Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами до Відповідача, в яких просить стягнути в примусовому порядку на його користь грошові кошти за Договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/59289/7-14 від 29.09.2014 в розмірі залишку вкладу - 110000,00 грн. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що в порушення умов договору та норм чинного законодавства відповідачем ігноруються вимоги позивача про повернення грошових коштів після закінчення строку дії договору. В ході судового розгляду Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд, в судове засідання не з'явився, про поважність причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 29.09.2014 між Сторонами укладено Договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» № 300937/59289/7-14, за умовами якого Відповідач прийняв від Позивача грошові кошти в сумі 110000,00 грн. на строк до 29.04. 2015 та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 23,1% річних. Внесення позивачем коштів на рахунок підтверджується копією квитанції № 9 від 29.09.2014 р. В зв'язку з настанням строку повернення банком депозиту, 29.04.2015 позивач звернувся до Відповідача з заявою про повернення суми вкладу, яка останнім проігнорована. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Станом на день розгляду справи Відповідачем не виконано обов'язок щодо повернення суми Вкладу позивачу. Таким чином, своїми діями Відповідач порушує положення ст.ст. 526, 1058 ЦК України. Оскільки, судовим розглядом встановлено, що відповідач в порушення вищевказаних норм закону та умов, укладених між сторонами депозитного договору , після закінчення його строку дії та на вимогу позивача депозитний вклад на загальну суму 110000,00 грн. позивачу не повернув, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. За правилом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог, але не менше розміру встановленого Законом України «Про судовий збір», та на час розгляду справи становить 1100,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved