Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.05.2010 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], в сумі 21660,89 грн., посилаючись на те, що відповідач за вказаним договором отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, станом на 29.05.2017 р. має зазначену заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3910,11 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 13836,07 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 2407,05 грн., фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн., процентної складової штрафу в сумі 1007,66 грн., які просив стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила застосувати строк позовної давності до стягнення заборгованості за кредитним договором, пославшись на те, що останній платіж по сплаті кредитної заборгованості відповідач здійснив 27.08.2013 р. Зазначені у розрахунку суми погашення заборгованості у сумі 200 грн. (28.09.2014 р.) та у сумі 7,95 грн. (28.04.2015 р.) здійснені не відповідачем, а проведені Банком шляхом списання з рахунку [PERSON] на виконання умов кредитного договору. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором № б/н від 14.05.2010 року, який складається з: анкети-заяви про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в ПриватБанку, Правил користування платіжною карткою, Тарифів Банку, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит в розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов'язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ці зобов'язання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 29.05.2017 року заборгованість за кредитним договором згідно із наданим позивачем Розрахунком складає 21660,89 грн. Останній платіж по погашенню кредиту здійснено відповідачем 27.08.2013 р. у сумах відповідно 149,26 грн. та 149,25 грн., що підтверджується Розрахунком Банку та Випискою з його рахунку, наданого представником відповідача. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний сплачувати заборгованість за Кредитом, відсоткам за його користуванням, за перевищенням платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, в разі невиконання зобов'язань за Договором, власник картки зобов'язаний за вимогою Банку виконати зобов'язання за поверненням Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафту), сплаті винагороди Банку. Згідно з Довідкою (Тарифами банку) про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відповідач зобов'язаний щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 30 % річних та комісії за зняття готівки. Таким чином, з урахуванням наявних доказів, суд вважає, що станом на 29.05.2017 року фактична заборгованість відповідача перед позивачем складається: із заборгованості за кредитом - 3910 грн. 11 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7129 грн. 43 коп., які підлягають стягненню з [PERSON] у даних розмірах. Визначаючи розмір процентів у даній сумі суд виходить з того, що в п. 2.1.1.4.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України, в разі наявності просроченого кредиту строком повернення кредиту в повному обсязі є 91-й день з моменту виникнення такої заборгованості. Оскільки останній платіж [PERSON] здійснив 27.08.2013р., то датою виникнення заборгованості є 18.11.2013р., відповідно, останній мав в повному обсязі погасити заборгованість за кредитом на 91-й день після 19.11.2013р., тобто 20.02.2014р. Оскільки Банк звернувся до суду з даним позовом 15.06.2017р., то, встановлений ч.1 ст. 257 ЦК України 3-річний строк позовної давності про стягнення процентів, не сплив 20.02.2017 р. Тому, підлягає стягненню з відповідача проценти за період у 3 роки перед зверненням до суду, які, виходячи з розрахунку, становлять: 13836,07 (29.05.2017)- 6902,14 (03.06.2014) = 7129 грн. 43 коп. Автоматичне погашення банком частини кредиту в 2014-2015 роках з рахунку [PERSON] не свідчить про визнання ним свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного. Так, згідно з Розрахунку та Виписки виплати у сумі 200 грн., здійснені 28.09.2014 р. та у сумі 7,95 грн., здійснені 28.04.2015 р. - визначені Банком як «переказ коштів між рахунками». Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій. Позивачем не надано судом будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку [PERSON] відбулось за його згодою. Таким чином, бездіяльність [PERSON] стосовно оскарження дій щодо списання коштів поза його волею не може свідчити про визнання ним боргу, тому, зазначені суми в якості виплат 28.09.2014 р. та 28.04.2015 р. судом до уваги не беруться. Що стосується вимог про стягнення сум пені та штрафів, то у цій частині позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 2 статті 258 ЦПК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, у тому числі про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 18.06.2014 р. № 6-61цс14, яка відповідно до положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором, більше, ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Пунктом 2.1.1.15.1 Умов передбачено, що за відсутністю на Картковому рахунку Позичальника грошових коштів, що призвело до невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань по сплаті комісії за відкриття, обслуговування карткового рахунку в розмірі, вказаному в Тарифах/Пам'ятки клієнта, Клієнт сплачує Банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежно сплаченої комісії. Сплата штрафу здійснюється Клієнтом за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця неналежного виконання клієнтом зобов'язань по сплаті комісії. З Розрахунку вбачається, що прострочена заборгованості за кредитним Договором у відповідача виникла з 18.06.2010 р. (тіло кредиту та проценти), і після перебігу 30 днів з цих дат відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов він зобов'язаний був уплатити штрафні санкції, що ним не виконано. Банк звернувся із позовом до суду 15.06.2017 р., тому у зв'язку із спливом більше, ніж 1-річного періоду з часу, коли відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по виконанню п. 2.1.1.7.6 Умов, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) такими, які не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом строку звернення до суду із відповідним позовом. Щодо інших штрафних санкцій, передбачених п. 2.1.1.15.1 Умов, виходячи із зазначеної вище дати звернення Банку до суду з позовом, має бути обрахована заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом лише за період з 01.06.2016 р. по 29.05.2017 р., яка відповідно до Розрахунку заборгованості складає 600 грн. З цих підстав, вимоги в частині стягнення пені та комісії за більш ранні періоди не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом строку звернення до суду із відповідним позовом. Таким чином, позов є частково обґрунтованим із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості у загальній сумі 11639 грн. 54 коп. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 859 грн. 84 коп.

Outcome: partial