Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 всіх доходів відповідача щомісячно. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 10.07.2004 року сторони уклали шлюб, який був розірваний рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.09.2017 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач проживає окремо та добровільно не надає допомогу на утримання неповнолітньої дочки. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? заробітку (доходу) щомісячно на утримання [PERSON] до повноліття останньої. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не зявилася, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому він відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не зявився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.09.2017 року; акт депутата про встановлення факту проживання дитини від 19.09.2018 року; довідку Новопавлівської [PERSON] ступенів від 18.03.2018 року № 12), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2004 року сторони уклали шлюб, який був розірваний рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 05.09.2017 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідач проживає окремо та добровільно не надає допомогу на утримання неповнолітньої дочки. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, із змісту яких слідує, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до досягнення дітьми повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Частка доходу батька (матері) визначається судом з врахуванням матеріального становища платника аліментів та наявності у нього інших дітей. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З врахуванням встановлених вище обставин щодо наявності у сторін малолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, та за відсутності обставин, які звільняють відповідача від його обовязку по сплаті аліментів, суд приходить до висновку про задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Оскільки за\~даною категорією\~справ позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору та\~позов підлягає\~задоволенню,\~тому з\~відповідача на\~підставі ч.1\~ст.\~141\~ЦПК України\~підлягає стягненню\~судовий збір\~на користь\~держави. На підставі ст.ст. 198-201 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved