Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі, що складає 919195,0 гривень, 3 відсотків річних у розмірі - 47747,77 гривень, а разом - 966942,77 гривень. В обґрунтування позову посилалась на те, що 10 вересня 2011 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 115000,0 доларів США, про що відповідачем була укладена власноручно написана розписка. Повернення грошових коштів повинно було здійснено за першою вимогою позикодавця. Починаючи з 1 січня 2012 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, але до цього часу зобов'язання з повернення грошових коштів відповідачем не виконано. Відповідач подав заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд розглядати справу за його відсутності. Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Судом встановлено, що 10 вересня 2011 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав в борг 115000,0 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (7,993 грн. за 100 дол. США) на день подання позову становить 919195,0 гривень. Зазначений договір оформлений розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу. За вказаною розпискою повернення коштів належало вчинити за вимогою кредитора. Таким чином, між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник зобов'язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. Починаючи з 1 січня 2012 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, втім, до цього часу зобов'язання з повернення грошових коштів відповідачем не виконано. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, позивачка, починаючи з лютого 2012 року, набула права вимоги за укладеним між сторонами договором позики. Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та який є борговим документом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що на день постановлення рішення офіційний курс НБУ складає 7,993 долари США, суд вважає, що відповідач має повернути позивачу основну суму заборгованості у розмірі 919195,0 гривень. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наданим позивачем розрахунком розмір трьох відсотків за договором позики від 10 вересня 2011 року за 632 дні складає 47747,77 гривні. Вказаний розрахунок суд визнає обґрунтованим та таким, що не суперечить закону. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на правило ст. 11 ЦПК України, суд має задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог, стягнувши суму боргу в сумі 966942,77 гривень (919195,0+47747,77). Це грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. У відповідності до ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати - 3441,0 гривень суми судового збору.

Outcome: approved