Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 54071 грн. 52 коп. та моральну шкоду в сумі 3000 грн., посилаючись на те, що він працював у відповідача до 01.10.2013 року й після звільнення розрахунок із заробітної плати з ним не було проведено, у звязку із чим рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 31.04.2014 року стягнуто з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 16963 грн. 38 коп., вказане рішення суду набрало законної сили й не виконано до теперішнього часу та у звязку з наведеним відповідачем йому завдано моральну шкоду. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги в сумі 2000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач та його представник збільшили заявлені позивачем вимоги та за підставами вказаними у позові остаточно просили стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 54355 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. й витрати на оплату правової допомоги в сумі 2000 грн. 00 коп. Представник відповідача в судовому засідання вимоги позивача визнала в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25812 грн. 90 коп. за період з 02.10.2013 року по 30.10.2015 року з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 49 грн. 45 коп., в решті просила відмовити, посилаючись на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок середнього заробітку, та просила відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» з 21.05.2013 року на посаді водія автотранспортних засобів пожежної команди управління комбіната та 01.10.2013 року був звільнений з роботи згідно наказу № 44к від 01.10.2013 року за ст.40 п.1 КЗпП України, у звязку з ліквідацією підприємства, що підтверджується трудовою книжкою позивача. Його середньоденний заробіток складав 49 грн. 45 коп. В день звільнення позивача з роботи розрахунок з ним відповідачем не проведено, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 31.03.2014 року з відповідача на користь позивача стягнено заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, що склалась станом на 01.10.2013 року в розмірі 16963 грн. 38 коп., вказане рішення суду не виконано та заборгованість по заробітній платі у вказаному розмірі позивачу відповідачем не виплачена до теперішнього часу. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 04.02.2015 року припинено процедуру ліквідації та введено процедуру санації боржника ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» та призначено керуючим санацією ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» арбітражного керуючого [PERSON] Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача та його представника, представника відповідача, матеріалами справи та ніким не заперечуються. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Уразі спору сум, належних працівникові при звільненні,власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір,підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс-14. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таке ж розяснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Згідно ст. 2371 КЗпП України, моральна шкода відшкодовується підприємством працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з пояснень позивача та його представника, представника відповідача та матеріалів справи, що рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 31.03.2014 року, згідно якого з відповідача ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на користь позивача [PERSON] стягнуто 16963 грн. 38 коп. заборгованості по заробітній платі, яка утворилась станом на 01.10.2013 року на даний час не виконано з вини відповідача, заборгованість позивачу не виплачена відповідачем до теперішнього часу. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку є обґрунтованими та в силу ст.ст. 116, 117 КЗпП України підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку з 02.10.2013 року по день постановлення рішення судом у розмірі 27049 грн. 15 коп., з розрахунку його середньоденного заробітку в розмірі 49 грн. 45 коп. (547 днів х 49 грн. 45 коп. = 27049 грн. 15 коп.), при цьому, суд виходить з суми середнього заробітку визначеного без відрахувань прибуткового податку та інших обовязкових платежів до державного бюджету та спеціальних фондів передбачених діючим законодавством України, оскільки відповідачем розрахунок з позивачем в передбачений законом строк не проведено та заборгованість не виплачена до теперішнього часу з вини відповідача, в решті вимоги не підлягають задоволенню судом, так як позивачем не доведено обовязок відповідача сплатити середній заробіток позивачу у іншому розмірі. Посилання представника відповідача щодо відсутності вини ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» у невиконанні рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 31.03.2014 року не приймаються до уваги, як такі, що спростовані встановленими судом обставинами та не дають підстав для відмови у задоволенні вимог позивача. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у звязку з порушенням останнім його прав, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено і в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання йому винними діями відповідача моральної шкоди несвоєчасним розрахунком при звільненні, а сам факт розгляду судом трудового спору не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди, у звязку з чим підстав для задоволення вимог позивача в цій частині суд не вбачає. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 27049 грн. 15 коп., а в решті вимог відмовити. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 2000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування витрат на оплату правової допомоги, вони не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не доведено що йому надавалась правова допомога фахівцем в галузі права та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього, та в судовому засіданні був допущений до участі у розгляді справи представник позивача адвокат [PERSON] й позивачем не надано доказів того, що послуги адвоката було позивачем оплачено. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 270 грн. 50 коп.

Outcome: partial