Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, покликаючись на те, що він є власником [ADDRESS] та до нього перейшло право користування земельною ділянкою на [ADDRESS]. [PERSON] у вересні придбала [ADDRESS] та захопила 100,00 кв.м. земельної ділянки, яка передана у користування будинковолодінню №18 на вул. Доробок. На самозахопленій земельній ділянці [PERSON] вимурувала огорожу, збудувала гараж «Г» та сарай «Б», що є порушенням його прав. Просить зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим [ADDRESS] шляхом знесення самочинного будівництва гаражу «Г», сараю «Б», огорожі, які зведені з порушенням будівельних норм, прав [PERSON] на земельній ділянці, що є у фактичному користуванні власника [ADDRESS] [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні дала аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що він та [PERSON] не чинять жодних перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою на [ADDRESS], оскільки земельна ділянка, на яку покликається позивач не є у його власності та не передана йому у користування, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у її відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про витребування документів, яке 15 травня 2017 року задоволено судом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності [ADDRESS] /а.с. 78-80, 83-85/ Відповідно до архівного витягу з рішення №1072 Львівської міської ради трудящих від 06 жовтня 1953 року залишено у користуванні [PERSON] за [ADDRESS] у м. Львові присадибну ділянку площею 415,00 кв.м. /а.с. 73/ Згідно з довідкою ОКП «БТІ та ЕО» №4/33983 від 18 серпня 2009 року виданою [PERSON] за будинком [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 202,90 кв.м. /а.с. 77/ Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однак, позивачем чи його представником не надано суду жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів, що земельна ділянка на [ADDRESS] передана саме позивачу [PERSON] у власність чи користування, оскільки як вбачається із архівного витягу з рішення №1072 Львівської міської ради трудящих від 06 жовтня 1953 року [PERSON] передано у користування земельну ділянку на [ADDRESS]. Крім того, суд не бере до уваги покликання позивача та його представника на довідку ОКП «БТІ та ЕО» №4/33983 від 18 серпня 2009 року як на доказ належності у користуванні позивача [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS], оскільки згідно такої [PERSON], а не позивачу [PERSON] передано у користування земельну ділянку на [ADDRESS] та позивачем чи його представником не надано жодних доказів, що таку земельну ділянку було закріплено за [ADDRESS], як на те покликається представник позивача чи за позивачем [PERSON] На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем та його представником не надано, а судом не здобуто жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів чинення позивачу [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою на [ADDRESS], оскільки не надано суду жодних доказів, що дана земельна ділянка передана у користування позивача. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому у їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed