Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач надав, а відповідач отримала в борг грошову позику у розмірі 105 000,00 грн., на підтвердження чого [PERSON] надала боргову розписку. У зв'язку з невиконанням відповідачем покладених на неї боргових зобов'язань рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 року з неї стягнуто на користь [PERSON]: 105\~000 грн. боргу за договором позики, 4418,63 грн. пені, 3165,82 грн. відсотків, 11550 грн. інфляційних витрат. Так як відповідач боргових зобов'язань по рішенню суду не виконала, рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.12.2015 року вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] за період з 19.09.2014р. по 29.05.2015 р. 3% річних від простроченої суми, що становить 2174,79 грн.; інфляційні витрати за час прострочення в сумі 49770,00 грн.; пеню в сумі 28562,89 грн.; проценти за користування чужими грошима -14195,13 грн. 31.08.2016 року з підстав подальшого невиконання [PERSON] покладених на неї зобов'язань рішенням Калуського міськрайонного суду стягнуто з відповідача на користь позивача 23000,00 грн. пені, 2663,39 грн. -3% річних, 2938,80 грн. інфляційних витрат, 22 240,63 грн. відсотки за користування чужими коштами. Крім того, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 73\~577,74 грн., з яких 39\~758,57 грн. пені; 2 710,82 грн. 3% річних; 11 229,07 грн. інфляційних втрат; 19 879,28 грн. відсотків за користування чужими коштами за період з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року. Враховуючи, що відповідач прострочила виконання грошового зобов'язання в розмірі 104950,00 грн. (з врахуванням погашення заборгованості в розмірі 50 грн. 09.07.2015р.), за період прострочення з 14.02.2017 року по 11.07.2017 року позивач просить стягнути з відповідача 11\~268,47 грн. пені; 1276,65 грн. 3% річних; 7105,12 грн. інфляційних втрат; 5634,23 грн. відсотки за користування чужими коштами, а також судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримав з підстав, наведених у самому позові, просить його задоволити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнав частково, зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків в сумі 5634,23 грн. і пені в сумі 11\~268,47 грн., так як вважає відсотки неправомірними, а також просить зменшити розмір пені у звязку із не співмірністю її до основної суми боргу, а також оскільки [PERSON] погасила борг в повному обсязі разом із відсотками та неустойкою та перебуває наразі у скрутному матеріальному становищі. Також зазначив, що відповідач наразі припинила свою господарську діяльність та утримує матір-пенсіонерку. В запереченні представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач 17.07.2017 року шляхом внесення коштів на депозитний рахунок відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції повністю погасила свою заборгованість перед позивачем, сплативши додатково при цьому 9\~148,66 грн. судових витрат, виконавчий збір, а виконавчі провадження державним виконавцем були закриті. Також представник відповідача зазначив, що рішення суду від 10.04.2017 року оскаржене відповідачем до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, а тому погашення заборгованості по ньому наразі не відбулося. Право на стягнення процентів, річних та інфляційних втрат у позивача виникло з наступного дня після надіслання відповідачці першої вимоги про повернення грошей за розпискою (08.11.2013р.), отже загальний строк позовної давності тривалістю у три роки закінчується 09.11.2016 року. а тому у позивача немає підстав вимагати стягнення неустойки включно до 13.02.2017 року. В порядку ч. 4 ст. 267 ЦПК представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності. \~Крім того, представник відповідача зазначив, що у позивача немає правових підстав висувати вимогу про стягнення одночасно штрафних санкцій і пені за неналежне виконання зобов'язань, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення суперечить положенням чинного законодавства України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те ж саме порушення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 року (а.с.6-8), яке в частині стягнення коштів залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.12.2014 року (а.с. 9-12), вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON]М: 105 000,00 грн. - боргу за договором позики, 4418,63 грн. пені, 3165,82 грн. - відсотків, 11550,00 грн. - інфляційних витрат. На виконання даного рішення суду 22.01.2015 року було видано виконавчий лист (а.с.13). Постановою державного виконавця від 30.01.2015р. відкрито виконавче провадження № 46280900 (а.с.14). Згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 25.12.2015 року із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 28562,89 грн. пені, 2174,79 грн. 3% річних, 49770 грн. інфляційних витрат, 14195,13 грн. відсотків за користування чужими грошима за період з 19.09.2014 року по 29.05.2015 року (а.с. 15-18). На виконання даного рішення суду 03.02.2016 року було видано виконавчий лист (а.с.19). Постановою державного виконавця від 11.02.2016р. відкрито виконавче провадження № 50119846 (а.с. 20). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 31.08.2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 23000,00 грн. пені, 2663,39 грн. 3% річних, 2938,80 грн. інфляційних витрат, 22 240,63 грн. відсотків за користування чужими коштами (а.с. 21-24). Також рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 39\~758,57 грн. пені, 2710,82 грн. 3% річних; 11\~229,07 грн. інфляційних втрат; 19\~879,28 грн. відсотків за користування чужими коштами за період з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року (а.с. 25-30). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.05.2017 року вказане рішення залишено без змін (а.с. 31-33). 09.06.2017 року Калуським міськрайонним судом було видано виконавчий лист (а.с. 34). Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~Враховуючи, що вищевказаними рішеннями суду підтверджено факт наявності боргу [PERSON] за договором позики, дана обставина не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом ч.3 ст. 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені ст.1048, та суму передбачену ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження № 46280900 по виконанню виконавчого листа 345/7020/13-ц від 22.012015 року, виконавче провадження № 50119846 по виконанню виконавчого листа 345/2462/15-ц від 09.02.2016 року, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа 345/1305/16-ц від 06.10.2016 року постановами головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 17.07.2017 року були закінчені у звязку із погашенням заборгованості 14.07.2017 року та 12.07.2017 року (а.с. 64-66). Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у ч. 1ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики не визначений розмір процентів (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-36цс14 від 2 липня 2014 року). Враховуючи те, що сторонами не було встановлено розмір плати за користування позикою, а обставин, передбачених ч. 2ст. 1048 ЦК України, не вбачається, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення процентів від суми позики, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України. В межах заявлених позовних вимог за період з 14.02.2017 року по 11.07.2017 року розмір процентів за користування чужими коштами, виходячи з облікової ставки НБУ, становить 5634,23 грн. (а.с. 38). \~Крім того, нормами ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~\~ За період з 14.02.2017 року по 11.07.2017 року в межах заявлених вимог, 3% річних становлять 1276,65 грн. (а.с. 35), інфляційні втрати становлять 7105,12 грн. (а.с. 37). На відміну від неустойки, яка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності, стягнення 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є санкцією (неустойкою), а є способом захисту майнового права, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.\~\~\~\~ Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання(ч. 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3ст. 549 ЦК України). Розмір нарахованої пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, на час такого нарахування. В межах заявлених позовних вимог за період з 14.02.2017 року по 11.07.2017 року, виходячи із облікової ставки Національного банку України, розмір пені становить 11\~268,47 грн. (а.с. 36). Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідност.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч.1ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно ч.ч.3, 4ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначалося вище, позивач звертався до суду з позовом до відповідача в 2014, 2015, 2016, 2017 роках. Відтак, шляхом пред'явлення позову, перебіг позовної давності у даних спірних правовідносинах про стягнення пені переривався. Окрім того, несплата відповідачем коштів після набрання законної сили є триваючим правопорушенням, особливістю якого є те, що в такому випадку постійно відбувається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права стягувача. Тому неможливо встановити момент, з яким можливо пов'язати початок перебігу строку позовної давності. Отже, предмет захисту в даних правовідносинах не обмежений у часі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551\~розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що оскільки зобов'язання відповідача щодо повернення позивачу коштів продовжують існувати, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Суд вважає, що заява представника відповідача про зменшення пені у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України є підставною та підлягає задоволенню, оскільки наведені підстави для її зменшення є вагомими, а розмір пені значно перевищує розмір збитків, завданих невиконанням судового рішення. З огляду на повне виконання [PERSON] зобов'язань за судовими рішеннями, враховуючи її майновий стан, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені до 1500,00 гривень. У відповідності до ст.ст. 137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 735,78 грн., а також 2500,00 грн. витрат за надання правової допомоги згідно квитанції № 033502 від 19.07.2017 року (а.с. 40). На підставі ст.ст. 256, 257, 264, 267, 526, 536,549-552,611,625,1048 ЦК України та

Outcome: approved