Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат в розмірі 58214,88 гривень та 3% річних в сумі 27629,74 гривень, які утворилися внаслідок прострочення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 р. на його користь стягнуто з відповідача суму боргу у розмірі 306716,97 гривень, яка складається з інфляційних втрат у сумі 278546,30 гривень та 3% річних у сумі 28170,67 гривень. На виконання зазначеного судового рішення 29.03.2018 р. видано виконавчий лист. Постановою Головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 58184368 по примусовому виконанню зазначеного судового рішення. Відповідачем рішення в самостійному порядку не виконано, у зв`язку з чим, державним виконавцем вчинено всі необхідні виконавчі дії з метою примусового виконання судового рішення. До теперішнього часу відповідач умисно не виконує заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 р., яке набрало законної сили, у зв`язку з чим, сума боргу, яка підлягала сплаті знецінилася, внаслідок бездіяльності та з вини боржника [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, він має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за три роки у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду м. Харкова від 19.03.2021 р. провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 05.05.2021 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 р. з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 306716,97 гривень, яка складається з інфляційних втрат у сумі 278546,30 гривень та 3% річних у розмірі 28170,67 гривень. Постановою головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області Лобова Р.М. від 25.01.2019 р. відкрито виконавче провадження № 58184368 з примусового виконання виконавчого листа № 646/7175/17 виданого 29.03.2018 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з відповідача боргу в сумі 306716,97 гривень. Згідно інформації про виконавче провадження від 22.02.2021 р. з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень державним виконавцем з метою примусового виконання заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 р. накладено арешт на безготівкові кошти боржника у межах суми боргу, які перебувають на його банківських рахунках, та проведено ряд виконавчих дій для виконання вищевказаного судового рішення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Але такий обов`язок боржника сплатити кредитору суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, настає саме у разі несвоєчасного виконання основного боргу. Невиконання рішення суду про стягнення сум інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні статті 625 ЦК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601,604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від суми, встановленої рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2018 р. та нарахованої відповідно до ст. 625 ЦК України, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed