Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним та відповідачем ідеальні частки у квартирі номер [ADDRESS], по 1/2 частці за кожним, залишити квартиру в їхній спільній частковій власності та стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частку грошових коштів, які були взяті ним в борг згідно договору позики від 21 січня 2016 року для погашення боргу за договором кредиту №961/5-105 від 03 липня 2008 року та повернуті ним 23 травня 2016 року за рахунок особистих коштів, в сумі 7500 доларів США, що за курсом Національного банку України на день подання позову становить 188343 (сто вісімдесят вісім тисяч триста сорок три ) гривні 75 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 16 вересня 2006 року вони з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Ніжинського міськрайонного суду 25 січня 2016 року. 03 липня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусрм Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є. та зареєстрованого в реєстрі за №2035, на його ім*я була придбана квартира [ADDRESS] за 213 386,80 грн. Цього ж дня на купівлю вказаної квартири ним був одержаний кредит відповідно до договору кредиту № 961/5-105 в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в розмірі 41 000,00 доларів США зі сплатою 10,9 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту 30 червня 2028 року відповідно до договору кредиту № 961/5-105 від 03 липня 2008 року. У якості забезпечення виконання зобов*язань за вказаним договором кредиту придбана квартира була передана в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 03 липня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №2048. 22 січня 2016 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про внесення змін №12 до Договору кредиту №961/5-105 від 03 липня 2008 року, відповідно до п.п. 3.1, 3.2 якого він зобов»язався не пізніше 22 січня 2016 року погасити заборгованість по кредиту в сумі 15500 доларів США, а Банк у разі належного виконання ним такого зобов»язання, зобов*язався анулювати решту заборгованості в сумі 19 736,33 доларів США. Того ж дня він здійснив погашення заборгованості по кредиту в сумі 15 500 доларів США, а Банк анулював решту заборгованість по договору кредиту в сумі 19 736,33 доларів США. Те, що заборгованість погашена в повному обсязі 22 січня 2016 року, підтверджується довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» № 10.1-186/96-4940 від 22 березня 2016 року. Для погашення кредиту він брав позику у свого знайомого [PERSON] 21 січня 2016 року в сумі 15 000 доларів США, які повернув 23 травня 2016 року, що підтверджується розписками. Так як шлюб між ними з відповідачем розірвано, а [PERSON] відмовляється компенсувати йому 1/2 частку повернутих особисто ним за рахунок власних особистих коштів 15 000,00 доларів США, тому звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Луєнко Ю.В. підтримав позов за вищевикладених обставин. Відповідач [PERSON] та її представник- адвокат Щербак О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що згідно норм Сімейного кодексу України спірна квартира належить подружжю в рівних частках. Перебуваючи у шлюбі, 03.08.2008 сторони уклали кредитний договір зі строком дії до 30 червня 2028 року, сплачували внески за кредитом спільними коштами і під час шлюбу 22 січня 2016 року заборгованість була достроково погашена позивачем за спільні кошти подружжя, які перебували у нього на збереженні у Банку як працівника установи Банку. На момент розірвання шлюбу за рішенням суду від 25 січня 2016 року боргових зобов*язань перед Банком у них не було, як і зобов*язань перед будь-якими іншими особами. Про отримання позики в сумі 15 000 доларів США у свого давнього друга [PERSON] по розписці від 21 січня 2016 року на строк до 21 січня 2017 року [PERSON] її не повідомляв і згоди не отримував.Позивач не довів, що саме ці кошти, які він начебто отримав за позикою у свого друга, були витрачені ним на погашення кредиту. Станом на час звернення до суду з даним позовом в червні 2016 року будь-яких грошових зобов*язань у позивача не існувало, оскільки він зазначає, що 23 травня 2016 року повернув борг [PERSON] згідно розписки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, на прохання якого в травні 2016 року вона надала брату для повернення боргу [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 доларів США, які вона накопичила за допомогою батьків. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачено і ч.1 статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, а відповідно до ч.4 ст.60 вказаного кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу спірного майна, регулюються нормами Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року, мають неповнолітню дитину, 2009 року народження. За рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року, яке набрало законної сили 05 лютого 2016 року, шлюб між ними розірвано. 03 липня 2008 року в період шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру, право власності на яку зареєстровано на [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладення договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім*ї, створює обов*язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім*ї. У судовому засіданні встановлено, що 03 липня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу сторонами була придбана квартира [ADDRESS] за 213 386,80 грн., де покупцем є [PERSON] (а.с.11) 03 липня 2008 року відповідно до договору кредиту № 961/5-105 [PERSON] одержав кредит в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», в розмірі 41000,00 доларів США зі сплатою 10,9 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 30 червня 2028 року (а.с.17-20). У якості забезпечення виконання зобов»язань придбана квартира була передана в іпотеку Банку відповідно до іпотечного договору від 03.07.2008 (а.с.14-16). 21 січня 2016 року позивач [PERSON] взяв у позику 15 тис.доларів США, які зобов»язувався повернути до 21 січня 2017 року (а.с.32). 22 січня 2016 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про внесення змін №12 до Договору кредиту №961/5-105 від 03 липня 2008 року, відповідно до п.п. 3.1, 3.2 якого він зобов»язався не пізніше 22 січня 2016 року погасити заборгованість по кредиту в сумі 15500 доларів США, а Банк у разі належного виконання ним такого зобов»язання, зобов*язався анулювати решту заборгованості в сумі 19736,33 доларів США (а.с.27). Відповідно до розписки від 03 травня 2016 року [PERSON] повернув [PERSON] борг в сумі 15 000 доларів США (а.с.33). Згідно довідки від 22.03.2016 заборгованість по кредитному договору №961/5-105 від 03.07.2008 зі строковим користуванням по 30.06.2028 повністю погашена 22.01.2016 (а.с.31). Наведені обставини свідчать про те, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Отже, обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п. 22 - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Згідно висновку експерта №С-306 від 29.11.2016 розділити квартиру [ADDRESS] в частках 1/2 та 1/2 не вбачається за можливе (а.с.91-95). У відповідності до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Також, відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 14 вересня 2016 року разом з ухвалами колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2010 року, 21 березня і 14 листопада 2012 року містяться висновки про те, що за положеннями статті 65 СК України у разі укладення одним з подружжя за час шлюбу договору позики (кредиту) в інтересах сім'ї предметом поділу спільного сумісного майна подружжя буде не тільки майно, а й борги за цим договором. Так, у разі придбання подружжям будинку в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, хто безпосередньо уклав кредитний договір. У постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року міститься висновок про те, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використано не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. У судовому засіданні встановлено, що на час розгляду даної справи у суді у сторін відсутні будь-які непогашені боргові зобов*язання перед сторонніми особами. Суду не надано доказів того, що укладення позики [PERSON] на отримання в борг 15 000 доларів США від свого давнього друга 21 січня 2016 року свідчить про фактичне отримання ним цих коштів та внесення саме їх на погашення боргу за кредитом 22 січня 2016 року і що це відбувалося за згодою [PERSON], яка пояснила, що з 13 вересня 2015 року вони припинили спільне проживання з [PERSON], спільного господарства не вели і спільного бюджету не мали, що констатовано і в рішенні Ніжинського міськрайонного суду про розірвання шлюбу від 25 січня 2016 року, яке було ініційовано позивачем в листопаді 2015 року. Згідно розписки від 23 травня 2016 року повернення боргу [PERSON] здійснено після розірвання шлюбу з [PERSON] Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] відносно того, що в травні 2016 року вона надала позичку в сумі 15 000 доларів США [PERSON] для повернення боргу [PERSON], враховуючи, що позивач [PERSON] є її рідним братом. Навіть при здійсненні таких боргових зобов*язань [PERSON] під час окремого проживання з відповідачем та після офіційного розірвання їх шлюбу відсутні докази того, що про ці дії [PERSON] доводив до відома [PERSON] і що він діяв в її інтересах та з її згоди, таким чином безпідставно покладаючи на неї прийняті ним боргові зобов*язання на власний розсуд, тому що домовленості між ними не існувало про спільне отримання коштів в борг та спільне їх повернення в рівних частках і вони не можуть бути солідарними боржниками по укладеним позивачем зобов*язанням, враховуючи, що на час розгляду справи будь-яких грошових зобо*язань у сторін не існує. Наміри позивача стягнути з відповідача 1/2 частку отриманого та сплаченого ним під час шлюбу та після розірвання шлюбу боргу в межах поділу спільного майна подружжя безпідставні, необґрунтовані на законі і не підлягають задоволенню. З урахуванням того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і поділ її в натурі неможливий, то суд визнає ідеальні частки подружжя як 1/2 та 1/2 і вважає за необхідне залишити квартиру у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути частку понесених позивачем витрат по сплаті судового збору відповідно задоволеної вимоги про визначення ідеальних часток у квартирі в сумі 1067 грн.

Outcome: partial