Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому заявою від 11.09.2017 року був уточнений та просить стягнути з [PERSON] на його користь суму позики в розмірі 1540202 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07.06.2016 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого він передав [PERSON] 37000 дол. США, зі сплатою процентів в розмірі 9400 дол. США, строком користування до 31.12.2016 року, на підтвердження чого [PERSON] була складена розписка. Посилаючись на невиконання [PERSON] умов вказаного договору позики, просив суд стягнути заборгованість, яка утворилась. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] передав [PERSON] 37000 дол. США, зі сплатою процентів в розмірі 9400 дол. США, строком користування до 31.12.2016 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі грошових коштів суду була надана розписка від 07.06.2016 року. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Розписка від 07.06.2016 року відповідає вказаним вимогам оскільки в ній зазначено: - умови отримання [PERSON] 37000 дол. США в борг від [PERSON]; - обов'язок [PERSON] повернути суму позики до 31.12.2016 року; - дата отримання коштів - 07.06.2016 року. Таким чином, розписка від 07.06.2016 року підтверджує боргове зобов'язання [PERSON] та є належним доказом на підтвердження укладення договору позики. Крім цього судом була допитана в якості свідка, [PERSON], яка повідомила, що тривалий час знайома з [PERSON], [PERSON] знає менший проміжок часу, з обома перебуває в дружніх стосунках. [PERSON] займається бізнесом і періодично має потребу в грошових коштах. Як зазначає [PERSON], [PERSON] неодноразово звертався до неї з проханням позичити грошові кошти, які вона надавала [PERSON] Однак, після чергового прохання [PERSON] у зв'язку із відсутністю грошових коштів познайомила його з [PERSON], який і надав [PERSON] в позику необхідну йому суму. Крім цього, [PERSON] зазначила, що грошові кошти передавались одночасно зі складенням [PERSON] розписки та за її присутності та підтвердила, що відповідний підпис на розписці про те, що вона була складена в її присутності дійсно був виконаний нею. На питання суду про відношення до укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору позики [PERSON], про якого зазначено в розписці, що із загальної суми позики в розмірі 46400 дол. США він зобов'язаний повернути частину в розмірі 11500 дол. США, відповіла, що [PERSON] є партнером [PERSON] по бізнесу, однак їй не відомо з яких причин [PERSON] зазначив його в розписці, з огляду на те, що грошові кошти отримував виключно він, а [PERSON] взагалі не був присутній при цьому. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини другої ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). [PERSON] в порушення умов договору позики, суму позики у строк, передбачений договором, тобто до 31.12.2016 року, не повернув. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Таким чином, з врахуванням наведеного, загальний борг [PERSON] складає 1540202 грн. та включає: - сума позики - 1269180 грн., що еквівалентно 37000 дол. США по курсу НБУ; - проценти за позикою, нараховані відповідно до договору позики за весь строк користування позиченими коштами - 244400 грн.; - 3% річних від простроченої суми - 26622 грн. Таким чином, вищевказана сума заборгованості підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до умов договору позики від 07.06.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved