Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 9500 гривень, боргу за договором позики від 08.04.2016 року, оскільки остання не частково не виконала зобов`язання щодо повернення боргу за складеною розпискою, повернула лише 9000 грн. Ним було на адресу відповідача направлено вимогу - претензію про сплату боргу, але відповідач до теперішнього часу не виконала свої зобов`язання. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Мотивуючи свої вимоги тим, що борг нею повернуто в повному обсязі. Проте, позивач не надавав можливості розписатися на розписці про передачу коштів, пояснивши, що не може її знайти та запевнив, щоб вона не турбувалася. Після чого позивач забрав у неї ноутбук « Асус », який їй повернули з ломбарду. Крім того, позивач шахрайським способом заволодів її золотим годинником вагою 24 грами, пояснивши це тим, що це відшкодування відсотків за надані кошти в борг, пообіцявши, що згодом його поверне, проте, до цього часу годинник не повернутий. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Як вбачається із розписки від 08.04.2016 року, [PERSON] засвідчила, що отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 18500 грн. на власні потреби без відсотків. Зобов`язалась повернути борг до 01.05.2017 року (а.с. 5). Як стверджує позивач, відповідачка повернула частково борг у сумі 9000 грн. Неповернута сума боргу складає 9500 грн., вказане підтверджується на відміткою на звороті розписки [PERSON] від 08.04.2016 року, яка міститься в матеріалах справи на а.с. 32. 15 вересня 2017 року позивач звернувся до Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій просив внести відомості до ЄРДР відповідні відомості та почати досудове розслідування. 24 жовтня 2017 року Центральним відділом поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області надана відповідь про припинення подальшої перевірки, оскільки викладений факт є цивільно-правовими відносинами. 13 листопада 2017 року та 28 листопада 2017 року на адресу відповідачки направлено заяву - претензію з проханням до 15 грудня 2017 року повернути борг в повному обсязі у сумі 9500грн. Ні відповіді на претензію, ні зазначеної суми боргу до теперішнього часу відповідачкою не повернуто. Відповідно до ч. 1 ст. 209 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За положеннями частини другої статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За правилами статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За приписами частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем долучено до відзиву копію чеку № 31520 від 28.10.2016 року, мотивуючи це тим, що нею повернуто її ноутбук « Асус », який позивачем був зданий до ПТ «Ломбард «Гроші тут». Проте, даний доказ судом не береться до уваги, оскільки з даного чеку не вбачається, що суму у розмірі 3391,68 грн. сплачено саме [PERSON] за договором укладеного саме між ПТ «Ломбард «Гроші тут» та [PERSON] на отримання грошових коштів та внесення в якості залогу ноутбук фірми «Асус». Позивач стверджує, що до цього часу запозичена сума не повернута. Відповідачем ці твердження заперечуються, проте доказів на спростування даного факту не надано. Судом встановлено, що грошові кошти зазначені в договорі позики від 08.04.2016 року, з урахуванням повернутої частини боргу у розмірі 9000 грн. 00 коп., є боргом, який підлягає поверненню у розмірі - 9500 грн. 00 коп., в зв`язку із не виконанням відповідачем зобов`язання щодо укладення з позивачем договорів позики. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved