Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на порушення Вишгородською районною державною адміністрацією вимог Земельного кодексу України та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Так, відповідачу, який не є членом СВК «Деснянський», не зайнятий у соціальній сфері с. Новосілки та не проживає на території Новосілківської сільської ради була передана у власність для ведення особистого селянського господарства земельна ділянка площею 0,2499га., що розташована на території Новосілківської сільської ради та відноситься до земель резервного фонду. Таким чином прийняттям Вишгородською районною державною адміністрацією розпорядження та видачею відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку порушено інтереси держави, оскільки земельна ділянка, яка відноситься до земель резервного фонду протиправно вибула з державної власності. Позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 30.01.2010р. №579 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради та передачу у власність.; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №451247 від 15.03.2010р., виданий на ім'я відповідача на земельну ділянку площею 0,2499га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3111886400:117:0135, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011094200607; повернути земельну ділянку з у комунальну власність Новосілківської сільської ради Вишгородського району; визнати за Новосілківською сільською радою право комунальної власності на зазначену земельну ділянку. В судовому засіданні прокурор прокуратури Вишгородського району Київської області, який брав участь у розгляді справи відповідно до п.6.7 наказу Генерального прокурора України від 28.11.2012р. №6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень», позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області до суду не з'явився, підтримавши позовні вимоги; просив розглядати справу у відсутності його представника (лист №48/02-42 від 04.03.2014р.). Представник Вишгородської районної державної адміністрації та відповідач [PERSON] до суду не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи маються відповідні розписки. Причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просив суд відмовити у задоволенні позову з підстави пропущення строку для подачі позову до суду, передбаченого ст.267 ЦК України та розглянути справу у його відсутності відповідно до вимог закону. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст.169 ЦПК України в межах строку встановленого ст.157 ЦПК України, то дану справу слід розглянути у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів у загальному порядку. Вислухавши пояснення прокурора прокуратури Вишгородського району Київської області, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №579 від 30.01.2010р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу земельної ділянки площею 0,2499га. для ведення особистого селянського господарства на території Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області та передано її безоплатно у власність. Вказане розпорядження послугувало підставою для видачі 15.03.2010р. Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №451247, що зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011094200607. Відповідно до довідки №191 від 29.01.2010р., виданої управлінням Держкомзему у Вишгородському районі зазначена земельна ділянка перебуває у землях резервного фонду. Згідно ч.1 ст.25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до ч.9 ст.25 ЗК України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. За частиною 10 ст.25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власності сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08.08.1995р. установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Отже резервний фонд земель підлягає перерозподілу та використанню за цільовим призначенням виключно між працівниками державних та комунальних закладів, підприємств і організацій культури, освіти та охорони здоров'я та пенсіонерами з їх числа, які проживають у сільській місцевості або селищах міського типу. Згідно письмової відповіді Новосілківського сільського голови №267/02-09 від 30.08.2013р. на запит начальника відділу захисту інтересів громадян та держави у сфері земельних відносин відповідач [PERSON] не являється членом СВК «Деснянський», не зайнятий в соціальній сфері с. Новіосілки та взагалі не проживає на території Новосілківської сільської ради. Крім того, за даними Новосілківської сільської ради (лист №299/02-09 від 07.10.2013р.) на території сільської ради мешкають громадяни (колишні члени КСП «Деснянський», працівники соціальної сфери), яким рішенням сільської ради не надавались земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Згідно п.г ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку. На підставі ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до вимог ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Згідно роз'яснень даних у п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК України, ст.ст. 2,5 ЗК України). захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16,21,393 ЦК України, ст.152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (ст.ст.116,118,123,131,144,146,147,149,151 ЗК України та інші). Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, земельна ділянка з резервного фонду Новосілківської сільської ради розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації №579 від 30.01.2010р. була передана безоплатно у власність відповідача [PERSON] з порушенням вимог закону, оскільки останній не був працівником державних та комунальних закладів, підприємств і організацій культури, освіти та охорони здоров'я та пенсіонерами з їх числа, які проживають у сільській місцевості або селищах міського типу, та не переселялись у сільську місцевість для постійного проживання. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуване позивачем розпорядження прийнято всупереч вимог земельного та цивільного законодавства, що порушує права власника - держави в особі Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області, тому дане розпорядження має бути визнане незаконним та скасоване. Як наслідок, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі вказаного розпорядження необхідно визнати недійсним. Відповідно до вимог п.п.4,10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, що стосується позовних вимог про повернення земельної ділянки у комунальну власність Новосілківської сільської ради та визнання за сільською радою права комунальної власності на неї, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки визнання незаконним розпорядження районної ради, визнання недійсним Державного акта про право власності на земельну ділянку, виданого на підставі цього розпорядження тягнуть за собою, як наслідок, - повернення сторін у первісний стан. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, суд не знаходить підстав для застосування позовної давності, оскільки перевірка, внаслідок якої прокуратурою Київської області було встановлено порушення інтересів держави була проведена у серпні 2013 року, тобто трирічний строк позовної давності позивачем не пропущений. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial