Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що йому [PERSON], належить на праві власності 62/100 частин житлового будинку [ADDRESS] відповідач - [PERSON] є співвласником 24/100 частин житлобудівлі [NUMBER] по вищевказаному адресу на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсон. Дана частка житлобудівлі відповідача розташована на сусідній і суміжній з ним земельній ділянці. Відповідно до рішення виконкому Херсонської міської ради за №569 власнику будинку [ADDRESS] було виділено в користування земельну ділянку площею 764,5 кв.м., а власнику будинку [ADDRESS] - земельну ділянку площею 897, кв.м. В жовтні 2014 року член сім'ї [PERSON] - її син [PERSON] самовільно заблокував його хвіртку, що встановлено в створі з внутрішнього кута його будинку і проходить на відстані 90 см від нього та заварив металеву хвіртку, яка встановлена по червоній лінії між фасадами будинку [NUMBER] [NUMBER], самовільно зайняв його частину земельної ділянки по суміжному землекористуванню, якою як співвласник будинку [NUMBER] позивач користувався з 1984 року. Своїми діями відповідачі позбавили його можливості будь-якого доступу до власності, яка є відмосткою будинку, що унеможливлює проведення технічного обслуговування і ремонту будинку [NUMBER]. У зв'язку з чим просить усунути перешкоди йому у здійсненні ним права користування 62\\100 частин житлового будинку [ADDRESS] зі сторони лівої бокової межі будинку, шляхом розблокування хвіртки, встановленої у створі внутрішнього кута жилого будинку та хвіртки, встановленої по червоній лінії між фасадами будинків [NUMBER] та [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] та [PERSON] ліквідувати перешкоди у доступі [PERSON] до стіни будинку [NUMBER] з боку будівлі [ADDRESS] прибрати побутові предмети та тварин, не чинити перешкоди у праві проходу до стіни будинку довжиною 12,28м. та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак представник надав заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 14.04.2003 року [PERSON] належить 62/100 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Дніпровського району за №31 від 14.02.2003 року, яке отримане [PERSON] замість договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона (№2-287/07 від 20.06.2007 року) [PERSON] є співвласником 24\\100 частин житлобудівлі [ADDRESS] Вказана частка житлового будинку розташована на земельній ділянці сусідній і суміжній з [PERSON] земельній ділянці. Відповідно до рішення виконкому Херсонської міської ради за №569 власнику будинку [ADDRESS] було виділено в користування земельну ділянку площею 764,5 кв.м., а власнику будинку [ADDRESS] - земельну ділянку площею 897 кв.м. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 08.04.2005 року [PERSON], як співвласнику будинку виділено у власність 62\\100 частин вищевказаного житлового будинку [ADDRESS] а саме приміщення№2-1,2-2,2-3 в житловому будинку літ. «А» житлову добудову літ. «А-1», сіни літ «а-2», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «Д», туалет літ «Е», водопровід №2, та в особисте користування виділено земельну ділянку площею 320 кв.м. розташовану за житловим будинком [ADDRESS] зі сторони лівої бокової межі, прилеглу до виділених будівель. Вказане рішення суду виконане відповідно до акту державного виконавця Дніпровського ВДВС Херсонського міського управління юстиції від 06.10.2005 року. При виконанні рішення суду від 08.04.2005 року позивач не ставив огорожу по межі земельної ділянки між будинком [NUMBER] (0,9 м. х 12,04 м.) та сусіднім будинком [NUMBER], оскільки з 1992 р. після вводу ним в експлуатації житлової добудови літ. «А-1» існувало фактичне використання земельної ділянки між цими будинками, що підтверджується листом виконкому № М978 від 29.07.1992 р. та № 408-оз від 01.09.1992 р. З даних документів вбачається, що питання межі між землекористувачами по [ADDRESS] було досягнуто шляхом узгодження між власниками цих будинків - [PERSON] та [PERSON] і прийнятим рішенням про те, що територія від червоної лінії до внутрішніх кутів жилих будинків [NUMBER] та [NUMBER] є територією загального користування. Існуюча огорожа і хвіртка [PERSON] і нову хвіртку [PERSON] встановити в створі із внутрішніми кутами жилих будинків. Границя садиб проходить на відстані 90 см. від кута жилого будинку гр. [PERSON] і 100 см. від кута жилого будинку гр.[PERSON] [PERSON] є співвласником і правонаступником частки будинку [NUMBER] після [PERSON], з якою був вирішний та узгоджений спір з приводу суміжного землекористування і такий порядок користування існував до моменту його порушення відповідачами, тобто до жовтня 2014 р. Відповідно до ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними; до ст.107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; до ч.3 захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 383 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Враховуючи те, що позивач є власником будинку [ADDRESS], однак відповідачі своїми діями чинять йому перешкоди в користуванні зазначеним майном, а саме позбавили його можливості будь-якого доступу до стіни його житлового будинку та частини земельної ділянки, яка є відмосткою будинку, що унеможливлює проведення технічного обслуговування і ремонту стіни лівого бокового фасаду будинку [NUMBER], протягом двох років позивач позбавлений можливості доступу до стіни та вікна свого будинку, не може своєчасно проводити поточні ремонти, забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів будинку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із тим, що суд повністю задовольняє позов з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме судовий збір в сумі 551,20грн.

Outcome: approved