Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що відповідачка [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду з 14.10.1995 року та по 23.005.2004 року отримувала пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а з 24.05.2004 року по 04.04.2006 року її було переведено на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». З 05.04.2006 року її знову було переведено на пенсію за віком. У квітні 2006 року відповідачка звернулася з заявою про переведення її на пенсію за віком та надала необхідні документи. З 05.04.2006 року управлінням [PERSON] проведено нарахування пенсії за віком. У грудні 2016 року, після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи, Пенсійним управлінням було встановлено, що при нарахуванні [PERSON] пенсії за віком, страховий стаж для обчислення пенсії було некоректно розраховано в автоматичному режимі за допомогою програмного забезпечення, у звязку з чим відповідачці переплачено пенсію у сумі 9\~857 грн. 66 коп., суму якої просив стягнути з відповідачки у судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що помилка у сумі призначення пенсії виникла електронна, некоректно було розраховано страховий стаж в автоматичному режимі, вини відповідачки у цьому не має, вона подала усі документи, які були необхідні для таких виплат, відомості у яких біли достовірні. До програми дані, які необхідні для виконання розрахунку страхового стажу, було внесено працівником Пенсійного фонду. Відповідачка [PERSON] у судове засідання, будучи повідомленою про час і місце слухання справи, не зявилася, надала суду письмові заперечення проти позову, у яких просить залишити позов без задоволення та просила розглянути справу у її відсутності, за участю її представника. Представник відповідачки [PERSON]- [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує. Суду пояснила, що розрахунок переплачених сум [PERSON] Пенсійним фондом виконано за період з 2006 року по 2017 рік, тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім того, розрахунок суми, яку просить стягнути позивач, виконаний некоректно, роздруківка не чітка, частину прочитати взагалі неможливо. Відповідачка [PERSON] отримала від позивача повідомлення, у якому було вказано лише про те, що існує сума переплати у нарахованій пенсії, а вимоги щодо повернення суми не було. Крім того, порядок повернення переплачених сум передбачає, що повернення сум можливе лише тоді, коли така переплата виникла через зловживання особи, а з боку [PERSON] зловживань ніяких не було, вона надала достовірні відомості та документи, для розрахунку їй пенсії. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріли справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду з 14.10.1995 року та по 23.005.2004 року отримувала пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а з 24.05.2004 року по 04.04.2006 року її було переведено на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». З 05.04.2006 року її знову було переведено на пенсію за віком. У квітні 2006 року відповідачка звернулася з заявою про переведення її на пенсію за віком та надала необхідні документи. З 05.04.2006 року управлінням [PERSON] проведено нарахування пенсії за віком. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03. 2003 року №6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05. 2003 року №374/7695. Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сімї тощо. Таким чином, необхідною умовою повернення надмірно виплачених сум пенсій є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Згідно ізст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення»органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правовою позицією Верховного Суду України 22.01. 2014 року за результатами розгляду справи №6-151цс13 визначено, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Крім того правовою позицією Верховного Суду України від 02.07. 2014 року за результатами розгляду справи №6-91цс14 визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положенняст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначенні і нарахуванні [PERSON] пенсії за віком, не є рахунковою помилкою в розумінні ст. 1215 ЦК України, яка надає право витребування у останньої переплати пенсійних виплат. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22.01. 2014 року (справа № 6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК Українине підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд оцінює докази по справі та дає їм належну оцінку у відповідності до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, а також враховує обставини справи. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4ст. 60 ЦПК України). Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. На підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що управлінням ПФУ при призначенні пенсії за віком [PERSON] було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку, тому вважає, що позовні вимоги у повному обсязі не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed