Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач 19 лютого 2015 року під час проведення сесії Гусятинської районної ради в присутності президії, 54 депутатів районної ради та 40 запрошених поширила щодо нього недостовірну інформацію, що ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації. А саме, у своєму виступі [PERSON] зазначила наступне: 1.«Хто сьогодні пише пасквілі на [PERSON], і, що найстрашніше, цинічно говорить про мораль? 2.Колишній секретар райкому партії, колишній інструктор компартії - [PERSON]! 3.Це той [PERSON], який з насолодою вихвалявся, що розпустив Гусятинську організацію партії РУХ - найбільш патріотичну на той час партію.» Посилається на те, що така інформація являється недостовірною, оскільки жодних пасквілів на [PERSON] не писав, а ним подано депутатське звернення до Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області. Ніколи не був членом КПРС, ні партійним функціонером. З 1989 року очолював Чабаровецький осередок РУХу, а з 1992 р. по 1999 рік являвся керівником районної організації РУХ за перебудову, а потім - політичної партії РУХ. Як голова РО РУХ та всі члени районної організації РУХ був проти розколу в РУСІ. З 1989 року займається політичною діяльністю, з 1992 року працює в органах місцевого самоврядування, є депутатом Гусятинської районної ради, займає посаду заступника керівника апарату зазначеної ради, а тому такі висловлювання [PERSON] принижують його як людину та як державного службовця. Внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації присутнім особам в залі, в них склалось негативне упереджене ставлення до нього та, як наслідок, депутатами було проголосовано за скорочення посади заступника керівника виконавчого апарату районної ради, яку він обіймав. Вважає, що негативна інформація поширена відповідачем має характер наклепу, тому підлягає спростуванню у такий же спосіб, у який вона була поширена. Просить визнати недостовірною вищезазначену інформацію та зобовязати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішення суду законної сили, спростувати інформацію шляхом написання листа до депутатів районної ради та виступити на черговому пленарному засіданні сесії районної ради і спростувати таку інформацію. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить задоволити. Відповідач позовні вимоги не визнала повністю, подала заперечення на позов, в якому обґрунтовує свої заперечення тим, що дійсно під час виступу на сесії Гусятинської районної ради 19 лютого 2015 року нею було сказано фрази «Хто ж сьогодні у пасквілях звинувачує [PERSON], і, що найстрашніше - цинічно говорить про мораль? Колишній секретар райкому партії. Колишній інструктор компартії. [PERSON]. Це той [PERSON], який з насолодою вихвалявся, що розпустив Гусятинську організацію партії РУХ - найбільш патріотичну на той час партію.» Проте нею було названо три особи-ініціатори чи автори статей, звернень, публікацій, що містять безпідставні обвинувачення щодо Гусятинеького селищного голови [PERSON] А саме, [PERSON], який був секретарем районного комітету Комуністичної партії та є автором статті в інформаційному бюлетні Вибори-2014», у якій явно у негативному світлі відображається діяльність [PERSON]; [PERSON], який був секретарем партійної організації Комуністичної партії та є автором статті в інтернет-виданні «Доба», де містяться негативні твердження щодо діяльності Гусятинського селищного голови; [PERSON], голова фракції Української народної партії в Гусятинській районній раді, автор звернення до Гусятинеького РВ УМВС України Тернопільській області про «фінансові зловживання Гусятинеького селищного голови [PERSON].» Сказані нею фрази, які позивач просить визнати недостовірними, вирвані з контексту її виступу. В судовому засіданні уточнила заперечення в частині того, що чула особисто від позивача під час 1-ї чи 2-ї сесії Гусятинської районної ради в період з кінця 2010 року початок 2011 року, що він розпустив Гусятинську організацію партії РУХ. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 19 лютого 2015 року під час проведення сесії Гусятинської районної ради [PERSON] під час свого виступу сказала: «Хто сьогодні пише пасквілі на [PERSON], і, що найстрашніше, цинічно говорить про мораль. Колишній секретар райкому партії. Колишній інструктор компартії. [PERSON]. Це той [PERSON], який з насолодою вихвалявся, що розпустив Гусятинську організацію партії РУХ - найбільш патріотичну на той час партію.» Як зазначають сторони, «пасквілем» являється звернення [PERSON] як голови фракції УНП до Гусятинського РВ УМВС України Тернопільській області за №1 від 28.01.2015 року(а.с.6,42). Із змісту даного звернення випливає, що голова фракції УНП у Гусятинській районній раді [PERSON] повідомляє про публікації в газеті, в електронному виданні авторів гр. [PERSON]»яка, [PERSON], [PERSON] про господарську діяльність та фінансові зловживання Гусятинського селищного голови [PERSON]. Просить провести перевірку такої інформації та повідомити про результати розслідування. Відповідно до змісту статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, що є недоторканими. З позовом про захист її гідності та честі має право звернутися до суду фізична особа. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила, що випливає із статті 277 ЦК України. Положеннями статті 277 ЦК та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, що слідує із роз»яснень пункту 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №1 від 27.02.2009 р. Згідно вимог ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. За нормою ст.10 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформації та ідеї без втручання органів державної влади. Необхідно чітко розмежовувати факти та оціночні судження. Існування фактів може бути підтверджене, тоді як істинність оціночних суджень - ні. Вимоги підтвердити висловлені відповідачем оціночні судження неможливо задовольнити. Такі вимоги порушують свободу висловлювань своєї думки, яка є найважливішою частиною того права, яке забезпечує ст.10 Конвенції. Відповідно до вимог ст.47-1 Закону України Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Такими є, зокрема, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Враховуючи наведене, суд вважає, що поширена [PERSON] інформація:«Хто сьогодні пише пасквілі на [PERSON], і, що найстрашніше, цинічно говорить про мораль», висловлювання пасквіль є оціночним судженням, яке не містить конкретних фактів та відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту. Аналогічна позиція суду стосовно позовних вимог в частині визнання недостовірною та зобовязаня [PERSON] спростувати поширену інформацію: «Це той [PERSON], який з насолодою вихвалявся, що розпустив Гусятинську організацію партії РУХ-найбільш патріотичну на той час партію». Судом встановлено, що згідно протоколу позачергової конференції Гусятинської організації НРУ від 25.02.1999 р., проведеної в Гусятинському районному будинку школяра під головуванням [PERSON], виступаючі наголошували на необхідності збереження єдності партії і недопущення розколу(а.с.7-9). Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили наведене та показали, що позивач не мав повноважень розпустити Гусятинську організацію партії РУХ. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що чув особисто від [PERSON] на сесії Гусятинської районної ради в 2010 році що він розпустив РУХ. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] про те, що на сесії Гусятинської районної ради на початку 2015 року він чув особисто від [PERSON] що той розпустив РУХ. Проте, висловлювання [PERSON] «Це той [PERSON], який з насолодою вихвалявся, що розпустив Гусятинську організацію партії РУХ-найбільш патріотичну на той час партію» носить оціночний характер, яке відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту. [PERSON] висловила свою суб»єктивну думку з приводу політичної діяльності позивача. Аналогічне положення міститься в роз»ясненні п.19 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №1 від 27.02.2009 р., згідно якого оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, не є предметом судового захисту. Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі-Постанова Пленуму Верховного [PERSON] України №1 від 27.02.2009 р.) роз»яснює, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, яка порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Дослідивши в судовому засіданні аудіозапис повного виступу відповідача [PERSON] на сесії Гусятинської районної ради 19 лютого 2015 року, авторські статті [PERSON]»яка, [PERSON](а.с.30,31-33). суд прийшов до висновку, що доводи [PERSON] про те, що висловлювання «Колишній секретар райкому партії. Колишній інструктор компартії» стосувались не позивача, а інших осіб знайшли своє підтвердження. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Крім того, позивач з 1989 року займається політичною діяльністю, з 1992 року працював в органах місцевого самоврядування, є депутатом Гусятинської районної ради, являється головою фракції Української Народної Партії та, відповідно, є публічною особою. В статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed