Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із дійсним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 03.11.2012 року, який зареєстровано Луганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 571. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Зареєстрованим місцем проживання сторін та їх спільної дитини є квартира [ADDRESS]. З вересня 2017 року сторони разом із дитиною поїхали навідати матір відповідачки у м.Молодогвардійськ Краснодонського району Луганської області (що знаходиться на тимчасово окупованій території України). Там відповідачка залишилась з дитиною, незважаючи на заперечення позивача. Вона пообіцяла побути декілька днів та повернутися додому. Після цього відповідачка не повернулася за місцем проживання і з того моменту чинить перешкоди для спілкування позивача з сином. Як на час подання позову так і на час розгляду справи, відповідачка не повернулась до місця реєстрації та проживає разом із дитиною на тимчасово окупованій території України в м.Молодогвардійськ Краснодонського району Луганської області, зі своєю її матір'ю та материним співмешканцем (сторонньою людиною) в чужій квартирі. При цьому ані відповідачка, ані її мати із співмешканцем не мають власного житла и постійного місця проживання. Відповідачка [PERSON] категорично не надає можливості позивачу бачитися з дитиною та відмовляється повернути дитину додому і всіляко налаштовує дитину проти батька (обмежує спілкування по телефону, не виходить на зв'язок по Інтернету). На всі пропозиції позивача стосовно повернення дитини додому, або побачення із сином відповідачка відмовляє. При цьому вона постійно скаржиться на брак коштів та погані умови, але повертатися додому ( у м.Гірське, де у дитини забезпечені всі умови життя) не хоче, бо за її словами вона «влаштовує своє особисте життя». Позивач зазначає, що відповідачка не працює і не має планів з працевлаштування , не має постійного місця проживання і не має житла. Дитина скитається по чужім квартирам без умов для проживання разом із сторонніми особами чоловічої статі (як каже мати відповідачки , це - її співмешканець). Позивач неодноразово телефонував відповідачці з приводу надання йому можливості спілкуватися з дитиною, та повернути сина додому, але всі його намагання були даремні, і це призводить до сварок, чим безперечно спричиняють маленькій дитині психологічну травму. За таких обставин, позивач в поданому позову просить суд : 1.Визначити місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] , місце проживання його батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. 2.Зобов'язати відповідачку [PERSON] повернути малолітнього [PERSON], [INFO], до місця його постійного проживання з батьком [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. 3.Відібрати дитину - малолітнього [PERSON], [INFO] від матері [PERSON] та повернути дитину батькові - [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач, та його представник підтримали поданий позов, просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка, у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог, посилаючись на те, що вона не може проживати із чоловіком, тому що квартира, в якій вони зареєстровані із дитиною і проживали там раніше разом із позивачем - належить матері позивача, яка постійно втручалась в їх сімейне життя, в зв»язку із чим між нею позивачем та його матір»ю постійно виникали конфлікти, і тому вона із дитиною вимушена була виїхати до своєї матері, в с.Самсонівку Краснодонського району Луганської області. При цьому відповідачка повідомила, що вона працює продавцем в магазині «Альфа» ПП [PERSON], дитини відвідує дитячий садок № 12 «Світлячок» в м.Молодогвардійськ Луганської області, надала підтверджуючи документи із зазначених установ. Заперечуючи на позов, відповідачка, посилаючись на положення ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зазначила, що з урахуванням зазначених обставин, вона має право обрати місцем проживання для себе та для своєї дитини, с.Самсонівка Краснодонського району Луганської області, де проживають її батьки. При тім, у судовому засіданні 11.06.2018 року відповідачка надала згоду з»явитися на засідання комісії з питань захисту прав дитини Попаснянської РДА, на яке вона була запрошена представником органу опіки та піклування Попаснянської РДА, який був присутній у судовому засіданні, для визначення порядку спілкування позивачем із сином. В подальшому відповідачка не з»явилась до судового засіданні для закінчення розгляду справи, про час судового засідання повідомлялась належним чином? особисто отримувала судову повістку на 21 серпня 2018року. У судовому засідання представник органу опіки та піклування Попаснянської РДА, вважав поданий позов обґрунтованим, тому що перевіркою органу опіки та піклування встановлено, що відповідачка дійсно перешкоджає спілкуванню позивача з їх спільною дитиною - сином [PERSON] [INFO], на засідання комісії з питань захисту прав дитини Попаснянської РДА, на яку вона була запрошена особисто у судовому засіданні 11.06.2018року ( яка відбулась 25.07.201р.) - вона не з»явилась . Представником органу опіки та піклування Попаснянської РДА був наданий висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] разом із батьком - позивачем [PERSON] , тому що мати дитини - відповідачка [PERSON] проживаючи із дитиною на окупованій території, перешкоджає позивачу у спілкування із сином, що унеможливлює реалізацію прав дитини на безперешкодне спілкування дитини з обома батьками , а також може негативно вплинути на розвиток дитини, формування у дитини ставлення до своєї країни, до своєї родини. У судовому засіданні надали пояснення свідки - [PERSON] - мати позивача та [PERSON] - пояснили , що позивач [PERSON] має всі можливості для того, щоб він зі своєї сім»єю - саме із позивачкою та дитиною проживав разом, приймав участь і вихованні свого сина та належному спілкування із ним, але відповідачка перешкоджає цьому, посилаючись на надумані причини. Позивач працює, має можливість винайняти окреме житло для проживання із ісм»єю, але відповідачка відмовляється домовитись про ці питання, хоча сама наполягала на окремому проживанні із позивачем та сином. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, суд зазначає наступне. Віповідно до положень ст.12,81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно доположень ст.89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; А так, суд зазначає : предметом даного позову є вирішення питання про місце проживання неповнолітньої дитини, батьки якої добровільно не досягли домовленості щодо визначення місця проживання їх спільної дитини. Спірні питання щодо визначення місця проживання дитини урегульовані положеннями Сімейного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, також суд керується положеннями міжнародних законодавчих актів щодо врегулювання такого питання, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у відповідності із положеннями ст..10 ЦПК України. Так, ст..141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статею 153. СК України встановлені права батьків та дитини на спілкування, згідно якої - Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 160 СК України визчено Право батьків на визначення місця проживання дитини, згідно якої - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень Статті 161 СК України - при вирішення спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому також, Ст. 29 Цивільного Кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи визначені правові положення судом встановлено: [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2012 року. Шлюб зареєстровано Луганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 571. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини. Зареєстрованим місцем проживання сторін та їх спільної дитини є квартира [ADDRESS], що вбачається, з Довідки про склад сім»ї, складеної виконкомом Гірської міської ради Попаснянського району Луганської області. З вересня 2017 року [PERSON] разом із сином [PERSON] [INFO] виїхала в так звану ЛНР та не проживає за адресою : [ADDRESS], що вбачається, з Акту, складеного депутатом Гірської міської ради від 12.01.2018року, який складний у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та затсерджений печаткою Гврчької міської ради. З наданого Висновку органу опіки та піклування Попаснянської РДА від 21.08.2018 року судом встановлено, що відповідачка [PERSON] - мати неповнолітнього [PERSON] [INFO], який є спільною дитиною позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] - перешкоджає у спілкування дитини із батьком - позивачем [PERSON], виїхала із дитиною на окуповану територію, до своєї матері у м.Молодогвардійськ Краснодонського району Луганської області, пообіцявши повернутися, але по теперішній час не повернулась додому, за зареєстрованим місцем проживання із позивачем. Батько дитини - позивач [PERSON] не має можливості поїхати до сина, забрати його додому без згоди матері. З протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Попаснянської РДА від 25.07.2018 року, судом встановлено, що [PERSON] - відповідачка по справі - не з»явилась на засідання комісії для визначення місця проживання дитини, відібрання її за місцем проживання, хоча було особисто запрошена на зазначене засіданні, перебуваючи у судовому засіданні 11.06.2018 року. Аналізуючи зазначені письмові матеріали - суд зазначає, що обставини, викладені у позові щодо наявності спору між батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO], тобто між позивачем та відповідачкою - знайшли своє підтвердження у судовому розгляді. При цьому також, позивачем доведено, що відповідачка дійсно чинить перешкоди щодо спілкування його із сином, що є порушенням його права на безперешкодне спілкування із дитино, а також порушення прав дитини на спілкування із батьками та повноцінного розвитку дитини. Приймаючи такий висновок, суд враховує положення ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» , якою встановлено, що сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. При цьому, суд не приймає до уваги надання відповідачкою документів щодо її спосібу життя, місця проживання, роботи, відвідування дитиною дитячого закладу, оскільки надані відповідачкою документи, видані установами, які перебувають на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, а саме: відповідно до Розпорядження Постанови КМУ від 07.11.2014року № 1085-р - Краснодонський район Луганської області (до якого входить, м.Молодогвардійськ та с.Самсонівка ) віднесені до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження» . Також суд зазначає, що вимоги позивача про відібрання дитини та про зобов»язання відповідачки повернути дитину до місця його постійного проживання за місцем реєстрації із ним за адресою: 93292 Луганська область Попаснянський район м.Гірське вул. Дружби -15/51 не можуть бути задоволені, оскільки законодавством передбачено, що такі вимоги можуть бути задоволені при умові, що батьки вимагають відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, що встановлено ст..163 СК України , а в даному випадку такого рішення суду не виносилось, як немає і будь-якої іншої законної підстави, яка б забороняла утримання дитини відповідачкою. Таким чином, поданий позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, положень ст. 141,151, 153,160,161 Сімейного Кодексу України , ст..29 ЦК України, положень ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial