Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення суми боргу з відповідачів. У своєму позові позивач вказав, що 13 серпня 2008 року між AT «Індустріально-експертний банк»», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 311/709485, згідно умов якого останній надано кредит в сумі 54000,00 доларів США, із строком користування до 12 серпня 2033 року (включно), з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів, та щомісячною сплатою процентів в розмірі 13,40% річних за користування кредитними коштами. Виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачем - [PERSON] за кредитним договором підтверджується копією валютного меморіального ордеру №311/709485 від 13 серпня 2008 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13 серпня 2008 року між банком, позичальником та [PERSON] укладено договір поруки №48. Проте, всупереч умов кредитного договору, відповідачами порушуються прийняті на себе зобовязання по сплаті процентів. Так, [PERSON]М починаючи з 17 листопада 2014 року має прострочену заборгованість по погашенню процентів. На підставі п. 3.2.5. Кредитного договору, враховуючи систематичне порушення позичальником взятих на себе зобовязань щодо своєчасного погашення процентів, 11 лютого 2015 року на адресу відповідачів направлялась вимога, відповідно до якої банк вимагав погасити прострочену заборгованість протягом З0 днів, з моменту отримання вимоги. Однак, станом на 17 березня 2015 року прострочена заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена, у звязку з чим, на їх адресу були направлені вимоги про повне дострокове погашення кредитної заборгованості. Станом на 25 травня 2015 року борг по кредитному договору залишився не погашеним, існує прострочена заборгованість по сплаті процентів та пені, у звязку з чим банк змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Станом на 25 травня 2015 року загальна заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 46983,42 дол. США. серед якої: - строкова заборгованість за кредитом - 42765,91 доларів США, - заборгованість за процентами - 397,96 дол.США, - заборгованість за простроченими процентами - 3353,33 дол.США, - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів - 466,22 доларів США, що станом на 25 травня 2015 року становить 9714,56 грн. Із засвідчених копій банківської ліцензії № 99 від 16/01/2003 року, дозволу №99-3 від 16/01/2003 року, додатку до Дозволу № 99-3 від 16/01/2003 року, доданих до позову, встановлено, що надання та отримання кредиту в іноземній валюті було цілком в межах чинного законодавства, а також, ліцензія та генеральна ліцензія банку, що діють на теперішній час, видано в межах чинного законодавства. У своєму позові позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДІ [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № 311/709485 від 13 серпня 2008 року у сумі 46517,2 доларів США - заборгованість по тілу та процентам та 9714,56 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляд справи, в якій він повідомляє, що він приймає участі в іншій справі у Запорізькому районному суду Запорізької області. Суд визнав неповажними повідомлені [PERSON] причин неявки, оскільки доказів участі в іншому процесі суду не надано. Крім цього, суд урахував, що справа не розглянута і знаходиться в провадженні суду понад встановлені законом строки з вини відповідачів та їх представника. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Тому, суд за згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] також повторно без поважних причин у судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена судом про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надала. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між AT «Індустріально-експертний банк»», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 311/709485, згідно умов якого останній надано кредит в сумі 54000,00 доларів США, із строком користування до 12 серпня 2033 року (включно), з узгодженим та підписаним сторонами графіком погашення чергових платежів, та щомісячною сплатою процентів в розмірі 13,40% річних за користування кредитними коштами. Виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачем- Чамра М.М. за кредитним договором підтверджується Із копії валютного меморіального ордеру №311/709485 від 13 серпня 2008 року про видачу валютних коштів, судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем [PERSON] Із договору поруки №48 від 13.08.2008 року судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №311/709485 від 13.08.2008 року. Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 25 травня 2015 року загальна заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 46 983,42 доларів США. серед якої: - строкова заборгованість за кредитом - 42765,91 доларів США, - заборгованість за процентами - 397,96 доларів США, - заборгованість за простроченими процентами - 3353,33 доларів США, - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів - 466,22 доларів США, що станом на 25 травня 2015 року становить 9714,56 грн. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із п.5.2 кредитного договору встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та/або процентів за користування кредитом, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення та сплачується в національній валюті. Відповідно до ч. З ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно постанови №5 від З0 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме, пунктів 10,11,12, які надають розяснення щодо правовідносин між банком та боржником при кредитуванні у іноземній валюті, зазначено наступне: «10. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривни, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024Л/І «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. 11 У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024Л/І «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У звязку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. 12. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України Із засвідчених копій банківської ліцензії № 99 від 16/01/2003 року, дозволу №99-3 від 16/01/2003 року, додатку до Дозволу № 99-3 від 16/01/2003 року судом встановлено, що надання та отримання кредиту в іноземній валюті було цілком в межах чинного законодавства, а також, ліцензія та генеральна ліцензія банку, що діють на теперішній час, видано в межах чинного законодавства. При вирішенні судом цивільної справи за позовом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не виконали своїх зобовязань за кредитним договором і тому вони несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Суд приходе до висновку, що позов ПАТ « Креді [PERSON] банк» повністю знайшов свої докази та обґрунтування і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved