Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» у період з 11.03.1983 року по 11.07.1985 рік. Звільнений у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності (трудове каліцтво). 16.02.1985 року стався нещасний випадок на виробництві. Наслідком даної події йому первинно встановлена 1 групи інвалідності, за результатами висновку останнього обстеження МСЕК № 004978 від 01.12.2008 року встановлена безстроково ІІ група інвалідності по причині трудового каліцтва з 90 % стійкої втрати професійної працездатності. Вже протягом 30 років він лікується від травм, які отримав на виробництві. У зв'язку із вказаною виробничою травмою було порушено його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений можливості реалізувати нормальні життєві функції, звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв'язку із болями в спині, які збільшуються при ходьбі, він не може пересуватися без допоміжних засобів, зокрема без милиць. Вважає, що саме нещасний випадок є причиною його моральних страждань, тому просив стягнути з відповідача ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» на його користь 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті трудового каліцтва. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що він працював на ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь». 16.02.1985 року він отримав трудове каліцтво, йому ампутували праву ногу і частково праву кість руки, в наслідок чого була встановлена І група інвалідності, потім у 1988 році йому призначили пенсію по інвалідності ІІ групи з втратою процездатності 90 %. Він вимушений постійно звертатися до лікарень бо з кожним роком стан здоров'я погіршується, він вимушений постійно лікуватися. Моральна шкода полягає у фізичному та моральному стражданні, постійних болях, він залишився без сім'ї. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що після нещасного випадку на виробництві позивач не міг працювати та утримувати сім'ю в наслідок чого сім'я розпалася. Він потребує постійного нагляду, йому важко пересуватися на милицях, він не може вести нормальний спосіб життя, який вів раніше. 30 років він лікується, в наслідок травми втратив професійну працездатність на 90 %. Причинно-наслідковий зв'язок є між травмуванням та наслідками які є у позивача. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецталь» ім. А.М. Кузьміна» у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що [PERSON] перебував з підприємством у трудових відносинах. 16.02.1985 року стався нещасний випадок на виробництві. 11.07.1985 року [PERSON] первинно встановлена І група інвалідності і 100% втрата працездатності. Актом огляду ЛТЕК від 06.08.1986 року [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності та 90 % втрати працездатності. 17.02.1985 року був складений акт відповідної форми та у позивача виникло право на відшкодування шкоди. На момент настання нещасного випадку діючим законодавством СРСР та УРСР не передбачалось відшкодування працівнику моральної шкоди у звязку з настанням нещасного випадку на виробництві. На той час питання відшкодування шкоди, завданої працівникам трудовим каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, регулювались «Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робітникам та службовцям каліцтва або іншим ушкодження здоровя, у звязку з виконанням ними трудових обовязків», затвердженими [PERSON] міністрів СРСР №69 від 03.07.1984 року та Інструкцією Держкомпраі СРСР «По застосування вказаних правил» [PERSON] № 5- від 13.02.1985 року). Відповідно до діючого законодавства підприємство відшкодувало позивачу: втрачений заробіток, виготовлення протезу, санаторно курортне лікування, вартість придбання 2-х автомобілів, витрати на технічний огляд і утримання автомобіля, витрати повязані з наглядом сторонньої особи за [PERSON] Раніше позивач не звертався з заявою про відшкодування моральної шкоди. 19.11.2001 року ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» передав усі особові справи осіб потерпілих на виробництві до Фонду соціального страхування нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який з цього часу відшкодовує завдану шкоду. Фонд також має право відшкодовувати і моральну шкоду. Правовідносини між позивачем та відповідачем виникли до набрання змін у ЦК України, а тому підстав для відшкодування моральної шкоди не має, просить у позові відмовити. Представник третьої особи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України просить винести рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, суд вважає позовну заяву такою що підлягає частковому задоволенню у звязку з наступним. Стаття 68 Конституції України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що\~ кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків\~ має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як встановлено судом [PERSON] працював ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» з 11.03.1983 року по 11.07.1985 року, що підтверджується трудовою книжкою БТ-І № 1341467 (а.с. 10-12). Згідно акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом ф.Н-1 № 21/2 від 18.02.1985 року, 16.02.1985 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві (а.с. 53-56) в наслідок якого [PERSON] отримав травматичну ампутацію правого стегна та здавлювання правої руки (а.с. 9). Відповідно до довідки про результати визначення ступені втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги АВ № 004978 від 01.12.2008 року [PERSON] встановлено 90 % втрати працездатності (а.с. 8). 19.11.2001 року ПАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» передав Фонду соціального страхування нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України особисту справу [PERSON], що підтверджується актом приймання-передачі особових справ потерпілих на виробництві за № 509 (а.с. 59). У відповідності до\~ст.153 ч.2 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. При цьому, відповідно до\~ст.29 КЗпП України\~до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний, крім іншого,\~проінформувати працівника під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, їх права на пільги і компенсації. Відповідно до\~ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується в установленому законом порядку. Відповідно до ст.14 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, повязаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, затверджується КМУ. У відповідності до\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що у разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страховим виплат, в тому числі і виплати за моральну /немайнову/ шкоду, настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до вимог\~ст.1167 ЦК України\~та ст.247-1\~КЗпП України\~працівникам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких вона зазнає. При цьому, відповідно до ч.3\~ст.23 ЦК України\~та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має зясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями, ступінь вини заподіювача шкоди, а також має виходити з вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 13\~[PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 31.3.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин,\~\~ зокрема невиплати належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних\~\~страждань,\~\~втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації\~\~свого\~\~життя,\~\~обов'язок\~\~по\~\~відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений\~\~ним орган незалежно від форми власності,\~\~виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з наданих суду виписок з медичної картки хворого, [PERSON] систематично проходить лікування з приводу отриманих травм (а.с. 17), (а.с. 18-23). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу І-ЖС № 083113 від 19.01.1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, про зроблений актовий запис № 16 (а.с. 13). За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем травм, пов'язані з ними фізичні і моральні страждання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає, що вимоги\~\~ позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 30000 грн. В іншій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Відповідно до\~ст.9 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п.27\~ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»\~не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст.1, підп. «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності» у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей. \~Крім того, із\~Закону\~виключена ч.3 ст.34 відповідно до положень\~Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». \~Оскільки на час звернення позивача до суду\~Законом\~не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України\~\~ відшкодовувати потерпілому шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець.

Outcome: partial