Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди йому у спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та дозволити побачення та перебування з сином за місцем проживання позивача у м.Києві двічі на місяць з 18.00 год. п'ятниці по 20.00 год. неділі (через тиждень), під час весняних, осінніх та зимових шкільних канікул - упродовж половини їх терміну та один місяць в літній період для оздоровлення. Вимоги обґрунтував тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.10.2009 р. позивачу дозволено особисте спілкування з дитиною через тиждень з 8.00 год. суботи до 18.00 год. неділі. Проте, це рішення не виконується, оскільки колишня дружина упродовж тривалого часу не надає йому можливості бачитися з сином, а відтак позбавляє його законного права, передбаченого Сімейним кодексом України, приймати участь у вихованні сина [PERSON]. Зокрема, починаючи з 24 серпня поточного року відповідач не надає позивачу згоди на побачення з сином. Упродовж вересня місяця відповідач взагалі перестала відповідати на телефонні дзвінки. З приводу неодноразового перешкоджання зустрічі з сином позивач неодноразово звертався до органів опіки Білоцерківської міської ради та до райвідділу Білоцерківського МВС України в Київській області. Водночас відповідач [PERSON] неодноразово зверталася з заявами до відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м.Києві з заявами, щодо несплати позивачем [PERSON] аліментів. Проте, перевірками встановлено, що позивачем сплачені кошти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду. Отже, через неправомірні дії відповідачки [PERSON] та невиконання нею вищевказаного рішення органу опіки та піклування з приводу зустрічей з сином, позивач позбавлений як батько не лише своїх прав, а також можливості виконувати свої обов'язки щодо участі у вихованні сина. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Додатково пояснив, що з відповідачкою вони спілкуються через СМС-повідомлення або ж по телефону, часто відповідач не відповідає на телефонні дзвінки, згоди щодо участі у вихованні дитини досягти не можуть. Син залюбки спілкується з позивачем і таке бажання спілкуватися є взаємним. Відповідач позов визнала частково, вказавши, що не заперечує проти того, щоб позивач приймав участь у вихованні їхнього малолітнього сина [PERSON], але вона не згодна із запропонованим позивачем порядком його спілкування з дитиною. Позивач, пропонуючи свій порядок, керується лише своїми власними інтересами і не враховує можливостей та інтересів дитини. У жовтні 2009 року Білоцерківський міськвиконком вже розглядав заяву позивача щодо спілкування з сином і прийняв рішення про те, що позивач спілкуватиметься з дитиною двічі на місяць (через тиждень) з 8.00 год. у суботу до 18.00 год. у неділю, а також на протязі одного місяця під час літніх канікул - для оздоровлення малолітнього. З даним графіком відповідач повністю погоджується, але позивач його грубо порушував, в зв'язку з чим вона втратила довіру. Так, в червні 2013р. позивач не дозволив виїзд дитини на відпочинок з нею за кордон. Натомість, він без її відома забрав сина 14.07.2013р. більш ніж на місяць і виїхав на відпочинок у Закарпаття, в той час як відповідач вважала, що позивач взяв сина лише на вихідні, на телефонні дзвінки не відповідав, в зв'язку з чим вона дуже хвилювалася за долю дитини. була в розпачі. З даного приводу вона зверталася до Білоцерківського МУГУ МВС України та усно до органу опіки та піклування міста. Крім того, позивач повернув сина за тиждень до навчального року, порушивши місячний строк відпочинку з дитиною. Після даного випадку відповідач втратила довіру до позивача, проте не перешкоджала побаченням та спілкуванню сина з батьком. На свій день народження [PERSON] їздив до батька у м.Київ. Додатково відповідач пояснила, що постійно з 2006р. проживає разом із сином у квартирі її батьків [ADDRESS], зареєстровані [ADDRESS], хоча ніколи за місцем реєстрації не проживали, тому з приводу будь-яких питань виховання дитини зверталися лише до органу опіки і піклування міста. Запропонований позивачем графік з 18.00 год. по п'ятницях до 20.00 год. у неділю неприйнятний, тому що суперечить інтересам дитини. У п'ятницю син приходить із школи і повинен відпочити, підготувати уроки, помитися тощо. Повертаючись додому у неділю лише о 20.00 годині, дитина позбавляється можливості нормально підготуватися до школи на понеділок, відпочити. До того ж позивач неодноразово привозив [PERSON] додому пізно увечері, навіть об 11-й годині, чим взагалі позбавляв його відпочинку перед школою. Також були випадки, коли пропонував їй самій забрати сина з Києва, тому що у позивача начебто «немає грошей на бензин». Так само вважає неприйнятим, щоб позивач забирав дитину до Києва на половину весняних, осінніх та зимових канікул. Такі канікули дуже короткі, у школі зазвичай плануються цікаві заходи, тощо. Представник служби у справах дітей Білоцерківської міської ради довіряє вирішення справи на розсуд суду. Пояснив, що питання участі батька у вихованні дитини вирішувалося саме службою міської ради, оскільки дитина проживає у місті Біла Церква. Мама декілька разів усно зверталася із скаргами на дії батька щодо порушення встановленого порядку його участі у вихованні дитини. Представник Служби у справах дітей та сім'ї Білоцерківської райдержадміністрації довіряють вирішення справи на розсуд суду, пояснив, що сім'я ніколи не проживала у Білоцерківському районі та не зверталася до служби з приводу виховання дитини. Заслухавши доводи сторін, думку третіх осіб, дослідивши матеріали справи. суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 19.12.2003р. по 4.04.2007р., від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами. Згідно довідки відділу ДВС Білоцерківського МУЮ від 4.04.2012р. заборгованість [PERSON] по аліментах на утримання сина, що стягуються на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 3.04.2007р., відсутня. Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.10.2009 р. позивачу дозволено особисте спілкування з сином через тиждень з 8.00 год. суботи до 18.00 год. неділі та один місяць в літній період для оздоровлення. Попереджено обох батьків про особисту відповідальність за виконання батьківських обов'язків та виховання дитини. Натомість між батьками виникли непорозуміння та конфлікти з приводу порядку участі у вихованні сина, що підтверджується зверненнями позивача до Білоцерківського МВГУ МВС України в Київській області, за результатами якого було надано висновок перевірки від 8.01.2014р. з рекомендацією звернутися до суду для вирішення спору, усними зверненнями відповідача до органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради, що підтвердила представник у судовому засіданні. У клопотанні відповідачки щодо витребування матеріалів перевірки від Білоцерківського МВГУ МВС України в Київській області за її зверненням з приводу неправомірних дій позивача у липні 2013р. судом було відмовлено в зв'язку з несвоєчасністю його заявлення. Проте, сторони визнали відсутність згоди та порозуміння щодо участі у вихованні дитини та взаємні претензії щодо дотримання встановленого порядку участі у вихованні дитини. Відповідач визнала той факт, що вона втратила довіру до позивача після того випадку, як позивач не попередивши забрав сина влітку на відпочинок більше, ніж на місяць, і позбавив її можливості провести літній відпочинок з дитиною. В судовому засіданні було встановлено, що сторони не досягли згоди щодо строку та тривалості спільного відпочинку дитини з батьком та матір'ю, спілкувалися за допомогою СМС-повідомлень, роздруківку яких надав позивач та визнала відповідач, проте з них не вбачається взаємної згоди та порозуміння батьків, внаслідок чого і виник конфлікт між сторонами. Так, з тексту повідомлень вбачається, що позивач йде у відпустку з 22.07.2013р.. проте забрав дитину на відпочинок 14.07.2013р., достеменно не повідомивши про це відповідачку. Лише 15.07.2013р. позивач надіслав повідомлення, що дитина залишається у нього до 15.08.2014р. відповідно до рішення органу опіки та піклування. Натомість, з пояснень сторін, позивач привіз дитину до відповідачки на декілька днів пізніше. Ухвалюючи рішення суд виходив з наступного. Відповідно до ст.153 СК України: «Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.» Відповідно до ст.157 СК України: «Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.» Відповідно до ст.158 СК України: «За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.» Відповідно до ч.ч.1, 2 СК України: «Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.» Враховуючи позитивну характеристику позивача як особи, що підтверджується наданими ним характеристиками, прихильність дитини до кожного з батьків, її вік та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема відсутність порозуміння та налагодженого спілкування між батьками, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та встановлення порядку спілкування з дитиною у спосіб, визначений органом опіки та піклування, проти чого не заперечує і відповідач. Суд, зобов'язуючи відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною позивача, не вважає за доцільне збільшувати час побачення та перебування дитини з батьком, оскільки останній допускав порушення встановленого порядку, забираючи та повертаючи дитину не досягши домовленості з матір'ю дитини, та завчасно, достеменно не повідомивши її, що викликало конфліктні ситуації між сторонами та слугувало підставами для звернення до правоохоронних органів та органу опіки та піклування. Сторони просять понесені ними судові витрати покласти на кожного з них, не стягувати з другої сторони. На підставі ст.ст. 152, 153, 157, 159 СК України,

Outcome: partial