Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить: 1.Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру № 13 по вул. Центральній (Революційна) 20 у м. Токмаку Запорізької області. 2.Визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], 1/2 частини квартири № 13 по вул. Центральній (Революційна) 20 у м. Токмак Запорізької області. 3.Стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] судові витрати по сплаті судового збору. Позов обґрунтовує наступним. 28 січня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області був зареєстрований шлюб між позивачем та [PERSON] про що свідчить актовий запис 12 від 28.01.1998 року. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти ними на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2013 року набуто спірне майно - квартира загальною площею 44,1 кв.м. за адресою вул. Центральна (Революційна) 20, кв.13. Квартира оформлена на [PERSON]. Зазначена квартира була придбана за кошти, отримані від продажу квартири в м. Кам'янка - Дніпровська Запорізької області де вони проживали до переїзду в м. Токмак. Квартира була придбана за 78 300 ( сімдесят вісім тисяч триста ) гривень. Вони досягли згоди щодо вартості квартири яка підлягає поділу у зазначеній сумі. Домовленості щодо поділу майна між ними не досягнуто. Будь які варіанти поділу майна відповідач відкидає. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 січня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Токмака Запорізької області був зареєстрований шлюб між позивачем та [PERSON] про що свідчить актовий запис 12 від 28.01.1998 року. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за спільні кошти ними на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2013 року набуто спірне майно - квартира загальною площею 44,1 кв.м. за адресою вул. Центральна (Революційна) 20, кв.13. Квартира оформлена на [PERSON]. Зазначена квартира була придбана за кошти отримані від продажу квартири в м. Кам'янка - Дніпровська Запорізької області де вони проживали до переїзду в м. Токмак. Квартира була придбана за 78 300 ( сімдесят вісім тисяч триста ) гривень. Вони досягли згоди щодо вартості квартири яка підлягає поділу у зазначеній сумі. Вище викладене підтверджується такими доказами: копією договору купівлі-продажу від 17.10.2013 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2013 року, копією рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01.02.2017 року. Домовленості щодо поділу майна між ними не досягнуто. Будь які варіанти поділу майна відповідач відкидає. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно статті 60, 63 Сімейного кодексу України та ст.368, 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. З ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути в т.ч. квартири. Як вказує ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до роз'яснень п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними Таким чином, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя. У п.25 вищезазначеної постанови Пленуму ВС України зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладене,

Outcome: approved