Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить суд виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він згідно Договору купівлі-продажу від 05.09.1995 року є власником зазначеної квартири. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача, зареєстрованою та проживаючою у вказаній квартирі. Разом з нею у вказаній квартирі зареєстровані та проживають також діти - [PERSON] та неповнолітня - [PERSON] . Однак, у зв`язку з розірванням шлюбу з [PERSON] позивач позбавлений права проживання у належному йому на праві власності житлі, оскільки на його думку проживання двох різних сімей в однокімнатній квартирі неможливе. Між тим, остання відмовляється виселитись із належної позивачу квартири, хоча має інше житло, а саме трикімнатну квартиру, яку вона успадкувала після смерті її батьків. Так, у зв`язку з відмовою [PERSON] виселитись зі спірної квартири, позивач змушений проживати в орендованому житлі, внаслідок чого несе матеріальні витрати з орендної плати житла та окрім того, будучи власником спірної квартири, він також несе матеріальні витрати по оплаті наданих у ній комунальних послуг. Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснивши при цьому, що відповідачі виселились зі спірної квартири, однак з реєстраційного обліку не знялись. Відповідачі про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак у судове засідання не з`явились, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак до суду не з`явилась. Свідок [PERSON] , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що є сусідом позивача, знає його з 1999 року, знає також і відповідачів, які з липня 2020 року виїхали зі спірної квартири, забравши при цьому речі та меблі. Зауважив при цьому, що особисто це бачив. Також зазначив, що відповідачі потім ще повертались до спірної квартири, поки не вивезли всі речі та з того часу він їх жодного разу більше не бачив, квартира на даний час стоїть пуста, двері та замки ніхто не змінював. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно Договору купівлі-продажу від 05.09.1995 року позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4-5,6). Згідно довідок про надання інформації щодо реєстрації особи, відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі (а.с.10, 15, 49-51). Між тим, згідно пояснень представника позивача та показань свідка, судом у судовому засіданні встановлено, що відповідачі липня 2020 року в зазначеній квартирі не проживають, виїхавши з неї разом зі своїми речами. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, розглядаючи позовні вимоги в частині виселення відповідачів з належної позивачу квартири, суд зазначає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судом установлено, що відповідачі в зазначеній квартирі не проживають, позаяк виїхали з неї ще в липні 2020 року, а відтак перешкод у здійсненні позивачу права користування квартирою не спричиняють. Стосовно позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку з належної позивачу квартири, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже, оскільки судом установлено, що відповідачі у добровільному порядку виселились з належної позивачу квартири ще в липні 2020 року та з того часу у квартирі не з`являлись, перешкод у проживанні в ній позивач не спричиняв, суд вважає, що є підстави вважати, що відповідачі втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial