Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який було зареєстровано з відповідачем 28.10.1994 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2092. За час перебування у шлюбі у сторін народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить шлюб розірвати посилаючись на ті обставини, що в останній час спільного проживання погляди на життя стали протилежними, а тому спільне проживання виявилось неможливим і сторони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. З 2012 року разом не проживають. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам та інтересам їх дітей. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 20.09.2016 року сторонам було надано строк для примирення. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24.10.2016 року провадження у справі відновлено, оскільки строк для примирення подружжя закінчився, однак сторони не примирилися. Позивач 06.12.2016 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує про винесення заочного рішення. Судові витрати просить покласти на нього. Відповідач в судове не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 28.10.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серії І-ТП №126470, виданим 11.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2092 (а.с. 3). Сторони по справі мають дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 029809 від 20.06.1995 року, актовий запис № 1471 (а.с. 5) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ТП №073425 від 22.04.2008 року (а.с.4). Вбачається, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Подальше спільне проживання неможливе. Можливість примиритися не використали. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Отже, встановлення даних обставин при розгляді справи, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Оскільки, судом встановлено, що сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача, вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved