Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5274424 від 02.03.2007 року, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 27 598,00 дол. США. Кредит наданий відповідачу для придбання транспортного засобу; відповідач за даним договором взяв зобов'язання прийняти кошти, використати їх за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування та повернути кредит в повному обсязі в строк до 02 березня 2014 року згідно графіку, передбаченого Додатком №1 до кредитного договору. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, банк зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав позивачу грошові кошти у розмірі 27 598,00 дол. США, утім, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав; станом на 22 квітня 2013 р. розмір заборгованості складає 2 351,16 дол. США, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 2 125,02 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 226,4 доларів США та 2 830,93 грн. 16.07.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір відступлення права вимоги № 1034/11, відповідно до якого ПАТ «ПУМБ» відступило право вимоги за кредитним договором № 5274424 від 02.03.2007 року. Таким чином, ТОВ «АНСУ» набуло прав кредитора до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної вище суми. У судове засідання позивач не з'явився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Разом з тим, виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежать саме на позичальнику; відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Судом встановлено, що банк зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав позивачу грошові кошти у розмірі 27 598,00 дол. США, утім, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав; станом на 22 квітня 2013 р. розмір заборгованості складає 2 351,16 дол. США, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 2 125,02 доларів США, заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 226,4 доларів США та 2 830,93 грн. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. Разом з тим, приймаючи рішення щодо заявлених позивачем вимог, суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved