Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що відповідачка [PERSON] з 12.02.2013р. перебуває на обліку в управлінні та до 27.07.2014р. отримувала пенсію за віком, розмір якої при обчисленні було зменшено на 9% у зв'язку з достроковим виходом на пенсію на підставі п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, згідно з нормами Закону таке зменшення застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду. В липні 2014р. відповідачка звернулась із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника - свого чоловіка [PERSON] і така пенсія їй була призначена з 28.07.2014р. по теперішній час, виходячи із загального страхового стажу померлого годувальника - 48р.0міс.10дн. та оптимальної заробітної плати за період з 01.07.2000р. по 30.04.2007р. В березні 2016р. за результатами самоперевірки матеріалів пенсійної справи відповідачки, управлінням було встановлено, що останній при нарахуванні пенсії по втраті годувальника не було враховано зменшення розміру пенсії на 9% у зв'язку з достроковим виходом на пенсію, яке повинно застосовуватись до будь-якого виду пенсії. Після приведення у відповідність розрахунку пенсії відповідачки, розмір пенсії по втраті годувальника зменшився і з 01.04.2016р. становить 4167,30 грн. За розрахунками позивача за період з 28.07.2014р. по 31.03.2016р. розмір переплати пенсії склав 6896,68грн., про що управління повідомило відповідачку листом від 01.06.2016р., однак відповідачка до теперішнього часу заборгованість з переплати пенсії самостійно не сплатила, тому позивач змушений був звернутись до суду з цим позовом. Просить стягнути з відповідачки суму надміру виплаченої їй пенсії по втраті годувальника за період з 28.07.2014р. по 31.03.2016р. в розмірі 6896,68 грн. Представник позивача Гусінова С.А. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнає повністю, просить в його задоволенні відмовити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст..197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню через таке. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями визначається Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003р. №6-4 (далі - Порядок №6-4). Відповідно до п.3 Порядку №6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст.50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачка [PERSON] з 12.02.2013р. перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, який є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя, та до 27.07.2014р. отримувала пенсію за віком. Згідно протоколу №2356 від 15.02.2013р., при обчисленні [PERSON] пенсії за віком з 12.02.2013р., її розмір було зменшено на 9% в зв'язку з достроковим виходом на пенсію (арк.9). З 28.07.2014р. по теперішній час відповідачка отримує пенсію по втраті годувальника, розраховану за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно розпорядження управління №166774 від 05.08.2014р. [PERSON] призначена пенсія по втраті годувальника з 28.07.2014р. в загальному розмірі 4511,56грн., виходячи із загального страхового стажу померлого годувальника- 48р.0міс.10дн. та оптимальної заробітної плати за період з 01.07.2000р. по 30.04.2007р. Зменшення розміру пенсії у зв'язку з достроковим виходом на пенсію не застосовано (арк.11-13). Згідно розпорядження управління №166774 від 16.03.2016р. [PERSON] проведено перерахунок розміру пенсії по втраті годувальника і її розмір з 28.07.2014р. становить 4108,46грн.. з 01.09.2015р. - 4167,30грн. Перерахунок проведений з урахуванням зменшення пенсії на 9% за достроковий вихід на пенсію (арк.14-15). Згідно даних протоколу-розрахунку від 25.03.2016р., управлінням проведено індивідуальний перерахунок призначеної та виплаченої [PERSON] пенсії за період з 28.07.2014р. по 31.03.2016р. за новим розрахунком. Розмір переплати пенсії за цей період склав 6896,68 грн. (арк.16). Згідно рішення комісії управління №22 від 26.05.2016р., комісія, розглянувши документи пенсійної справи [PERSON], взяла на облік переплату в сумі 6896,68грн. за період з 28.07.2014р. по 31.03.2016р., яка виникла внаслідок того, що при переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника не було враховано зменшення розміру пенсії на 9% за достроковий вихід на пенсію відповідно до п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (арк.18). 01.06.2016р. управління направило [PERSON] письмове повідомлення про зменшення розміру пенсії з березня 2016р. та виниклу переплату за період з 28.07.2014р. по 31.03.2016р. в розмірі 6896,68 грн. (арк.19). До теперішнього часу вказана сума добровільно відповідачкою не повернута. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог. Так, суд встановив, що між сторонами виник спір щодо повернення надміру виплаченої відповідачці [PERSON] пенсії по втраті годувальника. Виходячи із характеру та суті даного спору, вимог діючого законодавства, суд вважає, що обов'язковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає наявність факту рахункової помилки УПФУ під час нарахування пенсії та недобросовісності (зловживань) з боку пенсіонера. При цьому, за змістом приведених норм закону як загального, так і спеціального, безпідставно набута пенсія може бути стягнута лише за одночасної наявності обох вказаних умов. Приймаючи рішення, суд виходить з того, що позивач в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] при зверненні до нього із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника діяла недобросовісно, допустила будь-які зловживання, зокрема, свідомо, навмисно подала документи, що містять недостовірні відомості, що вплинуло на визначення розміру її пенсії по втраті годувальника і надмірне її перерахування. Так, з обставин справи та наданих суду доказів вбачається, що відповідачка вже раніше отримувала пенсію за віком, яка була призначена їй УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя, в т.ч. з урахуванням 9% зменшення розміру пенсії за достроковий вихід на пенсії на підставі п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Звернувшись з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника, вона додала лише додаткові документи щодо страхового стажу і заробітної плати померлого чоловіка. Розрахунок пенсії по втраті годувальника було проведено на підставі вказаних документів, а також матеріалів пенсійної справи відповідачки, в якій вже мались відомості про її достроковий вихід на пенсію за віком і наявність підстав для зменшення розміру пенсії відповідно до вказаного Закону. Однак обчислення пенсії по втраті годувальника було проведено без її зменшення на 9% на підставі п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що, в свою чергу, і призвело до виникнення переплати пенсії в розмірі 6896,68 грн., яку позивач обґрунтовує розрахунковою помилкою. Однак суд не погоджується з такими доводами позивача. Поняття «рахункова помилка» в чинному законодавстві дійсно не визначене. Але, у п.24 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено поняття «лічильної помилки», до якої належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Отже, на думку суду, «рахункова помилка» є синонімічним до поняття «лічильна помилка» і є результатом невірного застосування правил арифметики. Жодних обставин, які б свідчили про те, що в даному випадку була допущена рахункова (арифметична) помилка, судом не встановлено і доказів цьому позивачем не надано. Крім того, суд враховує, що за змістом ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.1 ст.44, ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України. Саме на останніх покладається обов'язок перевірити надані особою документи, прийняти рішення про призначення (перерахунок) пенсії і розрахувати її розмір у відповідності до вимог діючого законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, обчислення пенсії відповідачки по втраті годувальника було здійснено відповідним спеціалістом УПФУ шляхом видання певного розпорядження на підставі наявних на той час в пенсійній справі документів, в т.ч. щодо дострокового виходу на пенсію та наявності підстав для зменшення її розміру. Отже, помилка в обчисленні розміру пенсії відповідачки фактично стала наслідком неналежного виконанням своїх посадових обов'язків спеціалістами Управління, відповідальними за нарахування, перерахунок розміру пенсії, що не може ставитись у провину пенсіонера у випадку вирішення питання про стягнення надміру виплачених йому сум пенсії. Таким чином, судом не встановлено факту одночасної наявності рахункової помилки та недобросовісного відповідачки у набутті надміру перерахованих позивачем коштів в сумі 6896,68 грн., у зв'язку з чим підстав для їх стягнення з неї немає. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22.01.2014р. у справі №6-151цс13, яка згідно з ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосуваннями усіма судами України. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач при поданні даного позову був звільнений від сплати судового збору та у задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення з відповідачки судового збору немає, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed