Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, остаточно просив стягнути з відповідача на його користь внесені кошти за договором банківського вкладу в розмірі 5258,49 доларів США, а також відсотки за користування вкладом в розмірі 642,02 доларів США, всього - 5900,51 доларів США. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь 14 900,00 грн. витрат, здійснених позивачем на оплату правової допомоги, а також 149,00 грн. витрат здійснених на оплату комісії банку за прийнятий платіж при оплаті витрат на правову допомогу. Позов мотивує тим, що 27 січня 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDN80000740321402 вклад «Стандарт» терміном на шість місяців до 27.07.2014 року включно, з процентною ставкою - 9%. Відповідно до довідки № 6177964 від 12 липня 2014 року, виданої Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» сума грошових коштів на рахунках становить 5 571,56 доларів США. 23 січня 2015 року позивач звернувся з заявою про повернення банківського вкладу, однак згідно відповіді №20.1.0.0.0/7-20150215/841 від 23 лютого 2015 року відповідач відмовив позивачу в поверненні банківського вкладу. Листом Директора Департаменту інспектування банків Національного Банку України позивачу відмовлено в поверненні банківського вкладу та названо його громадянином Автономної Респебліки Крим та міста Севастополя, хоча останній є громадянином України. Між сторонами не було укладено додаткову угоду про продовження строку внесення депозитного вкладу «Стандарт» в доларах США на суму 5 571, 56 доларів США. 25.03.2015 р., 08.05.2015 р., 10.06.2015 р., 17.06.2015 р. позивач звертався до банку з метою повернення внесених коштів, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув. Оскільки за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, вважає відмову відповідача у поверненні вкладу незаконною та безпідставною, тому просить вказані кошти стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Пояснив, що позивачем не представлено суду належних документів на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу між сторонами, факту внесення заявленої суми грошових коштів на рахунок за договором, а саме: оригіналу договору банківського вкладу № SAMDN80000740321402 вклад «Стандарт» від 27.01.2014 року та жодного оригіналу (та навіть усіх копій) квитанцій про внесення грошових коштів за даним вкладом. Вважає, що представлені суду непосвідчені копії цих документів нє доказом в розумінні ст..ст.59,64 ЦПК України. Крім того, в копіях представлених квитанцій відсутні обов'язкові реквізити для даного виду документу - «мокра» печатка юридичної особи або засвідчення ЕЦП САБ. Представлена позивачем копія довідки №6177964 від 12.07.2014 року не є належним доказом існування на час розгляду справи в суді невиконаних грошових зобов'язань відповідача перед позивачем та наявності коштів на рахунку, оскільки така видана не уповноваженою відповідачем особою - Кримською філією, діяльність якої припинено ще в травні 2014 року. Заявлені вимоги щодо стягнення упущеної вигоди (відсотків) є необґрунтованими та надуманими. Крім того, не підлягають стягненню і витрати понесені позивачем на правову допомогу, оскільки дії [PERSON] слід розцінювати як представництво інтересів позивача, а не надання правової допомоги. Згідно чинного законодавства витрати на представництво в суді не підлягають відшкодуванню. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до нього письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу № SAMDN80000740321402 вклад «Стандарт», згідно з яким в регіональному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться у м. Інкерман філії Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», було відкрито особовий рахунок по цьому договору, відповідно до якого [PERSON] передав банку грошові кошти в розмірі 2 058,49 доларів США на термін вкладу - по 27 липня 2014 року включно на умовах визначених вказаним договором (т.1 а.с.2-3). 23 січня 2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, однак банк кошти не повернув (т.1, а.с.7). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Оцінюючи покликання представника відповідача про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відкриття депозитного рахунку в банку та знаходження залишку грошових коштів на вказаному рахунку, оскільки договір банківського вкладу не містить мокрого відбитку печатки банку, а довідка про стан рахунку, яка датована 12 липня 2014 року не могла бути виданою Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк», так як її діяльність була припинена у травні 2014 року Постановою Національного Банку України № 260 від 06 травня 2014 року, суд виходить з наступного. У відповідності до правової позиції ВС України, висловленої в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1286цс16, за правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Висновки щодо правильного застосування статей 1058-1060 ЦК України з урахуванням норм пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (Інструкція втратила чинність згідно з постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 про затвердження нової Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні), зводяться до наступного. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Пунктом 20 договору № SAMDN80000740321402 вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року передбачено, що при укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису Голови Правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку технічними печатними засобами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи суду для огляду було надано оригінал договору № SAMDN80000740321402 вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року та оригіналів квитанцій про внесення коштів на рахунок № [NUMBER], що підтверджується написом судді «З оригіналом вірно» на ксерокопіях вказаного договору та квитанціях (т.1, а. с. 98 - 100), а тому покликання сторони відповідача на те, що вказаний договір не може бути належним доказом, який підтверджував би відкриття депозитного рахунку в банку, є помилковим. Що стосується належних доказів, які б підтверджували знаходження залишку грошових коштів на депозитному рахунку, то суд вважає, що в даному випадку слід керуватись положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, згідно з якими особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Таким чином, саме на відповідачі у справі лежить обов'язок по доведенню у суді відсутності своєї вини у невиконанні зобов'язання за договором банківського вкладу «Стандарт», або ж доведення факту виконання ним даного зобов'язання. Враховуючи положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України суд вважає, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було представлено суду належні докази, а саме: була надана копія договору № SAMDN80000740321402 вклад «Стандарт» від 27 січня 2014 року та копії квитанцій про внесення коштів на рахунок банку, а також заява, адресована ПАТ КБ «Приватбанк» 21 січня 2015 року, в якій він просив повернути суму вкладу та нараховані відсотки на вклад, у зв'язку із закінченням строку дії договору, а відповідачем, в свою чергу, не надано доказів виконання чи невиконання умов вказаного договору. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає заявлені позивачем вимоги є підставними та доказово обґрунтованими, у зв'язку чим позов задовольняє в повному обсязі та стягує з відповідача на користь позивача суму вкладу, проценти за його користування, які як уточнив в судовому засіданні представник позивача є упущеню вигодою, та судові витрати по справі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позивач звільнений від сплати судового збору та на його користь ухвалено рішення, то відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1512,30 грн. (1,5% від (5900,51 доларів США * 25,63 (офіційний курс НБУ долара США на день прийняття рішення )). Крім того, у відповідності до вимог ст.84 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати, здійснені на правову допомогу, які підтверджені документально, а саме: 14 900,00 грн. витрат, здійснених позивачем на оплату правової допомоги (т.2, а.с.110, 156-161), а також 149,00 грн. витрат здійснених на оплату комісії банку за прийнятий платіж при оплаті витрат на правову допомогу (т.2, а.с.111). Суд вважає хибними покликання сторони відповідача про те, що витрати здійснені позивачем на правову допомогу не підлягають відшкодуванню, оскільки позивачем до участі в справі було залучено представника, а не особу, яка надає правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги (ч.1 ст.56 ЦПК України). Однією із форм надання правової допомоги і є представництво інтересів в суді. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] здійснював надання правової допомоги шляхом представництва інтересів позивача [PERSON] на підставі довіреності та був допущений до участі по розгляду даної справи у всіх судових інстанціях.

Outcome: approved