Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 5 882 грн 11 коп. за кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року, укладеним між Банком і [PERSON] , посилаючись на те, що відповідно до умов договору остання отримала кредит в сумі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 серпня 2014 року. На момент відкриття спадщини відповідач постійно проживав з позичальником. На підставі статті 1218, частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] і до нього перейшов обов'язок сплатити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором. 29 липня 2018 року позивачем було направлено претензію кредитора до приватного нотаріуса Кізуб Т.Є., від якої 16 жовтня 2018 року отримано відповідь про те, що після померлої [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття чи відмовою від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався та спадкова справа після померлої заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року становить 5 882 грн 11 коп. 12 вересня 2019 року позивачем направлено відповідачу лист-претензію, згідно якої Банк пред'явив свої вимоги, які залишено без виконання. Ухвалою суду від 13 травня 2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23 липня 2020 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що з 2008 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно придбане ним до одруження та є його особистою приватного власністю згідно договору купівлі-продажу від 23.04.2008 та витягу про державну реєстрацію права власності №18667980 вiд 29.04.2008. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] 25 листопада 2008 року остання вселилася в належний йому на праві власності будинок i проживала з ним до смерті. Спільного майна з [PERSON] він не мав, а тому не подавав заяви про прийняття спадщини, що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є. Кредитні кошти [PERSON] брала без його згоди, які витрачала на своє лiкування (померла вiд онкозахворювання). Він є інвалідом другої групи (не має ноги), отримує соціальну пенсію в розмірі 1 638 грн, якої вистачає лише на ліки та харчування. Для лікування дружини він продав автомобіль, а з коштів, що залишилися пiсля поховання, сплатив борги в інших фiнансових установах, про які вона повідомила йому перед смертю. Зазначає, що його дружина померла [INFO] , сплачувати борг перед «Приватбанком» припинила наприкінці 2014 року. Вказаний факт підтверджено розрахунком заборгованості, долученим позивачем до позовної заяви. Майже шість років Банк не заявив до нього та до дочки [PERSON] жодних претензій. Лист-претензію Приватбанку вiд 04.09.2019, яка долучена до позовної заяви, i яка начеб -то надсилалася на його ім`я, він не отримував. У зв`язку з вищевикладеним та зверненням позивача до суду після спливу трирічного строку позовної давності та не до належного відповідача, у задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача - акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про підтримку позову і розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відмову у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. За правилами статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості майна, отриманого в спадщину. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів в порядку задоволення вимог кредитора спадкодавця у відповідності з правилами ч.3 ст.12, ч.1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України доведення обставин щодо обсягу отриманого спадкового майна та його вартості покладено на спадкоємця, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29 липня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є. з претензією кредитора. 16 жовтня 2018 року приватний нотаріус Кізуб Т.Є. повідомила Банк, що після померлої [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття чи відмовою від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався та спадкова справа після померлої заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 12 вересня 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено лист-претензію [PERSON] як до можливого спадкоємця після смерті [PERSON] щодо погашення її заборгованості за кредитним договором б/н від 19 вересня 2011 року в сумі 5 882 грн 11 коп. На виконання ухвали суду від 13 травня 2020 року про витребування доказів приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є. повідомила, що спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Згідно довідки Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №151/01-20 від 20 травня 2020 року на день смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] і на день її смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, та [PERSON] , 1961 року народження. Звертаючися з позовом до [PERSON] , як до спадкоємця [PERSON] , позивач мав довести, що спадкоємцем всього майна є саме відповідач. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, а відповідачем надано до суду копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 квітня 2008 року, яким підтверджується придбання житлового будинку [ADDRESS] до укладення шлюбу з [PERSON] , який було зареєстровано 25 листопада 2018 року, тому суд дійшов висновку про те, що, незважаючи на проживання з [PERSON] і відсутності відмови від спадщини, відповідач не отримував від неї майно у спадщину і, як наслідок, не набув обов`язку задовольняти вимоги кредитора. 23 липня 2020 року відповідачем [PERSON] до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Інші правові наслідки передбачені частиною четвертою статті 267 ЦК України, за якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені у статті 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними за своєю правовою природою та наслідками строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права, натомість, у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора приватному нотаріусу Кізуб Т.Є. 29 липня 2018 року, що свідчить про обізнаність Банку про смерть боржниці станом на вказану дату, але з листом-претензією позивач звернувся до спадкоємця [PERSON] лише 12 вересня 2019 року, а з позовом до суду - 04.05.2020, тобто поза межами строку пред`явлення вимоги, визначеного положеннями ч.2 ст.1281 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» простягнення боргу кредитором спадкодавця слід відмовити.

Outcome: dismissed