Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 76236,96 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.12.2017 року по 13.02.2019 року. Відповідно до заяви від 09.09.2019 р. поданої представником позивача, останній уточнює позовні вимоги, зазначає, що середній заробіток який підлягає стягненню з відповідача на корить позивача становить 78283,80 грн., однак не бажає збільшувати позовні вимоги. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 22.12.2017 року він був звільнений з роботи наказом №2967-К, з посади заступника начальника Поштамту-центру поштового зв`язку з технічних питань, за п.1 ст.40 КЗпП України, на момент звільнення у відповідача була заборгованість з невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. Виплата заборгованості була проведена лише 13.02.2019 року. Відповідно, позивач зазначає, що на підставі ст.117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 23.12.2017 року по 13.02.2019 2018 року. У заяві від 09.09.2019 року представником позивача наведено розрахунок середнього заробітку за 285 робочих днів у розмірі 78283,80 грн., який на його думку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ухвалою суду від 13.05.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 01 липня 2019 року відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що середній заробіток позивача було від кореговано на коефіцієнт коригування та заробітна плата була виплачена, доказів про існування заборгованості позивачем не надано. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 2003 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. 22.12.2017 року його було звільнено з роботи з займаної посади відповідно до наказу №2967-К на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджуєтьсяа також записами в трудовій книжці позивача (а.с.10). На момент звільнення у відповідача була наявна заборгованість з невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. Як вбачається з листа Управління держпраці у Рівненській області №18-04/901 від 19.02.2019 року, розрахункові кошти Рівненська дирекція ПАТ «Укрпошта» (а саме : заробітна плата за грудень 2017 року, компенсація за 31 календарних днів невикористаної відпустки, вихідна допомога) виплачено 26.12.2017 р. На виконання припису про усунення виявлених порушень, внесеного Управлінням Держпраці у Рівненській області за результатами здійсненого інспекційного відвідування 04 грудня 2018 р., відповідно до п.10 розділу 4 постанови КМУ №100, з урахуванням вимог ст.34 ЗУ «Про оплату праці» позивачу донарахована сума заробітної плати за весь час відпусток з 2003 по 2017 р. та виплачено 13.02.2019 року. За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, суд приходить до висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 26.12.2017 року (наступного робочого дня з дня звільнення, з врахуванням, що відповідно до Закону України Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів від 16.11.2017 р., 25 грудня є офіційним святковим днем) по 13.02.2019 року (тобто по день проведення роботодавцем фактичного розрахунку з заробітної плати). Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до розрахунку від 09.09.2019 р., наданого позивачем до позовної заяви, сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення за час затримки розрахунку при його звільненні становить 78283,80 грн. Однак, судом встановлено, що при обрахуванні вказаної суми позивач припустився помилки у визначенні середньоденної заробітної плати, зокрема не вірно зазначив кількість робочих днів у жовтня 2017 року та кількість робочих днів за 2018 рік. Згідно довідки про доходи №159 від 19.03.2018 року, у жовтні 2017 року позивачу нараховані 5849,48 грн. заробітної плати, у листопаді 2017 року 5962,02 грн. А тому, середньоденна заробітна плата за два місяці, що передували звільненню становить 274,69 грн. (5849,48 грн. + 5962,02 грн.). : (21 робочих днів у жовтні 2017 року +22 робочих днів у листопаді 2017 року). Судом встановлено, що період прострочення виплати розрахункових коштів з 26 грудня 2017 року (наступного робочого дня після звільнення) по 13 лютого 2019 року (по день фактичного розрахунку) становить 284 днів. (згідно тривалості робочих днів затверджених Мінсоцполітики) Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 274,69 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 26.12.2017 року по 13.02.2019 року, становить 78011,96 грн. (274,69 грн. х 284 днів). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А тому, враховуючи, що позивач просить стягнути 76236,96 грн., та враховуючи заяву від 09.09.2019 р., виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи зміст позовних вимог та встановлені по справі обстави, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню 768,40 грн. в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved