Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача втрачений внаслідок ушкодження здоровя дохід у розмірі 211 032 гривні 33 копійки та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень 00 копійок. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, він отримав ушкодження здоровя, та 23 дні перебував на стаціонарному лікуванні, а тому будучи фізичною особою-підприємцем за цей період втратив свій заробіток. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з отриманням тілесних ушкоджень та приведення у непридатний для подальшого використання стан його автомобіля «Opel-Insignia». В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав наведених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, у звязку із його безпідставністю та необґрунтованістю. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. На автомобільній дорозі Р-32 сполученням «Кременець-Біла Церква», поблизу смт. Гриців Шепетівського району Хмельницької області, близько 22 години 00 хвилин 08 червня 2014 року відбулося зіткнення автомобіля марки «Mazda Xedos 6», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля марки «Opel-Insignia», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON] (далі дорожньо-транспортна пригода). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримав ушкодження здоровя у вигляді рубців, саден, струсу головного мозку, які відповідно до висновку експерта Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 02 вересня 2014 року № 431 належать до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що викликали короткочасний розлад здоровя (а.с. 111-113). Внаслідок вказаних ушкоджень здоровя, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Миронівської центральної районної лікарні Київської області з 09 червня 2014 року по 01 липня 2014 року (24 календарних дні) із діагнозом струс головного мозку (а.с. 32). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач [PERSON] з 09 серпня 2006 року є фізичною особою-підприємцем (а.с. 10). Згідно з копією податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, зданою до Миронівської обєднаної державної податкової інспекції 10 липня 2014 року, [PERSON] в першому півріччі 2014 року був субєктом господарської діяльності, а саме фізичною особою-підприємцем (а.с. 68). Таким чином, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої [PERSON] спричинено ушкодження здоровя, останній був субєктом господарської діяльності а саме фізичною особою-підприємцем. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодекс України до майнової шкоди входять збитки, які завдано особі у результаті порушення її цивільного права. Пунктом 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодекс України встановлено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодекс України особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Аналізуючи зміст вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу завдано ушкодження здоровя (тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які викликали короткочасний розлад здоровя), то він має право на відшкодувати заробітку (доходу), за період тимчасової непрацездатності. Розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого внаслідок ушкодження здоровя, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять (ст. 1198 Цивільного кодексу України). Тобто, оскільки вищенаведеною дорожньо-транспортною пригодою позивачу в період здійснення ним господарської діяльності у якості фізичної особи-підприємця заподіяно шкоду у вигляді ушкодження здоровя, то він має право на відшкодування втраченого доходу особою, яка завдала шкоди. Цей дохід визначається з його річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Оскільки ушкодження здоровя позивача сталося у 2014 році, то розмір втраченого ним доходу визначається за його річним доходом, одержаним в попередньому господарському році, яким є 2013 рік. Частиною 2 ст. 1198 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок ушкодження здоров'я, визначається на підставі даних органу доходів і зборів. Відповідно до ч. 3 ст. 1198 Цивільного кодексу України розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок ушкодження здоровя, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я, у сумах, нарахованих до вирахування податків. Таким чином, втрачений внаслідок ушкодження здоровя позивача дохід визначається за його річним доходом, одержаним в 2013 році згідно даних органу доходів і зборів, в сумі до вирахування податків, поділеної на дванадцять. Відповідно до листа Миронівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 06 травня 2015 року №2072/10/170, позивач будучи фізичною особою-підприємцем від підприємницької діяльності за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, отримав валовий дохід в розмірі 2 532 388 гривень (а.с. 33). Аналогічна сума доходу позивача за 2013 рік, зазначена і в листі Миронівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 13 листопада 2015 року № 1387/10/170 (а.с. 107). Тобто, згідно з даними органу доходів і зборів, валовий дохід позивача в якості фізичної особи-підприємця у 2013 році, без вирахування податків становив 2 532 388 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач, отримавши в результаті дорожньо-транспортної пригоди ушкодження здоровя, внаслідок перебування на стаціонарному лікуванні в Миронівській центральній районній лікарні Київської області з 09 червня 2014 року по 01 липня 2014 року, був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю, як наслідок це призвело до втрати ним доходу, який відповідно до ст. 1198 Цивільного кодексу України становить 211 032 гривні 33 копійки (річний дохід за 2013 рік в розмірі 2 532 388 гривень поділений на 12 дорівнює 211 032 гривні 33 копійки). Вказана сума є матеріальною шкодою, якої зазнав позивач внаслідок ушкодження його здоровя, в результаті скоєння 08 червня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодекс України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, шкода завдана автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Згідно з протоколом огляду місця події від 09 червня 2014 року на 110 кілометрі автомобільної дороги Р-32 сполученням «Кременець - Біла Церква», поблизу смт. Гриців Шепетівського району Хмельницької області, виявлено автомобілі марки «Mazda Xedos 6», державний номерний знак [NUMBER] та марки «Opel-Insignia», державний номерний знак [NUMBER] із механічними пошкодженнями (а.с. 114-121). Відповідно до План-схеми до зазначеного протоколу огляду місця події від 09 червня 2014 року, зіткнення транспортних засобів, внаслідок якого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження сталося на зустрічній для відповідача [PERSON] зі руху автомобільної дороги (а. с. 116). Відповідно до протоколу допиту в якості свідка по кримінальному провадженню № 12014240270000550, [PERSON] підтвердив, що 08 червня 2014 року керував автомобілем марки «Mazda Xedos 6», державний номерний знак [NUMBER], та внаслідок засліплення світлом автомобіля, що рухався по зустрічній смузі допустив зіткнення із автомобілем, який рухався по заду автомобіля, що його засліпив (а.с. 122-123). Аналогічні покази відповідач [PERSON] дав під час допиту його 15 серпня 2014 року в якості свідка по цьому ж кримінальному провадженню. (а.с. 124-125). Вказані свідчення [PERSON] дані по кримінальному провадженню за фактом скоєння 08 червня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди, у якій брали участь автомобіль марки «Mazda Xedos 6» під керуванням відповідача та автомобіль марки «Opel-Insignia» під керуванням позивача, а отже вони безпосередньо стосуються предмету доказування по цій справі. Оскільки вказані свідчення дані відповідачем [PERSON] по кримінальному провадженню під загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань, в судовому засіданні представником відповідача не заперечувалися, то суд приходить до висновку, що факт участі відповідача в якості водія автомобіля марки «Mazda Xedos 6», державний номерний знак [NUMBER], у дорожньо-транспортній пригоді, під час якої позивач отримав вищеописані ушкодження здоровя є доведеним. Крім того, відповідно до копії довіреності від 19 листопада 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON], відповідач [PERSON] отримав від власника автомобіля марки «Mazda Xedos 6», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] право керування цим автомобілем (а.с. 126). Тобто автомобіль марки «Mazda Xedos 6», державний номерний знак [NUMBER], під час вчинення вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди знаходився у володінні відповідача [PERSON] на законних підставах. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок, та є вина зазначеної особи (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6). Таким чином, оскільки ушкодження здоровя позивача сталося внаслідок зіткнення його автомобіля марки «Opel-Insignia», який є джерелом підвищеної небезпеки та автомобілем марки «Mazda Xedos 6» під керуванням відповідача, який також є джерелом підвищеної небезпеки, то відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана здоровю позивача внаслідок взаємодії вказаних автомобілів як кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Хмельницькій області від 25 липня 2014 року № 239 А, в заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «Mazda Xedos 6», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 11.3, 19.3 Правил дорожнього руху України, при дотриманні яких автомобіль під його керуванням мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням відповідача на смузі зустрічного руху (а.с. 127-129). Тобто, внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] вимог п.п. 10.1, 11.3, 19.3 Правил дорожнього руху України сталася вищенаведена дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач отримав ушкодження здоровя у вигляді тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які викликали короткочасний розлад здоровя. Вказаний розлад здоровя позивача призвів до перебування його на стаціонарному лікуванні в Миронівській центральній районній лікарні Київської області з 09 червня 2014 року по 01 липня 2014 року, внаслідок чого він був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю та втратив дохід від господарської діяльності як фізична особа-підприємець. Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Відповідно до частини 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону,\~Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (у редакції чинній станом на 08 червня 2014 року), учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Таким чином суд приходить до висновку, що дії відповідача [PERSON] під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди порушили норми ст. 68 Конституції України, частини 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» п.п. 1.3, 10.1, 11.3, 19.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (у редакції чинній станом на 08 червня 2014 року), а отже є неправомірними, між ними та ушкодженням здоровя позивача є безпосередній причинно-наслідковий звязок, маючи права водія ОІА № 9279103 категорій «В та С» відповідач повинен був передбачати можливі наслідки невиконання ним зазначених вимог правил дорожнього руху, а отже у його діях наявна вина у скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок суду відповідає дослідженим під час судового розгляду матеріалам справи, зокрема відеозапису дорожньо-транспортної пригоди, наданому позивачем в якості підтвердження правомірності своїх вимог та протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 серпня 2014 року. На відеозаписі дорожньо-транспортної пригоди (відео файл 03440017) видно як автомобіль, що рухається по зустрічній смузі дорожнього полотна на повороті (вигині) автомобільної дороги, пересікши суцільну лінію дорожньої розмітки проїзної частини (порушення вимог підпункту 1.1 пункту 1 розділу 34 Правил дорожнього руху в редакції чинній станом на 08.06.20104), виїхав на зустрічну смугу дорожнього руху, де допустив зіткнення із автомобілем, що рухався по ній, у якому знаходився пристрій відеозапису (а.с. 108). Згідно з протоколом огляду від 06 серпня 2014 року відеозапис з реєстратора автомобіля марки «Opel-Insignia», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], зафіксував факт зіткнення транспортних засобів, який стався на смузі руху останнього (а.с. 130). Факт наявності на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди суцільної лінії дорожньої розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, підтверджено схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 серпня 2014 року та фототаблицею до цього протоколу (а.с. 131-135). Таким чином, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття рішення, суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача втраченого внаслідок ушкодження здоровя позивача доходу у розмірі 211 032 (двісті одинадцять тисяч тридцять дві) гривні 33 копійки є законною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідачем та його представником не доведено існування обставин, передбачених ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про відсутність вироку суду чи постанови по справі про адміністративне правопорушення, якими відповідача [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, виходячи з наступного. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12014240270000550, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 червня 2014 року внесено відомості про вчинення вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди, факт вчинення якої кваліфіковано за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (а.с. 136). Постановою старшого слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області Кобзарука В.А. від 09 вересня 2014 року, вищевказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (відсутність складу кримінального правопорушення), та прийнято рішення притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 137-138). Відсутність рішення компетентного органу, щодо визнання відповідача [PERSON] винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, по факту скоєння ним 08 червня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди, є наслідком того, що позивач під час цієї дорожньо-транспортної пригоди отримав легкі тілесні ушкодження, а ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність при умові заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень не менше середнього ступеня тяжкості. У звязку із тим, що [PERSON] за місцем свого проживання був відсутній, повідомлення про необхідність явки до підрозділів органів внутрішніх справ відповідач ігнорував, працівники Державтоінспекції не змогли виконати вимоги ч. 2 ст. 254 КУпАП та скласти протокол про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 70). Таким чином, [PERSON] уник складення щодо його протоколу про адміністративне правопорушення по факту вчинення ним 08 червня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди, а як наслідок і розгляду компетентним органом справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, виключно