Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що згідно наказу №484/к від 01.12.2011 р. він був прийнятий на роботу до ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на посаду заступника начальника відділу зовнішніх стосунків. За січень та лютий 2012 р. позивач отримував заробітну плату у повному обсязі, а за грудень 2011 р. на підприємстві почалися фінансові негаразди, за березень та квітень 2012 р. заробітна плата також не була виплачена. 27.04.2012 р. позивач звільнився, утім, при звільненні розрахунок проведений не був. 24.07.2012 р. позивач в черговий раз відповідно до наказу від 23.07.2012 р. був прийнятий на роботу у ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на посаду заступника начальника відділу зовнішніх стосунків, на якій працював до 04.09.2012 р. Оскільки відповідач не сплатив заробітну плату, по якій вже мав заборгованість, та ще й заборгував за липень - вересень, позивач звільнився. Заробітна плата залишається невиплаченою до цього часу. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 10 381,09 грн., та по стягнення з відповідача на користь позивача 15 273,65 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач просив суд врахувати те, що позовні вимоги завищені на 2 108,78 грн., оскільки дана сума вже стягнута з відповідача на підставі рішення КТС ПАТ, посвідчення про примусове виконання рішення КТС №109 від 05.06.2013 р. подано до АНД ВДВС для примусового стягнення. Разом з тим, позивачем була отримана сума заборгованості по заробітній платі за січень та лютий 2012 р. в розмірі 1 482,38 грн. та 1 395,25 грн. Розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем складає 8 372,31 грн., яка склалася за період з 02.12.2011 р. по 27.04.2012 р. та с 24.07.2012 р. по 04.09.2012 р. Що стосується вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, то представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні даної вимоги, оскільки згідно з п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Представник відповідач просив суд врахувати, що рахунки підприємства арештовані відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2010 р., постановами АНД ВДВС ДМУЮ від 22.03.2012 р. та 16.10.2012 р., арешт не знятий до цього часу, та відповідач не має змоги вільно розпоряджатися коштами, підприємство не працює, через що відсутня його вина у виплаті заробітної плати, у тому числі заборгованості по ній. Заслухав думку осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що відповідач не виконував вимоги закону у частині обов'язку дотримання строків та періодичності виплати заробітної плати, що призвело до утворення заборгованості по виплаті заробітної плати та непроведенні розрахунку при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України. Згідно наказу №484/к від 01.12.2011 р. позивач був прийнятий на роботу до ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на посаду заступника начальника відділу зовнішніх стосунків та був звільнений на підставі наказу №157/к від 27.04.2012 р., також позивач був прийнятий на роботу до ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на посаду заступника начальника відділу зовнішніх стосунків наказом №272/к від 23.07.2012 р. та був звільнений наказом №320/к від 04.09.2012 р. Відповідно до наданих позивачем доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 8 372,31 грн., з яких: заборгованість за березень 2012 р. - 1 320,77 грн., за квітень 2012 р. - 2 625,27 грн., за липень 2012 р. - 662,24 грн., за серпень 2012 р. - 3 163,60 грн., за вересень 2012 р. - 600,43 грн. За ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами; комісія по трудових спорах приймає рішення більшістю голосів її членів, присутніх на засіданні (ч. 1 ст. 227 КЗпП України). Відповідно до ст. 229 КЗпП України рішення комісії по трудових спорах підлягає виконанню власником або уповноваженим ним органом у триденний строк по закінченні десяти днів, передбачених на їх оскарження (стаття 228), за винятком випадків, передбачених частиною п'ятою статті 235 цього Кодексу. Згідно ст. 230 зазначеного кодексу у разі невиконання власником або уповноваженим ним органом рішення комісії по трудових спорах у встановлений строк (стаття 229) працівникові комісією по трудових спорах підприємства, установи, організації видається посвідчення, що має силу виконавчого листа. Індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). Судом встановлено, що в інтересах працівників Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», у тому числі в інтересах позивача, до комісії по трудових спорах Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» звернулася представник [PERSON], та комісією було ухвалено рішення про стягнення заробітної плати з Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» на користь працівників (у тому числі на користь позивача), та було видано посвідчення на примусове виконання рішення комісії по трудових спорах. Так, відповідно до посвідчення №109 від 05.06.2013 р. на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 008,78 грн. (за грудень 2011 року). Таким чином, скориставшись позасудовим порядком розгляду трудового спору (ст. 221 КЗпП України), трудові права позивача були захищені іншим органом, який має право розглядати трудовий спір, рішення якого підлягає виконанню у встановленому законом порядку, а не шляхом звернення до суду за вирішенням спору, який вже вирішений у встановленому законом порядку, через що розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі складає з урахуванням пред'явленого до виконання рішення комісії по трудових спорах, зазначеного вище. Що стосується вимоги позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то за статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд погоджується із доводами відповідача щодо відсутності його вини у невиплаті працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, в день звільнення, що пов'язане із арештом рахунків підприємства (відповідача) на підставі постанови судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2010 р. у зв'язку з порушенням кримінальної справи відносно колишнього голови правління ВАТ «Дніпроважпапірмаш імені Артема» [PERSON] за ч. 3 ст. 212 КК України, арештом коштів боржника (відповідача) постановою державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ Шаган О.А. від 22.03.2012 р. у зв'язку з невиконанням в добровільному порядку наказів господарського суду Дніпропетровської області тощо, через що вимога позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не є такою, що підлягає задоволенню. За внутрішнім переконанням суду, відсутність грошових кошів та фінансові труднощі підприємства, утворені за час роботи колишнього керівництва, не можуть ставитися у вину нового власника, який намагається проявляти за даних умов належну дбайливість щодо виконання своїх обов'язків перед працівником/працівниками та підприємство почало розраховуватися із боргами по заробітній платі перед працівниками. Водночас, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд враховує, що заробітна плата є винагородою, обчисленою, зазвичай, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, та розмір якої залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (ст. 94 КЗпП). Судом в цій справі встановлена обізнаність позивача, який займав посаду заступника начальника відділу зовнішніх стосунків ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», щодо незадовільного фінансового стану підприємства, відсутності замовлень та нездійснення підприємством протягом тривалого часу діяльності відповідно до виробничого характеру ПАТ, через що позивач при відсутності господарської діяльності підприємства (відсутності виробітку), тобто при відсутності своєї праці, мав би вживати заходи для пошуку роботи та наступного працевлаштування задля одержання насамперед роботи з оплатою праці, не чекаючи настання часу можливого банкротства Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial