overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

позивач звернувся\~до суду\~із зазначеним\~позовом,\~посилаючись на\~те,\~що 16 липня\~2013\~рокувін зареєстрував шлюб з відповідачкою у Виконавчому комітеті Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 09. Від спільного подружнього проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Мотивує позов тим, що подружнє життя не склалося через несумісність їх характерів, між ними часто виникали сварки та конфлікти, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Зазначив про те, що вони з дружиною проживають окремо більше року, кожен з них має своє життя. Спроби до примирення були, однак позитивного результату не дали, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і суперечить їх інтересам. Щодо місця проживання дитини між ними досягнуто згоди. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю не має. Просив, суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, 16 липня 2013 року, актовий запис № 09. Ухвалою суду від 25.08.2020 відкрито провадження за даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, підтвердив те, що з дружиною разом не проживають на протязі двох років, спільного господарства не ведуть, спільного майна та майнового спору немає, тому просить шлюб розірвати. Відповідачка у суді пояснила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, підтвердила, що не проживає з позивачем і примирення результатів не дасть. Син буде проживати з нею. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.07.2013 у Виконавчому комітеті Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області, актовий запис № 09 (а.с.3-4). У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують подружніх відносин, позивач втратив до відповідачки почуття любові і поваги. Як позивач так і відповідачка ствердили, що подружнього майна для поділу немає. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємо підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не бажає подальшого збереження шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вони як подружжя разом не проживають, а тому згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 25.08.2020 [PERSON] з 24.10.1991 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачем, оскільки про таке просив позивач при подачі позовної заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17\~листопада 2007\~рокувін зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] у Личаківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, Львівська область, Україна, про що зроблений актовий запис № 295. Від спільного подружнього проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на час звернення до суду є неповнолітнім. Мотивує позов тим, що подружнє життя з відповідачкою не склалось, причиною цього стало те, що вони виявилися різними людьми з різними поглядами на життя, між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Спільне господарство подружжям не ведеться, і подружніх відносин не підтримують. Наголошує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Зазначив, що досудове врегулювання спору не дало бажаних результатів. Підтверджує про те, що іншого позову позивачем до цього ж відповідача, [PERSON] , з тим самим предметом та з тих самих підстав, подано не було. Просив, суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] . Ухвалою суду від 19.10.2020 відкрито провадження за даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, підтвердив те, що з дружиною разом не проживають більше року, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, спільного майна та майнового спору немає, тому просить шлюб розірвати. Відповідачка у суді пояснила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, підтвердила, що не проживає з позивачем і примирення результатів не дасть. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.11.2007 у Личаківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, Львівська область, Україна, актовий запис № 295 (а.с.4). Сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують подружніх відносин, позивач втратив до відповідачки почуття любові і взаєморозуміння. Як позивач так і відповідачка ствердили, що подружнього майна для поділу немає. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаємопідтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не бажає подальшого збереження шлюбу. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вони як подружжя разом не проживають більше року, а тому згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 05.10.2020 [PERSON] з 15.07.1980 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачем, оскільки про таке він просив при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 18.01.2008 року між сторонами укладено договір про навчання. За даним договором відповідачем не була проведена оплата за період з травня по червень 2008 року, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у сумі 444грн. 78коп., яка складається з: 389грн. 77коп. - борг за навчання; 55грн. 01коп. - пеня відповідно до п. 5.2. Договору. Просить з урахованням заяви про зміну підстави позову стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Зазначив, що строк позовної давності не пропущено. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що нею проводились всі оплати за навчання. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між позивачем та відповідачем було укладено 18.01.2008 року договір №8679б про навчання. Відповідно до п. 4.3. даного Договору плата за навчання вноситься щомісячно. У довідці-розрахунку №300 зазначено, що за травень 2008 року відповідачем не сплачено 44грн. 17коп., за червень 2008 року - 345грн. 60 коп.; пеня становить 55грн. 01коп. Належних та допустимих доказів на підтвердження оплати за навчання в період травень - червень 2008 року відповідачем не надано. За таких обставин суд погоджується із зазначеним вище розрахунком. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦПК України позовна давність преривається у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Належних та допустимих доказів з боку позивача на підтвердження преривання строку позовної давності з боку позивача не надано. Відповідно до зазначеної вище довідки відповідач була відрахована згідно наказу №75-з від 30.06.2008 року. Відповідно до відмітки на вхідному штампі до суду із даним позовом позивач звернувся 09.12.2013 року. Так позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, якщо відраховувавати з червня 2008 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 18.02.2014 року він уклав шлюб з відповідачем, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 16. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що їх сім'я розпалася із-за постійних сварок між ними, що негативно впливає на їх стосунки та виховання дитини. Спільне проживання виявилось неможливим, тому вони фактично припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Вважає, що шлюб існує формально і сім'ї як такої немає, подальше спільне проживання, збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Просить їх з відповідачем шлюб розірвати. Сторони, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, натомість подали заяви, якими позивач позов підтримує, відповідач позов визнає та просять розглянути справу у їх відсутності. За викладеного суд ухвалює рішення у вісутності сторін спору, що узгоджується з положеннями ст.169 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони з 18.02.2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 16. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили, спільного господарства і бюджету не ведуть, проживають окремо. Миритися не бажають. Викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, які досліджені у судовому засіданні і якими є: - свідоцтво про шлюб;- свідоцтва про народження дитини. За викладеного суд приходить до висновку, що шлюб сторін спору існує формально і його збереження суперечить інтересам сторін спору. На підставі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст..235 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу шлюбне прізвище. З огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається і позов підлягає задоволенню. Понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243-60 грн. підлягають у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України стягненню на її користь з відповідача .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.09.1998 року з відповідачкою був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з матірю і на утримання якої він буде надавати матеріальну допомогу. Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сімї відсутні, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя немає. Вказуючи на дані обставини, просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягав, також просив не стягувати з відповідачки на його користь судові витрати. Відповідачка у судове засідання не з»явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Перевіривши матеріали справи і доводи позовної заяви, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 18.09.1998 року сторонами зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 322. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з матірю і на утримання якої позивач буде надавати матеріальну допомогу (а.с.10,11). Між сторонами подружні відносини не підтримуються, спільні інтереси та взаєморозуміння в сімї відсутні, спільне господарство не ведеться. Спору про розподіл сумісно нажитого майна подружжя немає. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] скористалася правом надалі іменуватися цим прізвищем. За заявою позивача суд вважає можливим не стягувати з відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 18.12.2013 року о 22-30 годині [PERSON] в м. Нова Каховка по пр. Дніпровський, в районі будинку №119, керуючи автомобілем «ВАЗ-21051» д/н [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, в умовах недостатньої видимості (туман), не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на залізобетонну опору лінії електропередач №8, ПЛ-4,4 кВ, Ф-211 від ТП-21, як наслідок, автомобіль зруйнував вказану опору. Зруйнована залізобетонна опора належала Новокаховському РЕЗ і ЕМ та використовувалась для електропостачання прилеглих будинків. У зв'язку із знищенням опори НК РЕЗ і ЕМ зазнав матеріальних збитків на суму 2196,08 грн. Просив стягнути з відповідача суму збитків в розмірі 2196,08 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в своїй заяві просив справу розглянути в свою відсутність, позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 18.12.2013 року о 22-30 годині [PERSON] в м. Нова Каховка по пр. Дніпровський, в районі будинку №119, керуючи автомобілем «ВАЗ-21051» д/н [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, в умовах недостатньої видимості (туман), не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на залізобетонну опору лінії електропередач №8, ПЛ-4,4 кВ, Ф-211 від ТП-21, як наслідок, автомобіль зруйнував вказану опору. Вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП підтверджується постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 23.01.2014 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340, грн. Зруйнована залізобетонна опора №8 ПЛ-0,4 кВ, Ф-211 від ТП-21 належала Новокаховському РЕЗ і ЕМ та використовувалась для електропостачання прилеглих будинків. У зв'язку із знищенням опори НК РЕЗ і ЕМ зазнав матеріальних збитків на суму 2196,08 грн., що підтверджується актом виконаних робіт з капітального ремонту від 19.12.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 жовтня 2003 року померла його бабуся [PERSON], після смерті, якої відкрилась спадщина на земельну частку (пай) розміром 4,52 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Первомайської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0237701, виданого на імя [PERSON] та Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-КР № 026862 на підставі Рішення сесії Первомайської сільської ради від 27 березня 2001 року № 124. Позивач зазначив, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 14 червня 2000 року секретарем виконкому Первомайської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, згідно якого дану земельну ділянку заповіла своєму внукові [PERSON]. Сертифікат, що був у неї на руках вона здала до проектного інституту, на підставі, якого виготовили Державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР №026862. Даний Державний акт [PERSON] отримала 12 лютого 2002 року. Однак, за життя вона не встигла зареєструвати Державний акт на право приватної власності на землю. Як єдиний спадкоємець за заповітом, він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову через відсутність\~ оригіналу правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку. Тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що дійсно 19 жовтня 2003 року померла громадянка [PERSON] (а.с. 9). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку № 45 площею 4,15 га, яка розташована на території Первомайської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 10-11).\~ Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку (а.с. 13).\~ Тому, право позивача на спадщину підлягає судовому захисту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 19 липня 2015 року помер громадянин [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 4,82 га, яка розташована на території Марянівської сільської ради. Позивач стверджує, що спадкодавець [PERSON] є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON], а тому дитина, як спадкоємець першої черги за законом, має право на спадщину після смерті батька. В судовому засіданні представник позивача підтримала предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідач визнала позов в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком неповнолітнього [PERSON]. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1 і 2 статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що дійсно 13 червня 2000 року народився громадянин [PERSON], батьком якого в порядку, передбаченому частиною 1 статті 135 СК України, записаний [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Неповнолітній [PERSON] в період з 1 вересня 2006 року по теперішній час навчається в Маловисківській загальноосвітній школі інтернаті І-ІІІ ступенів і перебуває на повному державному утриманні, що підтверджується довідкою навчального закладу. 19 липня 2015 року громадянин [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За час перебування в навчальному закладі неповнолітнього [PERSON] відвідував батько [PERSON] і надавав матеріальну і грошову допомогу, що підтверджується актами про відвідування дітей батьками. Таким чином, відповідно до статті 1261 ЦК України неповнолітній [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON], тому є законні підстави для встановлення факту батьківства відповідно до положень статті 130 СК України.

Outcome: approved