Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 червня 2016 року в розмірі 17 501,79 гривень, з яких 11 477,57 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 4 209,65 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 504,96 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 809,61 гривень - штраф (процентна складова). Позов мотивує тим, що 24 червня 2016 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Гребенюк О.С., який діяв на підставі довіреності від 31 січня 2019 року (а.с. 27), в судове засідання не з`явився, подав клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечував (а.с. 33). За таких обставин, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності представника позивача, відносно чого відповідач не заперечив. Відповідач в судовому засіданні позов визнав і пояснив, що заборгованість по договору виникла у зв`язку з затримкою йому виплати заробітної плати та подальшою зміною місця праці. Станом на сьогодні вказав, що має постійне місце праці, розуміє, що повинен погасити заборгованість та згідний це зробити не однією сумою платежу, а кількома. Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що 24 червня 2016 року між сторонами, публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобов`язання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.5 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 17 501,79 гривень, з яких 11 477,57 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 4 209,65 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 504,96 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 809,61 гривень - штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком заборгованості станом на 14 серпня 2019 (а.с. 5). Вказаний розрахунок складений у відповідності до умов кредитного договору та стороною відповідача не спростований та не заперечувався. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № б/н від 24 червня 2016 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з наведеним, враховуючи визнання позову зі сторони відповідача, з останньогоа на користь позивача слід стягнути 17 501,79 гривень. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 921 гривню.

Outcome: approved