Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом з якого вбачається, що 14 травня 1996 року, за біржовим контрактом № 290-Н/96 ( договором купівлі-продажу), укладеним на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі позивач придбав у відповідача [PERSON] через [PERSON] на підставі довіреності, засвідченої [PERSON] нотаріусом м. Москви 23.05.1996 року за реєстром 3-712 квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Співдружності, 90/30 за 500000000 ( пятсот мільйонів) карбованців. Зазначена квартира належить [PERSON]А на підставі свідоцтва про право власності на житло №3-9672 від 24.09.1993 року. На підставі розпорядження №3-4726 від 30.08.1993 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, зареєстрованого в БТІ м. Кривий Ріг в книзі реєстрації за № 5п-589-589. При укладанні договору між сторонами були виконані всі його умови, окрім нотаріального посвідчення договору. Після отримання грошей, передачі ключів та всіх документів позивачеві, відповідач виїхав з міста у невідомому напрямку і засвідчити угоду нотаріально на даний час не представляється можливості,у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач до судового засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, відповідно до якої підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутністю, не заперечував проти заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися. Заяв та клопотань від відповідачів чи їх представників на адресу суду не надходили. На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 17 травня 1996 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] в інтересах якого діяла [PERSON] на підставі довіреності від 23.05.1996 року №3-712 було укладено договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 57.48 кв.м., житловою площею 36,70 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Співдружності, 90/30 (а.с. 4). Вказаний договір був зареєстрований в Криворізькій філії Придніпровській товарній біржі. При укладанні договору між сторонами були виконані всі його умови. Однак, договір не посвідчено нотаріально. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст. 227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди. Згідно ст. 153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди /1996 рік/ норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зважаючи на те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобов'язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved