Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що відповідач проживає у квартирі №13А будинку №131-Б по вулиці І.Кулика у м.Херсоні. ПАТ Херсонська ТЕЦ надає відповідачу централізоване опалення та гаряче водопостачання. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, повязані з споживанням централізованого опалення та гарячого водопостачання. У звязку з чим утворилась заборгованість за період з 01 листопада 2005 року по 01 жовтня 2015 року в сумі 4091,33 гривень, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір у сумі 1218,00 гривень. Представник позивача надала до суду заяву, згідно якої уточнила заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 31.12.2015 року у розмірі 4091,33 гривень. Також просила справу розглянути без її участі. Відповідач надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглянути без її участі, також просила застосувати строк позовної давності, починаючи з вересня 2011 року до моменту звернення позивачем до суду, та не заперечувала проти стягнення з неї станом на 31.12.2015 року заборгованості у розмірі 2367,32 гривень. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено згідно особового рахунку №239141 відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO] та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає позивач ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» відповідно договору №21076. Згідно розрахунку заборгованість відповідача за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01 листопада 2005 року по 31 грудня 2015 року складає 4091,33 гривень. Відповідач добровільно виплачувати заборгованість відмовляється. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона №666/6367/14-ц від 25.03.2015 року скасовано судовий наказ №666/6367/14-ц від 22.09.2014 року, виданий Дніпровським районним судом м.Херсона за заявою ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 4281,02 гривень та судових витрат у сумі 121,80 гривень. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати не лише з договору, а безпосередньо з актів цивільного законодавства, між сторонами у даному випадку виникли взаємні права та обов'язки по наданню житлово-комунальних послуг та їх належної оплати. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Так, оскільки позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Разом з цим суд судом встановлено, що сума заборгованості у розмірі 1724,01 гривень знаходиться поза межами позовної давності, тому суд вважає, необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості, що за останні три роки станом на 31.12.2015 року складає 2367,32 гривень. З урахуванням цього заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Разом з цим оскільки позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р.

Outcome: partial