Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив протягом судового розгляду, про поділ майна подружжя. В уточненій заяві (а. с. 50-53) зазначив, що з відповідачем перебував у зареєстрованому 19 квітня 2008 року шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2012 року, що набрало законної сили, розірвано. За час перебування у шлюбі подружжя набуло таке майно: шафу-купе вартістю 4550 грн., кухонний гарнітур вартістю 10040 грн. 80 коп., пилосос з аквафільтром «VITEK VT-1834» вартістю 777 грн. 70 коп., кришку для мікрохвильової печі «EUROGOLD 0250» вартістю 20 грн. 30 коп., мікрохвильову піч «SAMSUNG GW73BR/BWT» вартістю 505 грн. 82 коп., смартфон НТС А 310е Explorer вартістю 1399 грн. 30 коп., ЖК телевізор «LG 32 LK430» вартістю 2694 грн. 30 коп., LED телевізор «SAMSUNG UE19D401ONWXUA» вартістю 1968 грн. 40 коп., вбудовану духовку «PYRAMIDA F60TMR» вартістю 1743 грн. 77 коп., варочну поверхню «PYRAMIDA PFG604STX» вартістю 1578 грн. 29 коп., ванну вартістю 1400 грн., унітаз вартістю 288 грн., куток спальний з баром вартістю 4060 грн., дитячі меблі вартістю 3220 грн., шведську стінку вартістю 840 грн., стіл кухонний з чотирма стільцями вартістю 1400 грн., холодильник вартістю 1540 грн., пральну машину «SAMSUNG» вартістю 1540 грн., водонагрівач «Електролюкс» вартістю 840 грн., витяжку вартістю 525 грн., а усього на суму 40931 грн. 68 коп. Вартість майна позивач зазначив з урахуванням тридцятивідсоткового зносу за час його експлуатації. Позивач просить поділити майно, визнати за ним право власності на шафу-купе вартістю 4550 грн., куток спальний з баром вартістю 4060 грн., пилосос з аквафільтром «VITEK VT-1834» вартістю 777 грн. 70 коп., кришку для мікрохвильової печі «EUROGOLD 0250» вартістю 20 грн. 30 коп., мікрохвильову піч «SAMSUNG GW73BR/BWT» вартістю 505 грн. 82 коп., ЖК телевізор «LG 32 LK430» вартістю 2694 грн. 30 коп., LED телевізор «SAMSUNG UE19D401ONWXUA» вартістю 1968 грн. 40 коп., куток спальний з баром вартістю 4060 грн., пральну машину «SAMSUNG» вартістю 1540 грн., а усього на суму 16116 грн. 52 коп. Просить визнати за відповідачем право власності на кухонний гарнітур вартістю 10040 грн. 80 коп., смартфон НТС А 310е Explorer вартістю 1399 грн. 30 коп., вбудовану духовку «PYRAMIDA F60TMR» вартістю 1743 грн. 77 коп., варочну поверхню «PYRAMIDA PFG604STX» вартістю 1578 грн. 29 коп., ванну вартістю 1400 грн., унітаз вартістю 288 грн., дитячі меблі вартістю 3220 грн., шведську стінку вартістю 840 грн., стіл кухонний з чотирма стільцями вартістю 1400 грн., холодильник вартістю 1540 грн., витяжку вартістю 525 грн., водонагрівач «Електролюкс» вартістю 840 грн., а усього на майна на суму 24815 грн. 16 коп. Оскільки вартість майна, що належить присудити відповідачу, перевищує вартість майна, про виділення якого просить для себе [PERSON], просить стягнути з [PERSON] на його користь різницю між загальною вартістю присудженого йому та відповідачу майна у сумі 4345 грн. 32 коп. Крім того, просить про визнання за ним права особистої власності на ноутбук «LENOVO V 570-333» вартістю 4136 грн. 30 коп., сумку для ноутбука «CASE LOGIK» вартістю 214 грн. 20 коп., безпровідний маршрутизатор «ТP LINK TL-WR 741 ND» вартістю 194 грн. 67 коп., мишу «LOGITECH» вартістю 1213 грн. 41 коп. загальною вартістю з урахуванням 30 % зносу 4668 грн. 58 коп., які він набув в мережі магазинів «Фокстрот» хоча й під час перебування у шлюбі, а саме: в березні 2012 року, проте за умови окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних стосунків, яке мало місце в лютому 2012 року. Зазначене майно хоча й перебуває у нього в користуванні, між тим воно набуте під час існування шлюбу, тому позивач просить захистити його право в такий спосіб. Судові витрати просить покласти на відповідача. В судовому засіданні підтримав вимоги позову. Просить про його задоволення. Представник позивача просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Представник відповідача позов не визнала. В обґрунтування заперечень пояснила, що кришку для мікрохвильової печі вартістю 29 грн., мікрохвильову піч «SAMSUNG», LED телевізор «SAMSUNG» набувала за власні кошти мати її довірительки [PERSON], користуючись карткою споживача для здійснення покупок в мережі магазинів «Фокстрот», яку на своє імя оформив позивач. Зазначені предмети були надані матірю у користування подружжя, як і належна матері квартира, тому вони не можуть бути предметом спільного майна подружжя. Цю картку, яку зберігала відповідач, використала і подруга відповідача для набуття собі смартфону НТС А 310 е Еxplorer. Що стосується ЖК телевізору LG, його з використанням тієї самої картки купував брат відповідача [PERSON]., який купив і спальний куток, оскільки певний час з дозволу власника житла проживав в належній матері відповідача квартирі. Пилосос з аквафільтром «VITEК» був придбаний особисто за власні кошти її довірительки після того, як позивач пішов із сімї, а водонагрівач «Електролюкс» [PERSON] купувала вже в 2014 році за власні кошти, тому на перелічене майно також не розповсюджується статус спільного майна подружжя. Як пояснила представник відповідача, кухонний гарнітур, шафу-купе, стіл зі стільцями, меблі для дитячої кімнати, а також ванну і унітаз придбала мати відповідача в інтересах влаштування інтерєру в належній їй квартирі [ADDRESS]. Шведську стінку також купила [PERSON] для фізичного розвитку своїх онуків дітей сторін. Інші предмети, про включення яких до обєктів спільної сумісної власності подружжя просить позивач, а саме: холодильник вартістю 1540 грн., пральна машина «SAMSUNG» вартістю 1540 грн., витяжка вартістю 525 грн., дійсно були набуті подружжям під час шлюбу, з яких холодильник і пральну машину подружжя отримало в дар під час святкування весілля, в витяжку придбало за власні кошти. Проте з урахуванням того, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у сумі 15566 грн. 66 коп., просить присудити зазначене майно відповідачу. Крім того представник зазначила, що ноутбук «LENOVO V 570-333 A» вартістю 5909 грн., сумка для ноутбука «СASE LOGIK» вартістю 306 грн., безпровідний маршрутизатор «TP LINK TL-WR741ND» вартістю 278 грн. 10 коп., компютерна миша «LOGITECH» вартістю 176 грн. 30 коп. були придбані відповідачем за власні кошти в березні 2012 року, тобто після припинення спільного життя подружжя. Їхнє перебування у позивача зумовлене тим, що, посилаючись на відїзд з міста, він попросив відповідачку надати в тимчасове користування зазначені речі для зручності спілкування з дітьми в мережі Інтернет. Що стосується зазначених речей, її довіритель має намір в подальшому висувати вимогу про визнання їх предметом особистої приватної власності, набутої під час окремого проживання, і витребування їх з неправомірного володіння позивача. У звязку з викладеним представник позивача просить з урахуванням наведених нею доводів залишити позов без задоволення. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому 19 квітня 2008 року шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2012 року, що набрало законної сили, розірвано (а. с. 6-7). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що позивачем доведено, що шафу-купе вартістю 4550 грн., кухонний гарнітур вартістю 10040 грн. 80 коп., пилосос з аквафільтром «VITEK VT-1834» вартістю 777 грн. 70 коп., кришку для мікрохвильової печі «EUROGOLD 0250» вартістю 20 грн. 30 коп., мікрохвильову піч «SAMSUNG GW73BR/BWT» вартістю 505 грн. 82 коп., ЖК телевізор «LG 32 LK430» вартістю 2694 грн. 30 коп., LED телевізор «SAMSUNG UE19D401ONWXUA» вартістю 1968 грн. 40 коп., вбудовану духовку «PYRAMIDA F60TMR» вартістю 1743 грн. 77 коп., варочну поверхню «PYRAMIDA PFG604STX» вартістю 1578 грн. 29 коп., ванну вартістю 1400 грн., унітаз вартістю 288 грн., куток спальний з баром вартістю 4060 грн., холодильник вартістю 1540 грн., пральну машину «SAMSUNG» вартістю 1540 грн., водонагрівач «Електролюкс» вартістю 840 грн., витяжку вартістю 525 грн., а усього на суму 34072 грн. 38 коп подружжя набуло під час перебування у шлюбі за спільні кошти, тому на них розповсюджується статус спільного майна подружжя. На зазначені умовиводи суду не впливають твердження свідка [PERSON], яка зазначає, що шафу-купе, кухонний гарнітур та водонагрівач вона особисто набувала після розірвання шлюбу сторін влітку 2014 року для використання в належній їй квартирі, хоча свідок і надає докази на підтвердження цих покупок, а саме: копії чеку від 11.05.2014 року (а. с. 86), договорів на виготовлення меблів від16.06.2015 року (а. с. 95, 98), оскільки судом встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки в лютому 2012 року, а 9 серпня 2012 року шлюб між ними розірваний рішенням суду, тому набуті за межами існування шлюбу предмети не можуть бути обєктом спільної сумісної власності подружжя. Між тим надані суду позивачем докази в обґрунтування придбання згаданих предметів меблів під час перебування сторін у шлюбі, а саме: в серпні 2011року (а. с. 12-13, 56-59), беззаперечно свідчать на користь його доводів про належність цих предметів до спільного майна подружжя. Підтвердженням цих обставин є надані суду фото з зображенням кухонного гарнітуру і шафи-купе (а. с. 99-103), що співпадають з ескізами цих меблів, які містяться в додатках до договорів про їхнє набуття в серпні 2011 року (а. с. 56-59); про їхню купівлю подружжям саме влітку 2011 року заявляють свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]; а свідок [PERSON], крім того, впізнає в цих меблях ті, які вона бачила в квартирі сторін під час її відвідування восени 2011 року-взимку 2012 року. Підтвердженням встановлення в житлі, де мешкали сторони, шафи-купе, яку подружжя придбало за договором від 16.12.2011 року, є надане позивачем фото відповідача на фоні цієї шафи, розміщене в мережі Інтернет 17 липня 2013 року (а. с. 105), яке спростовує твердження відповідача і свідка [PERSON] про набуття свідком цього предмету влітку 2014 року. З зазначених міркувань, тобто враховуючи дату вчинення покупки, виходить суд, відкидаючи і твердження свідка [PERSON] про набуття нею спірного водонагрівача в травні 2014 року, і крім викладених доводів на спростування цієї інформації враховує показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що вертикальний водонагрівач «Електролюкс» обємом 80 літрів для подружжя купив батько позивача [PERSON] в торговому центрі «Бородинський» на території Бородинського мікрорайону в м. Запоріжжі восени 2011 року. На користь цих доводів свідчить і згадана судом копія квитанції про покупку водонагрівача (а. с. 86), яка містить посилання на водонагрівач іншої марки і на іншу, ніж зазначена позивачем вартість, а також суперечливі пояснення представника відповідача і свідка [PERSON], кожна з яких заявляє, що водонагрівач купувала саме вона. Тими ж самими мотивами керується суд, оцінюючи твердження представника відповідача і свідка [PERSON] про набуття ними пилососу з аквафільтром «VITEК» в квітні 2014 року, після припинення сторонами шлюбних стосунків, які свідок підтверджує наданням гарантійного талону (а. с. 97), оскільки як предмет поділу позивач зазначає пилосос, що набувався 9 вересня 2011 року (а. с. 14, зворотний бік), а не 13 квітня 2014 року, коли цю покупку здійснила свідок (а. с. 14). Визнаючи інше згадане судом майно обєктом спільної сумісної власності подружжя, суд виходить з відомостей, які містяться в наданій позивачем інформації про покупки предметів побутової техніки, зроблені за його власною карткою споживача в мережі магазинів побутової техніки «Фокстрот» та оцінює ці відомості як достовірні через те, що вони містять обєктивну інформацію про предмет доказування, а наявність переліченого в цій довідці майна підтверджується наданими копіями видаткових накладних (а. с. 15-17), не оспорюється сторонами, які дають різні пояснення щодо його походження (а. с. 14). Сам факт замовлення і отримання позивачем цієї інформації в торговому центрі «Фокстрот» свідчить про дії особи, обізнаної про наявність у сімї певних предметів матеріального світу, і підкріплює висновок суду про належність майна до спільного майна подружжя. При цьому, не погоджуючись з твердженнями відповідача про набуття смартфону з використанням картки на імя позивача її подругою, через те, що ці твердження не підкріплені жодним доказом, тоді як на користь доводів позивача свідчать показання свідків [PERSON], [PERSON] про те, що позивач неодноразово купував відповідачці втрачені нею мобільні телефони, суд між тим не може визнати цю річ спільно нажитим майном подружжя, виходячи з такого. В силу ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є речі індивідуального користування, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Виходячи із змісту наведеної статті сімейного законодавства, засіб мобільного звязку є річчю, що належить виключно споживачу комунікаційних послуг і використовується ним для задоволення власних потреб, тому суд не знаходить підстав для визначення його статусу як обєкту спільної сумісної власності подружжя. Дійшовши висновку про те, що мякий куток з баром, який розташований в вітальні, набутий подружжям, суд виходить з того, що пояснення позивача про обставини купівлі ним цих меблів підтверджують свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначили, що цю покупку, як і інші, подружжя зробило разом; зазвичай сторони хвалились перед родичами новими надбаннями, і придбанням мяких меблів в тому числі. Пояснення представника позивача про те, що ці меблі набував двоюрідний брат [PERSON] [PERSON] - не узгоджуються с показаннями свідка [PERSON] про те, що на цю покупку витратили гроші вона і подружжя [PERSON], яке сплатило лише 1/3 частину вартості меблів, а також спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які заявили, що бачили ці меблі в житлі після того, як з квартири виїхав [PERSON], який, за його поясненнями, проживав в житлі тітки [PERSON] з осені 2010 року по травень 2011 року. З огляду на викладене, виходячи з презумпції належності майна, що набувалось в період шлюбу, подружжю на праві спільної власності, суд вважає за необхідне враховувати ці меблі при поділі майна подружжя. Меблі в дитячій кімнаті, на думку суду, не можуть бути предметом поділу майна подружжя, оскільки в силу ст.174 СК України майно, придбане батьками або одним із них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини. Оскільки меблі в дитячій кімнаті безумовно призвані забезпечити нормальний фізичний розвиток дітей та якісне здійснення ними життєдіяльності, суд, не вдаючись до вирішення питання про джерела набуття цих меблів, не вправі відносити їх до спільного майна подружжя. З тих самих міркувань виходить суд, виключаючи з кола майна, що підлягає поділу, і шведську стінку, влаштовану в дитячій кімнаті і призначену для сприяння фізичному розвитку хлопчиків. Дійшовши висновку про набуття подружжям унітазу та ванни, суд, крім пояснень позивача про те, що ці предмети він купував під час здійснення ремонту в квартирі по вул. Чарівній, який тривав з 2008 по 2010 роки, враховує пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зазначають, що ці предмети побуту купували сторони під час спільного проживання, а також показання свідка [PERSON] про те, що під час свого проживання в квартирі його тітки з осені 2010 року по травень 2011 року він встановлював унітаз, який вже був придбаний і зберігався в одній з кімнат квартири, що підтверджує пояснення позивача про купівлю ним ванни і унітазу в липні 2009 року. Що стосується мікрохвильової печі, суд також погоджується з тим, що цей предмет побутової техніки треба віднести до спільного майна подружжя, оскільки, на думку суду, позивач довів, що цю покупку зробила для подружжя його сестра [PERSON] в січні 2012 року на виконання своєї обіцянки під час святкування весілля зробити саме такий подарунок. Зазначені обставини, а саме: обіцянка, зроблена під час весілля, визнаються сторонами, про обставини покупки свідок [PERSON] дала детальні показання суду, а свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON], яка доводиться їй донькою, подарувала сторонам мікрохвильову піч; ці доводи не спростовані відповідачем. В силу розяснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Враховуючи розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України, суд не може констатувати наявність стола і чотирьох стільців на час вирішення цього спору, оскільки надані для огляду фото столу і стільців, наявні в житлі на час судового розгляду, за зовнішніми характеристиками не є тими предметами, про придбання яких під час шлюбу заявив позивач, не впізнавши в оглянутих зображеннях ані столу, ані стільців. У відсутність будь-яких фактичних даних про придбання цих меблів позивачем у вказаний ним період, а також у відсутність даних про їхню наявність на час поділу майна, суд не вбачає підстав для врахування їх при поділі майна подружжя. Згідно із ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік та жінка не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вирішуючи вимоги про поділ переліченого майна, суд виходить з положень закону про рівність часток подружжя, тому, враховуючи їхню потребу в певних речах, вважає за необхідне присудити кожному із сторін майно, вартість якого є близькою до вартості ? частини майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У відсутність побажань відповідача про присудження їй будь-яких предметів у звязку з запереченням проти того, що перелічене майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу, суд вважає за можливе прийняти запропонований позивачем варіант поділу майна, за виключенням майна, яке, на думку суду, не підлягає поділу. При цьому, враховуючи наявність у сторін двох телевізорів і потребу в отриманні цього виду послуг як позивачки, так і дітей, що проживають разом з нею, суд вважає за необхідне внести в запропонований варіант поділу корективи і один з телевізорів, а саме: ЖК телевізор «LG 32 LK430» вартістю 2694 грн. 30 коп., присудити позивачці. Таким чином, всебічно зясувавши обставини справи, враховуючи інтереси сторін, запропонований позивачем варіант поділу майна, суд вважає, що відповідачці належить присудити кухонний гарнітур вартістю 10040 грн. 80 коп., вбудовану духовку «PYRAMIDA F60TMR» вартістю 1743 грн. 77 коп., варочну поверхню «PYRAMIDA PFG604STX» вартістю 1578 грн. 29 коп., ванну вартістю 1400 грн., унітаз вартістю 288 грн., холодильник вартістю 1540 грн., витяжку вартістю 525 грн., ЖК телевізор «LG 32 LK430» вартістю 2694 грн. 30 коп., водонагрівач вартістю 840 грн., а усього майна на суму 19810 грн. 16 коп. Відповідачу належить передати шафу-купе вартістю 4550 грн., куток спальний з баром вартістю 4060 грн., пилосос з аквафільтром «VITEK VT-1834» вартістю 777 грн. 70 коп., кришку для мікрохвильової печі «EUROGOLD 0250» вартістю 20 грн. 30 коп., мікрохвильову піч «SAMSUNG GW73BR/BWT» вартістю 505 грн. 82 коп., LED телевізор «SAMSUNG UE19D401ONWXUA» вартістю 1968 грн. 40 коп., пральну машину «SAMSUNG» вартістю 1540 грн., а усього майна на суму 13422 грн. 22 коп. Вирішуючи питання про стягнення грошової компенсації вартості частки присудженого майна з відповідача на користь позивача у сумі 3613 грн. 97 коп. (17036 грн. 19 коп. вартості ? частини спільного майна подружжя 13422 грн. 22 коп.), суд не вбачає підстав для покладення цієї суми на відповідача,

Outcome: partial