Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 16.11.2006 року [PERSON] як монтеру колії 4 розряду Київської дистанції колії виконавчим комітетом Ірпінської міської ради на підставі рішення від 14.11.2006 року № 210/2 було видано ордер № 136 на право заняття житлового приміщення житловою площею 21,7 кв. м., яке складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] . Зазначений вище будинок як житлове службове приміщення перебуває на балансі виробничого підрозділу Київська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ Українська залізниця. 17.07.2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області за актовим записом № 94 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] 03.10.2007 року як член сім`ї працівника Київської дистанції колії дружина позивача [PERSON] була зареєстрована у зазначеному приміщенні і розмістилася на постійне проживання. Вслід за дружиною позивача в дане приміщення переїхали проживати її доньки [PERSON] , 1983 р. н. та [PERSON] ,1986 року народження разом із своїми сім`ями, при цьому, відповідач [PERSON] у даному приміщенні 25.05.2009 р. прописалася як донька дружини позивача. 10.01.2015 року позивач переніс інсульт (гостре порушення мозкового кровотоку) . Погіршення стану здоров`я погіршило і взаємовідносини із дружиною і її доньками, які застосовували різні механізми впливу по не допуску його до житла. В березні 2015 року відповідач разом із своєю сім`єю виїхала з місця реєстрації разом із всім своїм майном на інше постійне місце проживання в новозбудований будинок [ADDRESS] , який на неї і зареєстрований в Держреєстрі. 22.04.2016 року за позовом [PERSON] заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/2092/16ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 21.06.2016 року червою переїзду 31 км [PERSON] [PERSON] відповідачці під розпис було вручене звернення керівництва Київської дистанції колії за № 900 від 13.06.2016 року, в якому запропоновано звільнити займану нею житлову площу в квартирі [ADDRESS] . Після ознайомлення з даним попередженням відповідачка в червні 2016 року виїхала на постійне місце проживання у заздалегідь збудований будинок [ADDRESS] без зняття з реєстрації у колишньому місці проживання. 13.02.2017 року депутатом Бучанської міської ради виборчого округу № 23 Мостіпака С.В. на підставі опитування сусідів складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] в кв. [ADDRESS] , яким підтверджено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає в зазначеному приміщенні з березня 2015 року, забравши все своє майно та вселятись більше не намагалась. Безпідставне знаходження відповідача на обліку в місці проживання позивача суттєво порушує його законні права та інтереси. З моменту переїзду на інше постійне місце проживання, вона не платить за комунальні послуг, що потягло для позивача зайві матеріальні затрати. Не зважаючи на це, відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим чинить позивачу перешкоду у користуванні зазначеним приміщенням. Відповідач на залізниці ніколи не працювала і не працює, членом сім`ї позивача як наймача зазначеної площі не являється і тому не відноситься до осіб, яких не можу бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого житлового приміщення відповідно до ст. 125 ЖК . У зв`язку із викладеними обставинами позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] знятись з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] в десятиденний строк з дня вступу судового рішення в законну силу; покласти обов`язок зняття з реєстраційного обліку на відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ірпінського МВ ГУ НП у Київській області у разі ухилення [PERSON] від виконання судового рішення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, неодноразово викликалася в судове засідання, причини неявки суду не повідомила. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У зв`язку із цим, враховуючи те, що відповідачка, будучи неодноразово повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, представник позивача в судовому засіданні не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача та проти заочного розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного . У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 16.11.2006 року [PERSON] як монтеру колії 4 розряду Київської дистанції колії виконавчим комітетом Ірпінської міської Ради на підставі рішення від 14.11.2006 року № 210/2 було видано ордер № 136, в складі одного чоловіка, на право заняття житлового приміщення житловою площею 21,7 кв.м., яке складається з 2-х кімнат в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] . Зазначений вище будинок як житлове службове приміщення перебуває на балансі виробничого підрозділу Київська дистанція колії Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 03.10.2007 року у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] як член сім`ї працівника Київської дистанції колії була зареєстрована дружина позивача [PERSON] та її донька [PERSON] . 22.04.2016 року за позовом [PERSON] заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/2092/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний . Також, у судовому засіданні встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] з березня 2015 року не проживає у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] . Дані обставини справи підтверджуються актами обстеження житлово- побутових умов від 13.02.2017р та від 22.02.2017 року. Встановлено, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2018 року у справі № 367/4264/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа виробничий підрозділ «Київська дистанція колія`регіональної філії «Південно-західна залізниця», відділ реєстрації місця проживання Бучанської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею позов [PERSON] задоволено частково, [PERSON] визнано такою,що втратила право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] , в інший частині позову відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 24.04.2018 року. Наведені обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON] , матеріалами справи та заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 березня 2018 року у справі № 367/4264/17, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 47 Конституція України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди). Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Враховуючи ті обставини, що відповідачка [PERSON] не проживає на житловій площі за адресою [ADDRESS] більше 6-ти місяців, доказів тих обставин, що вона не проживає на вказаній житловій площі з поважних причин суду не було надано, тому суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене інші позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, яке набрало законної сили є підставою для зняття даної особи із реєстрації за даною адресою. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог під час розгляду справи суду надано не було. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273, 280-284, 365 ЦПК України, суд -

Outcome: partial