Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що відповідачі зареєстровані та мешкають у квартирі [ADDRESS]. Квартира у приватну власність не передавалась, мешканці є наймачами житла. Позивачем в особі ЖКВ Старобешівської ТЕС мешканцям надаються житлово-комунальні послуги з опалення, водопостачання та водовідведення, вивозу твердих побутових відходів, послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Проте відповідачі, ігноруючи письмові попередження Позивача, договір про надання житлово-комунальних послуг не уклали, надані послуги не оплачують, в наслідок чого утворилась заборгованість в сумі 8456,17 грн. У прийнятті заяви Позивача про видачу судового наказу про стягнення заборгованості відмовлено ухвалою суду від 11.07.2013 р. З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, Позивач просить стягнути вищезазначену заборгованість з Відповідачів солідарно. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, надав відповідні змісту позовної заяви пояснення. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, відповідно, за правилами ст.169 ЦПК України суд може проводити судовий розгляд за відсутності цієї особи. Дослідивши позовні вимоги та подані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог Позивача, які, таким чином, підлягають задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до ст.ст.67, 68 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач, зокрема, зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як зазначає Верховний Суд України, свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема, ст.ст. 19, 20 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. За змістом ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 цього Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У зв'язку з цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 зазначеного Закону (постанова Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 р. № 6-110цс12). Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідженням поданих суду доказів встановлено, що Відповідачі є зареєстрованими мешканцями квартири [ADDRESS] (а.с.4-5). Реєстраційний облік ведеться Житлово-комунальним відділом Старобешівської ТЕС. Окрім відповідачів у квартирі зареєстровані дитина [PERSON], [PERSON], яка померла (а.с.32) та [PERSON], яка виїхала на постійне проживання до Російської Федерації (а.с.48-49). Згідно до розрахунку заборгованості з житлово-комунальних послуг Відповідачів, за вирахуванням частини заборгованості вибулих мешканців (а.с.12-14, 46-47, 50-51), заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг станом на 30.09.2013 р. складає 8456,17 грн. Утворення заборгованості підтверджується, окрім іншого, договором про реструктуризацію заборгованості №312 від 20.09.2007 р., укладеним з основним наймачем [PERSON], який, згідно поясненням представника Позивача, не був виконаний (а.с.6-7), письмовими повідомленнями в адресу відповідачів про необхідність укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та сплатити заборгованість (а.с.8-10). Ухвалою Старобешівського районного суду Донецької області від 11.07.2013 р. Позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, оскільки на той час не було можливості визначити зареєстроване місце проживання Відповідача [PERSON] (а.с.15). З огляду на неподільність предмету зобов'язання, який стосується утримання однієї неподільної нерухомої речі, оформленого одним, нерозділеним особовим рахунком, згідно до ст. 541 ЦК України, обов'язок відповідачів є солідарним, що надає Позивачу право вимагати його виконання як повністю, так і в певній частці як від усіх, так і від деяких солідарних боржників. Отже суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати по справі, понесені Позивачем, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України суд має розподілити пропорційно вирішенню позовних вимог, отже солідарно стягнути на користь Позивача з відповідачів.

Outcome: approved