Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся\~ до\~ суду\~ з позовом,\~у якому просить стягнути з відповідача, на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5645,02\~ грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 15.11.2016 року по день фактичного розрахунку та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач\~вказує, що відповідно до наказу №13 від 22.03.2016 року з 23.03.2016 року її було прийнято на роботу до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» на посаду інженера з підготовки виробництва до виробничо-диспечерського відділу. 14.11.2016 року [PERSON] відповідно до наказу №37 від 14.11.2016 року звільнена з вказаного підприємства відповідно до ст. 38 КЗпП. Підприємство у якому працювала позивач сплачувало заробітну плату частково, і відповідно до довідки про доходи №6 від 11.01.2017 року за період з вересня 2016 року по листопад 2016 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі у сумі 5645,02 грн. Заборгованість відповідачем не сплачується, а тому позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду. Позивач в судове зсідання не зявилась, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача\~в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В письмовому вигляді представник відповідача на адресу суду надіслав письмові заперечення на позов, з яких вбачається, що відповідачем визнаються вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то відповідач заперечує проти них, оскільки вважає, що вказані вимоги не доведені і не обґрунтовані. Дослідивши наявні в матеріалах справи\~\~докази,\~ оцінивши\~ їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 116\~ КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно\~ до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом установлено, що\~відповідно до наказу №13 від 22.03.2016 року з 23.03.2016 року [PERSON] було прийнято на роботу до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» на посаду інженера з підготовки виробництва до виробничо-диспечерського відділу. 14.11.2016 року [PERSON] відповідно до наказу №37 від 14.11.2016 року звільнена з вказаного підприємства відповідно до ст. 38 КЗпП. Підприємство у якому працювала позивач сплачувало заробітну плату частково, і відповідно до довідки про доходи №6 від 11.01.2017 року за період з вересня 2016 року по листопад 2016 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі у сумі 5645,02 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При звільненні з позивачем не було здійснено повний розрахунок, а оскільки середній заробіток за час затримки розрахункустягується на момент розгляду справи, затримка розрахунку за період з 15.11.2016 року по дату винесення судового рішення - 07.04.2017 року становить 101 день. Сума середньоденної заробітної плати за період вересень-жовтень 2016 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 складає 131,65 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 101 днів х 131,65 грн. = 13296,65 грн. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто вiдповiдач є вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходiв фiзичних осiб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звiльненнi за перiод з 15.11.2016 року по дату винесення судового рішення про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати 07.04.2017 року, належної працiвнику при звільненні згiдно ст. 117 КЗпП України має бути виплачена позивачу пiсля утримання податку з доходів фiзичних осiб i вiйськового збору. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що позивачем у справі не надано доказів, що обєктивно підтверджують завдання їй моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., а обставини викладені в позові, які стосуються моральних страждань не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, в звязку з чим в цій частині вимог необхідно відмовити. Згідно\~ ст. 10 та\~ ст. 60\~\~ ЦПК\~ України цивільне судочинство\~ здійснюється\~ на засадах\~ змагальності\~ сторін, і сторони у справі\~ мають\~рівні\~права щодо надання\~ доказів, їх\~ дослідження\~ та доведення\~ перед\~ судом\~ їх\~ переконливості. Кожна\~ сторона\~ повинна\~ довести ті обставини\~ на\~ які вона\~ посилається\~ як\~ на підставу\~\~ своїх\~ вимог\~ або\~ заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є\~ законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, тому\~підлягають\~задоволенню, але\~ частково\~ з\~ вищенаведених підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача\~ на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі\~ 640,00 грн.

Outcome: partial