Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 1. 120 000,00 грн. суму боргу за договором позики від 19.09.2013р.; 2. 1 514,97 грн. 1% пені; 3. 3 872,52 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 20.03.2014р. по 03.02.2015р.; 4. 31 497,47 грн. інфляційні нарахування за період з 20.10.2013р. по грудень 2014р.; 5. 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; 6. 1 668,84 грн. судові витрати; 7. 24 347,09 грн. - інфляційні нарахування за період з січня 2015 року по березень 2015 року; 8. 690,41 грн. 3% річних від простроченої суми з 04.02.2015р. по 14.04.2015р.; 9. 250,38 грн. судові витрати за подання заяви про збільшення позовних вимог. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 19.09.2013р. між ним та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого він передав відповідачу, а відповідач отримав від нього 120 000 грн., про отримання яких відповідач зазначив у власноруч написаній ним розписці. Вказані кошти, без сплати відсотків, відповідач зобов'язався повернути до 19.03.2014р. Разом з цим, у визначений у договорі термін відповідач, отримані у борг кошти позивачу не повернув, та взагалі відмовився виконати своє зобовязання щодо повернення боргу, що змусило позивача звернутися до суду та просити суд стягнути з відповідача на користь позивача запозичені відповідачем кошти у розмірі 120 000 грн. При цьому, на підставі п.7 договору позики просить суд також стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування, а також 1 % пені, розмір якої встановлений у договорі за домовленістю сторін. Крім того, на підставі ст.625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми, які складають: 3872,52 грн. за період з 20.03.2014р. по 03.02.2015р.; 690,41 грн. за період з 04.02.2015р. по 14.04.2015р. Водночас, на підставі ст.ст.23, 611, 1167 ЦК України просить суд стягнути з відповідача завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., яку позивач зазнав через психологічну напругу та життєвий дискомфорт. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що, підтримує позов у повному обсязі, та, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положення ст.ст.526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надав суду: посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] договір позики, укладений 19.09.2013р. між позивачем та відповідачем, а також розписку, згідно якої, відповідач [PERSON] 19.09.2013р. отримав від позивача 120 000 грн., які зобовязався повернути позивачу до 19.03.2014р. У зазначений у розписці термін отриману від позивача суму коштів відповідач позивачу не повернув, про що свідчить розписка, наявна у позивача. Відповідно до ст.1050 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Письмових заперечень, а також будь-яких доказів тому, що сума боргу була повернута позивачу, відповідач суду не надав. Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи, що, на час звернення позивача до суду із позовом відповідач не повернув позивачу запозичені відповідачем кошти у розмірі 120 000 грн., суд, на підставі ст.1049 ЦК України позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суму позики у розмірі 120 000 грн. вважає обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи роз'яснення, надані у Листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997р., та, приймаючи до уваги, що, сума боргу, зазначена у розписці відповідача складає 120 000 грн., суд, поділяючи кожен індекс інфляції на 100, так як індекс інфляції виражений у процентах, приходить до висновку, що, сума боргу відповідача з урахуванням індексу інфляції, приведеного у зведеній таблиці індексів інфляції, з жовтня 2013р. по грудень 2014р. складає: 120 000 грн. х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х 1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,03 = 151 497,47 грн. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, інфляційні нарахування за період з 20.10.2013р. по грудень 2014р. складають 31 497,47 грн. (151 497,47 грн. 120 000,00 грн.); за період з 01.01.2015р. по 31.03.2015р. (144 347,09 грн. 120 000,00 грн.) 24 347,09 грн., та є такими, що підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України. Крім того, на підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України, також підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми. Разом з цим, враховуючи, що, згідно ст.625 ЦК України 3% річних нараховуються на прострочену суму, тобто на 120 000,00 грн., а не на 151 497,47 грн., як зазначив позивач, суд дійшов висновку, що, на підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України, також підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми, які відповідають: - 120 000,00 грн. х 3 х 311 : 365 : 100 = 3067,40 грн. за період з 20.03.2014р. по 03.02.2015р.; - 120 000,00 грн. х 3 х 70 : 365 : 100 = 690,41 грн. за період з 04.02.2015р. по 14.04.2015р. Крім того, відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язанні за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Як вбачається з п.7 вищевказаного договору позики, при його укладанні сторони дійшли згоди, що, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню, яка за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 1,0%. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчинено у письмовій формі, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 1,0% є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. суд дійшов наступного висновку. Згідно п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, укладеним між сторонами договором відшкодування моральної шкоди не передбачено. Так само не передбачено Цивільним кодексом України відшкодування моральної шкоди у разі не своєчасного повернення суми боргу за договором позики. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню. При цьому, задовольняючи позов, суд, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, також вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім, та документально підтверджених судових витрат у розмірі 1 919,22 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial