Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що йому належить 1/2 частини домоволодіння №8 по вул.Українській, в смт.Аули Криничанського району Дніпропетровської області, на підставі договору дарування від сестри [PERSON] Після смерті батька [PERSON], 1/8 частина вказаного житлового будинку належить позивачу на підставі заповіту. За життя [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Після смерті 3/8 частини житлового будинку перейшла його дружині. У 1988 році вона набула право власності на даний будинок, а 20 червня 1992 року померла. зазначена частина житлового будинку на даний час не має власника. Починаючи з 23 лютого 1984 року позивач проживав у зазначеному житловому будинку, добросовісно, відкрито та безперервно володів домоволодінням, утримує його в належному стані, сплачує комунальні послуги уже більше 10 років. Уклав договори на постачання природного газу та електричної енергії. Позивач є власником 0,12 га земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тому просить визнати за ним право власності на 3/8 частини житлового будинку №8 по вул.Українській смт.Аули Криничанського району Дніпропетровської області в порядку набувальної давності. Відповідач Аульська селищна рада у судове засідання не зявилася, про день слухання справи сповіщена належним чином. Представник третьої особи комунальне підприємство «Криничанське бюро технічної інвентаризації у судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений. Перевіривши матеріали та оцінивши докази по справі суд встановив, що позивач отримав на підставі договору дарування, (дублікат) серії НВА №0398231 від сестри [PERSON] у подарунок ? частку домоволодіння, розташованого по вул.Українській, 8 смт.Аули Криничанського району Дніпропетровської області. Згідно свідоцтва на спадщину за заповітом позивач отримав 1/8 частину зазначеного домоволодіння після смерті батька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №623903, виданого повторно 24 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області. За життя [PERSON] одружився вдруге. Після його смерті дружина [PERSON] отримала у спадок 3/8 частини житлового будинку, однак, 20 червня 1992 року вона померла. Зазначена частина домоволодіння на даний час не має власника з моменту її смерті, коло спадкоємців не відоме. Починаючи з 23 лютого 1984 року позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє житловим будинком, розташованим по вул.Українській в смт.Аули Криничанського району Дніпропетровської області, відповідно до актів обстеження від 17.04.2015р.,26.10.2016року, 31.10.2017року. Уклав договори на постачання природного газу №2/2482 від 01.02.2006 року та електричної енергії №2/2482 від 30.12.2003 року. Позивач є власником 0,12 га земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії СТВ №401425,індексний номер 52247521. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зі статті 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі ст. 41 Конституції України, ст. 321, ст. 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно із ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як убачається з правової позиції Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно - на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи викладене, те, що позивач з 1984 року проживає в [INFO] та продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком, проводить ремонтні роботи, підтримує дане житло в належному стані більше, ніж десять років, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved