Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати укладений з відповідачем договір АІ-5756L від 24.11.2018 року, стягнути з відповідача сплачені на підставі договору грошові кошти у розмірі 17 530 грн., штрафні санкції у розмірі 3 243,05 грн., інфляційні збитки у розмірі 1 134,22 грн., 3 % річних у розмірі 331,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 24.11.2018 року між ним та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язується виготовити і передати у власність ПВХ конструкції. Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним відповідачу було передано завдаток у розмірі 9 000,00 грн. За умовами укладеного договору відповідач зобов`язався передати у власність вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору, однак така умова договору відповідачем виконана не була, а на вимогу її виконання відповідач зазначив, що договір буде виконаний лише після оплати другої частини суми договору. Так, позивач вказує, що 22.01.2019 року ним було здійснено оплату коштів у сумі 8 530 грн., чим повністю виконано умови договору, не дивлячись на те, що вказану суму він мав сплатити лише після монтажу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2019 року відкрите провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 13-15). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами були отримані відповідачем 20.08.2019 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи зворотне поштове повідомлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Ухвалою суду від 20.09.2019 р. заяву позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без розгляду. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 24 листопада 2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір АІ-5756L (далі - договір, а.с. 6-6 зв.). Відповідно до умов п. п. 1.1., 1.2. договору позивач, як замовник, доручає, а відповідач, як виконавець, зобов`язується організувати роботи із виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій (виробів) по цінам виконавця. Замовник зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби згідно умов даного договору. За нормами ст. ст. 626-629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Пунктами 3.1., 3.2. договору визначено, що замовник зобов`язується сплатити вартість виробу, що становить 17 530 грн. Після виконання пункту 3.1, виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби на протязі 30 робочих днів з моменту укладення договору. Відповідно положень частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підтвердження оплати позивачем вартості виробів за договором відповідачем видано товарний чек від 22.01.2019 року із зазначенням про оплату боргу в сумі 8530 грн. (а.с. 8), також на договорі наявний запис про те, що 22.01.2019 року [PERSON] борг до передачі у власність сплачений у повному обсязі (а.с. 6). Беручи до уваги умови укладеного між сторонами правочину та враховуючи дату сплати [PERSON] грошових коштів 22.01.2019 року, відповідачем зобов`язання з передачі у власність позивачу виготовлених виробів мало бути виконане на протязі 30 робочих днів з дати сплати позивачем коштів за договором, тобто до 05.03.2019 року включно. Під виконанням зобов`язань розуміють здійснення учасниками правовідносин дій по вчиненню прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання. За своєю юридичною природою дії по виконанню зобов`язання є нічим іншим, як правочином, оскільки вони спрямовані на припинення зобов`язань. Саме тому до цих дій по виконанню застосовуються ті самі правила, що регулюють вчинення правочинів. Позивач вказує, що умови договору ФОП Синельником М.М. не виконано, у зв`язку з чим просить розірвати укладений з відповідачем договір. У спростування позовних вимог будь яких доказів відповідачем суду не надано. Згідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право звернути до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені нормою статті 611 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 614, ч. 2 ст. 615 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Предметом спору у цій справі є розірвання договору АІ-5756L укладеного 24.11.2018 року між позивачем та відповідачем у зв`язку із невиконанням останнім договірного зобов`язання щодо виготовлення та передачі [PERSON] у власність ПВХ конструкцій, а також позивач просить стягнути з ФОП [PERSON] . суму здійсненої оплати на підставі договору у розмірі 17 530 грн., штрафні санкції у розмірі 3 243,05 грн., інфляційні збитки у розмірі 1 134,22 грн. та 3 % річних у розмірі 331,00 грн. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналізуючи зібрані по справі докази,

Outcome: partial