Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь його в рахунок повернення позики в розмірі 2200 доларів США. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 14 травня 2015 року між ним та відповідачем по справі склалися відносини, за умовою яких позивач передав, а відповідач взяв в борг грошові кошти в сумі 2200 доларів США, а відповідач зобовязався повернути борг у розмірі 2200 доларів США до 19 травня 2015 року, в разі не повернення боргу, зобовязався надати свій автомобіль для його реалізації по домовленості. Позивач зазначає, що відповідач не повернув позику у зазначений термін, на прохання позивача повернути борг в добровільному порядку, відповідач відмовився, мотивуючи тим, що у нього не має вільних коштів. Позивач подав до суду заяву, у якій зазначив, що просить позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4\~ст. 10 ЦПК України\~сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст.\~10\~та ч. 1 ст.\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст.\~57\~і\~58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що позивач уклав з відповідачем по справі у формі боргової розписки договір позики від 14.05.2015 року та надав грошові кошти в сумі 2220 доларів США, які відповідач зобов'язувався\~ повернути у розмірі 2200 доларів США до 19 травня 2015 року, в разі не повернення боргу, зобовязався надати свій автомобіль для його реалізації по домовленості ( а.с.4). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~\~Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.\~\~Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Встановлений у розписці порядок визначення часу повернення позики не відповідає вимогам\~ст. 252 ЦК України\~про строк та термін. Тому суд вважає, що у зобовязанні про повернення боргу строк такого повернення не визначено. Відповідно суд застосовує до таких вимог ч. 2\~ст. 530 ЦК України. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Згідно з\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримані кошти позивачу не повернув, чим порушив права позивача. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в сумі 2200 доларів США є обґрунтованими. Відповідно до ч.1\~ст.533 ЦК\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2\~ст.533 ЦК\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3\~ст.533 ЦК\~використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2\~ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Оскільки станом на день ухвалення рішення курс НБУ гривні до долара США складає 25,55 грн., то з відповідача підлягає стягненню борг в розмірі 56.210 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони відповідно до задоволеної частини позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial