повного сплати отриманих послуг. Через відсутність відзиву відповідача суд позбавлений можливості перевірити зазначені позивачем підстави для позову з урахуванням заперечень останнього в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем, в свою чергу, жодних доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, є законними і обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Також підлягають задоволенню позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора ( ч. 1 ст. 509 ЦК України)- вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved