Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 20.11.2009 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 43 200 грн., які того ж дня були передані відповідачу, що підтверджується складеною розпискою, згідно із якої відповідач зобов`язався повернути суму боргу до 20.11.2010. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань у визначений строк позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 43200 грн., інфляційних витрат у розмірі 129,60 грн., пені та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов`язання у сумі 21 600 грн. та 216 грн. відповідно, а також витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011 з відповідача на користь позивача стягнуто 43200 грн. позики, 21 600 грн. пені та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов`язання (з 21.11.2010 по 10.01.2011), 129,60 грн. індексу інфляції (за листопад 2010 року) та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнуто 65049,60 грн. За вказаним судовим рішенням було видано виконавчий лист, проте, відповідачем судове рішення не виконано, та 28.09.2017 Дніпропетровським РУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення інфляційних збитків в розмірі 37 450,80 грн.; трьох процентів річних у розмірі 6 199,50 грн. та суми неустойки в розмірі 754 272,00 грн., та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 позовні вимоги позивача були задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 26395,20 грн., 3 % відсотки річних за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 3866,70 грн., а також неустойку у розмірі 44000 грн., а всього 74261 грн. 90 коп. та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. За цим судовим рішенням був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання, однак, відповідачем так і не було виконано рішення суду, у зв`язку з чим було винесено постанову від 28.09.2017 ВП №51477828 про повернення виконавчого документа стягувачу. У зв`язку з цим позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення неустойки, збитків від інфляції та 3 % річних та рішенням суду від 03.04.2018 позов було задоволено частково: стягнуто з відповідача інфляційні збитки за період з 25.03.2016 по 06.12.2017 у розмірі 9936 грн., три відсотки річних за цей же період у розмірі 2208,53 грн., а також неустойку у розмірі 43200 грн., а всього 55 344 грн. 53 коп. На підставі вказаного судового рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було виконавчий лист та було відкрите виконавче провадження, проте, станом на момент звернення до суду із вказаним позовом, грошові зобов`язання за договором позики від 20.11.2019 у розмірі 43200, 00 грн., а також стягнуті суми за судовими рішеннями від 12.05.2016 та 03.04.2018 відповідачем виконані не були. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків за період з 01.01.2018 по 01.11.2018 у розмірі 3196,80 грн., 3 % річних за період з 07.12.2017 по 04.12.2018 у розмірі 1242,73 грн., суму неустойки у період з 07.12.2017 по 04.12.2018 у розмірі 151200 грн., а всього 155639,53 грн. У судове засідання позивач не з`явився та в особі представника - адвоката Гайченя О.Д. надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, повідомив також про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто 43200 грн. суми позики, 21600 грн. пені та 129,60 витрат від інфляції (а.с. 8). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 встановлено, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року відповідачем в повному обсязі не виконано та було стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 26395,20 грн., три відсотки річних за період з 24.03.2013 по 24.03.2016 у розмірі 3866,70 грн., а також неустойку у розмірі 44000 грн., а всього 74261 грн. 90 коп. (а.с.10-12). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2018 встановлено, що рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2011 року відповідачем в повному обсязі не виконано та було стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за період з 25.03.2016 по 06.12.2017 у розмірі 9936 грн., три відсотки річних за цей же період у розмірі 2208,53 грн., а також неустойку у розмірі 43200 гривень, а всього 55 344 грн. 53 коп. (а.с.14-15). Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра в ГТУЮ у Дніпропетровській області Божко Р.І. від 24.09.2018 відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 55344,53 грн. (ВП №57273266) (а.с.16-17). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з відповідальності за порушення зобов`язання. Розв`язуючи позовну вимогу, суд керується наступним. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як встановлено судом, договором позики від 20.11.2009 учасники договору передбачили, що у разі порушення позичальником терміну повернення позики, він зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення (а.с. 7, 8). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто ця сума є неустойкою. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. ч. 2,3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14). Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір збитків, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення її розміру на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України з 151 200 грн. до 43 200 грн. З урахуванням вищенаведеного, для суду наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків за період з 01.01.2018 по 01.11.2018 в розмірі 3196,80 грн., три проценти річних за період з 07.12.2017 по 04.12.2018 у розмірі 1242,73 грн., суму неустойки у період з 07.12.2017 по 04.12.2018 у розмірі 43200 грн., а всього 47639,53 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ЦПК України: оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: partial