Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який підтримав в суді, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку 66220 грн за період з часу звільнення 18 березня 2014 року по день остаточного розрахунку по 20 жовтня 2016 року виходячи з середньоденної заробітної плати 70грн. за 946 днів. В обґрунтування доводів зазначив, зо при звільненні 17 березня 2014 року з ним не був проведений повний розрахунок на виконання вимог ст. 116 КЗпП України, після його звернення з вимогою виплати заборгованості з заробітної плати в вересні 2014 року вимога залишилася без відгуку, у зв'язку з чим він в червні 2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати зі стягненням компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, яке за рішенням Біловодського райсуду від 10.07.2015р та рішенням апеляційного суду Луганської області від 10.09.2015 року задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 23450,53грн та компенсацію в сумі 17272,59грн.. Рішення суду було виконано лише 20 жовтня 2016 року. Представник відповідача - голова правління ВАТ « Сільгосптехніка» Торба С.І в судовому засіданні позов не визнав , посилаючись на відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати позивачу, оскільки під час виконання рішення суду на рахунки підприємства був накладений арешт і лише виконавча служба мала права розпорядження коштами, які надходили на рахунок відповідача, між тим коштів було достатньо для виконання рішення суду в короткий термін. Крім того, також заявив про необхідність закриття провадження у справі у зв'язку з вирішенням спору про застосування ст. 117 КЗоТ України рішенням від 10.07.2015 року, яке апеляційним судом не було скасовано, а ,отже , набрало законної сили. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав . Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.116 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язані виплатити працівнику, що звільняється, усі належні йому суми в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Визначальними є такі юридично значущі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В суді встановлено,що за рішенням Біловодського районного суду від 10.07.2015року з ВАТ « Сільгосптехніка» на користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 23450,53грн, за рішенням апеляційного суду Луганської області від 10.09.2015року стягнута 17272,59грн компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. 28.10.2015 року відділ ДВС Біловодського РУЮ ГТУЮ у Луганській області прийняло до виконання виконавчий лист за вказаними рішеннями судів, при цьому на виконанні також перебували виконавчі документи про стягнення з ВАТ « Сільгосптехніка» заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, недоїмки, середнього заробітку на користь Даниленка, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, у зв'язку з чим для проведення виконавчих дій з рахунку підприємства за вимогами відділу ДВС відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження» знімалися грошові кошти та пропорційно розподілялися між стягувачами . Згідно довідки відділу ДВС Біловодського РУЮ ГТУЮ у Луганській області від 31.10.2016 року залишок по заробітній платі у сумі 3368,83грн. перераховано [PERSON] 20.10.2016року згідно платіжного доручення №521. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що невиплата при розрахунку заробітної плати , обрахованої в порядку ст. 117 КзПП України (Постанова Верховного Суду України від 22.01.2014 року № 6-159цс13) на час звернення позивача до суду, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст.117 КзПП України, за весь період невиплати заробітної плати , оскільки вимоги звільненого працівника щодо виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Виходячи з висновків , викладених в рішенні Конституційного суду від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, який мав місце 20 жовтня 2016 року, позовні вимоги підтримані та обраховані позивачем з 18 березня 2014 року( з наступного після звільнення дня) , сума відповідає розміру середньоденного заробітку в розмірі 70грн, визначеного рішенням суду від 10.07.2015 року і набрало законної сили в цій частині. (з 18.03.2014 року по 20.10.2016р- 946 днів х 70грн= 66220грн.) . Дослідженими в суді письмовими доказами про надходження на рахунок ВАТ « Сільгосптехніка» коштів за період з жовтня 2015 року по жовтень 2016 року встановлено,що даних коштів було недостатньо для виплати позивачу заборгованості в короткий термін, про що вказував представник відповідача. Доводи представника відповідача про необхідність закриття провадження у зв'язку із наявним рішенням суду від 10.07.2015 року про відмову позивачу в задоволенні позову про застосування ст. 117 КЗпП України, яке не скасовувалося рішенням апеляційного суду Луганської області від 10.09.2015року , суд вважає помилковими, так як при прийнятті Біловодським райсудом 10.07.2015 року рішення ст.117 КЗпП перераховувалася лише у зв'язку із посиланням позивача на неї , перераховуючи закони, на які він послався як на підставу для звернення до суду з позовом в червні 2015 року, однак вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку предметом позову не була. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 66220,0грн з відрахуванням обов'язкових податків та платежів , а також на користь держави судовий збір в розмірі 662,20грн. грн. згідно вимогам ст..88ЦПК України.

Outcome: approved