Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому на підставі свідоцтва про право власності, на житло, серія та номер: 5-93-28273 від 28.09.1993 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, належить житлова квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 25.03.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем у квартирі зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Однак, остання з липня 2015 року без поважних причин не проживає у квартирі, про що складено Акт від 27.05.2019 року про не проживання особи за місцем реєстрації, за участю сусідів. Відповідач є колишньою дружиною позивача, з якою офіційний шлюб було припинено 23.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , актовий запис № 882. Відповідач не проживає в вищезазначеному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком вона не цікавиться. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, на житло, серія та номер: 5-93-28273 від 28.09.1993 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, належить житлова квартира [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з довідки з реєстру територіальної громади м.Харкова за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем у квартирізареєстрована [PERSON] , [INFO] Згідно Акту про непроживання особи, підписаного сусідами, [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з липня 2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає протягом більш ніж одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного і

Outcome: approved