у звязку із ухиленням його від складення працівниками органів внутрішніх справ протоколу про адміністративне правопорушення, тобто з не реабілітуючи підстав. При цьому, виходячи з норми ч. 2 ст. 124 Конституції України, Миронівський районний суд Київської області під час розгляду даної цивільної справи, за наявними у ній матеріалами має право встановити факт винності відповідача у скоєнні 08 червня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої позивач отримав ушкодження здоровя у вигляді тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які викликали короткочасний розлад здоровя, що позбавили можливості позивача займатися підприємницькою діяльністю, та призвели до втрати ним доходу від господарської діяльності в якості фізичної особи-підприємця. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, то суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Вказану позовну вимогу позивач обґрунтовував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з отриманням тілесних ушкоджень та приведення у стан непридатний для подальшого використання його автомобіля «Opel-Insignia», а також у звязку із порушенням нормальних звязків та стосунків з оточуючими. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під час розгляду справи, судом встановлено, що протиправні, винні дій відповідача, призвели до скоєння 08 червня 2014 року дорожньо-транспортної пригоди, під час якої позивач отримав тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Ці тілесні ушкодження викликали короткочасний розлад здоровя позивача, внаслідок чого останній був змушений знаходитись на стаціонарному лікуванні у Миронівській центральній районній лікарні Київської області з 09 червня 2014 року по 01 липня 2014 року, із діагнозом струс головного мозку. Тобто позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача отримав ушкодження здоровя, що потягли за собою фізичну біль та страждання. Такий висновок суд робить на підставі дослідницької частини експертного висновку Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 431 від 02 вересня 2014 року, в дослідницькій частині якого зазначено, що 08 червня 2014 року бригадою швидкої допомоги позивача доставлено в приймального відділення Шепетівської ЦРЛ № 5252 із скаргами на головний біль, біль в животі, біль в ділянці лівого передпліччя, рухи кінцівок були обмежені (а.с. 111-112). Згідно з розділом «Амбулаторний прийом» вищевказаного висновку судово-медичної експертизи, позивач з 09 червня 2014 року по 01 липня 2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Миронівської ЦРЛ, з діагнозом струс головного мозку, а отже у цей період страждав від ушкодження здоровя, що сталося в наслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень. Таким чином, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, суд вважає, що моральна шкода заподіяна протиправними винними діями відповідача позивачу повинна бути відшкодована останньому в розмірі 10\~000 (десять тисяч) гривень. Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості, встановленими ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України. За таких обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягає задоволенню у розмірі 10\~000 (тесяти тисяч) гривень. Суд при визначенні розміру моральної шкоди не бере до уваги посилання позивача на те, що внаслідок пошкодження приведення у непридатний для подальшого використання стан його автомобіля «Opel-Insignia», а також у звязку із порушенням нормальних звязків та стосунків з оточуючими він зазнав душевних страждань, виходячи з наступного. Відповідно до копі технічного паспорту на автомобіль «Opel-Insignia», державний номерний знак [NUMBER], його власником є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 139), а не позивач, а тому доводи позивача про те, що він зазнав моральних страждань від пошкодження саме його автомобіля судом до уваги не береться. Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача, що перебування його на стаціонарному лікуванні в Миронівській ЦРЛ з 09 червня 2014 року по 01 липня 2014 року призвело до порушення життєвих звязків та стосунків з оточуючими, оскільки позивач в супереч вимозі ст. 60 ЦПК України, не надав жодних доказів, що б свідчили про такі наслідки перебування його на стаціонарному лікуванні, а тому суд вважає не доведеним наявність у позивача душевних страждань від порушення життєвих звязків та стосунків, які сталися у звязку із його лікуванням. Відповідно до ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи наявні документи, що підтверджують витрати позивача на сплату судового збору за подання позову в розмірі 300 гривень, та плати за правову допомогу в розмірі 2000 гривень (а.с. 1, 110). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2300 гривень. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1195, 1198 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ст. ст. 68, 124 Конституції України, ст. ст. 124, 254 КУпАП, ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,

Outcome: partial