Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] помер його батько - [PERSON] , а [INFO] померла його мати- [PERSON] , яка все належне їй майно у відповідності до заповіту від 16.04.1999 року заповіла позивачу. Після їхньої смерті відкрилася спадщина на домоволодіння по [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) розміром 42,16 ум.кад.га. Так, 23.10.2018 року нотаріусом було видано свідоцтво про право власності на земельну частку пай на ім.»я позивача, однак коли позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та батька на домоволодіння, йому було відмовлено у зв`язку із тим, що спадкове домоволодіння відносилось до категорії «колгоспний двір» та слід виділити частки кожного з членів двору. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , а саме на домоволодіння по [ADDRESS] . Позивач в підготовче судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі (а.с.55). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, проте подала заяву, в якій просить суд розглядати справу в її відсутності, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення (а.с.56). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с.9). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (а.с.8). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, заповіла позивачу [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , оскільки будинковолодіння по [ADDRESS] відносилось до категорії «колгоспний двір», а тому слід визначити частки кожного з членів двору (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 16 квітня 1991 р. виконкомом Негівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №5 від 16.01.1991 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , належало на праві власності членам колгоспного двору, головою якого був [PERSON] (а.с.18). Відповідно до довідки №576 від 30.05.2019 року, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району (а.с.50), згідно із записом в погосподарській книзі [NUMBER] за 1986-1990 роки в [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року проживали і були зареєстровані: спадкодавці : [PERSON] , [PERSON] , позивач по справі [PERSON] , відповідачка по справі [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка [INFO] померла. Відповідно до Закону України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно - кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Згідно ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по [ADDRESS] проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Згідно відомостей трудової книжки [PERSON] , останній працював з 28.03.1986 року по 31.08.1993 року у колгоспі «17 вересня» с.Негівці Калуського району (а.с.30-32). Одночасно з інформації, наданої архівним відділом Калуської районної державної адміністрації від 04.09.2019 року членство в колгоспі [PERSON] . підстверджується інформацією з протоколу [NUMBER] засідання правління колгоспу «17 вересня» від 19.10.1989 року, у відповідності до якого [PERSON] прийнято на роботу шофером з 25.09.1989 року (а.с.26-27). Щодо членства в колгоспі громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] то в протоколах засідання правління колгоспу та протоколах загальних зборів колгоспників колгоспу «17 вересня» за 1970-1990 роки така інформація відсутня (а.с.24). Також відомостей про вступ у колгосп (члени колгоспу) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у Негівському старостаті та у Верхнянській сільській раді немає, що підтверджується повідомленням Верхнянської сільскої ради ОТГ за №933/02-14 від 27.08.2019 року. А у відповідності до інформації наданої на запит адвоката наданої відділом Калуської РДА від 04.09.2019 року у відповідності до Протоколу №9 засідання правління колгоспу «17 вересня» від 26.07.1990 року було розглянуто заяву [PERSON] про прийняття її на сезонну роботу, однак вона членом колгоспу не була, а перебувала у трудових відносинах з колгоспом (а.с. 28-29). Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частини будинковолодіння. Таким чином, після їхньої смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти померлого. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення певних дій, а саме: 1) якщо спадкоємець вступив у фактичне володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач, як спадкоємець за законом після смерті батька [PERSON] , прийняв спадщину на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] , оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проживаючи спільно зі спадкодавцем (а.с.14). Крім того, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , також відкрилася спадщина на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивач, відповідно до ст.1223 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті матері, оскільки у відповідності до заповіту подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та отримав свідоцтво на право власності на частину спадкового майна (а.с.12,18). За таких обставин, за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно після смерті батьків, а саме в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст. 120, 529,548 ЦК України (в редакції 1963року), ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України,

Outcome: approved