Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому вказує, що вони з відповідачкою перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.02.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 46. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживатимуть з позивачем. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 13.03.2016 року через втрату почуття любові та поваги один до одного, різних поглядів на організацію сімейного життя. Спільне господарство сторонами не ведеться. Позивач просить шлюб розірвати, так як вважає збереження сімї неможливим. Позивач також просить суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідачки, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки відповідачка матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву в якій просить розглядати справу без його участі та задовольнити заявлені позовні вимоги. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Суд установив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.02.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 46, від якого мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживатимуть з позивачем. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 13.03.2016 року через втрату почуття любові та поваги один до одного, різних поглядів на організацію сімейного життя. Спільне господарство сторонами не ведеться, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Майновий спір про поділ майна відсутній. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що сторони у справі однією сімєю не проживають, і діти знаходяться на повному матеріальному утриманні позивача. Відповідачка у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів на утримання дітей, суд враховує, що відповідачка працює і має регулярний дохід, а тому, має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісяця. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на дітей забезпечить належний рівень їх матеріального забезпечення, розвитку і виховання. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачі при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, то ці витрати підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved