Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ПБП «Азовінтекс» грошові кошти у розмірі 2 850 грн., судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 30.04.2012 року між [PERSON] та ТОВ «ПБП «Азовінтекс» був укладений договір оренди нерухомого майна № 522/2012-199, відповідно до умов якого відповідач був зобов'язаний передати позивачу у тимчасове володіння і користування трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], згідно із умовами договору позивач був зобов'язаний своєчасно сплачувати орендну плату та інші обов'язкові платежі по вищевказаному договору. 31.03.2014 року наведений договір було розірвано, про що між сторонами була укладена додаткова угода № 1 від 31.03.2014 року. Станом на 25.06.2014 року у зв'язку із систематичним перерахуванням ТОВ «ПБП «Азовінтекс» щомісячних авансових платежів в рахунок орендної плати, відповідач має заборгованість перед позивачем по надмірно сплаченим грошовим коштам у розмірі 2 850 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків. З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до [PERSON] з вимогою щодо повернення грошових коштів, проте відповідач у добровільному порядку не виконав цю вимогу. В судове засідання представник позивача не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, підтримав позовні вимоги ПАТ «ПБП «Азовінтекс», не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди представника позивача на підставі доказів, які маються у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. 30.04.2012 року між ТОВ «ПБП «Азовінтекс» (орендар) та [PERSON] (орендодавець) було укладено договір оренди № 522/2012-199, відповідно до умов якого ТОВ «ПБП «Азовінтекс» прийняло у тимчасове володіння та користування трикімнатну квартиру із меблями та оснащенням, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вказаний договір було укладено на строк з 01.05.2012 року по 01.11.2012 року. Пунктом 4.2 договору оренди передбачено, якщо одна із сторін в строк 20 днів до закінчення даного договору не заявить про свій намір його розірвати, то це договір автоматично пролонгується на той же строк та на тих самих умовах. Орендна плата за користування об'єктами оренди складає 3 352,94 грн. щомісячно, з урахуванням податку з доходів фізичних осіб у сумі 502,94 грн., який орендатор самостійно утримує та перераховує, відповідно до п. 5.1 договору оренди. Згідно із п. 5.2 вказаного договору орендар виплачує орендодавцю плату не пізніш 20-го числа поточного місяця. 31.03.2014 року вказаний договір оренди сторонами було розірвано, про що між ТОВ «ПБП «Азовітекс» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 від 31.03.2014 року. Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків ТОВ «ПБП «Азовінтекс» та [PERSON] 15.04.2014 року, після того, як договір оренди, укладений між сторонами було розірвано, ТОВ «ПБП «Азовінтекс» на користь [PERSON] було перераховано грошові кошти у розмірі 2 850 грн. в рахунок орендної плати. Вказаний факт підтверджується й наданим позивачем платіжним дорученням. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула або зберігала його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді , коли підстава на якій воно набуте, згодом відпала. Положення наведеної статті застосовується до вимог про повернення виконаних за недійсним правочином, витребування майна власником з чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. 16.07.2014 року на адресу [PERSON] позивачем було спрямовано вимогу № 522/06-976 щодо повернення надмірно сплачених грошових коштів у сумі 2 850 грн., проте до теперішнього часу відповідачем у добровільному порядку наведена грошова сума не повернута. Враховуючи той факт, що позивачем було перераховано на рахунок [PERSON] грошову суму в рахунок оплати орендної плати, до теперішнього часу відповідачем ці грошові кошти позивачу у добровільному порядку не повернуто, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ПБП «Азовінтекс» грошові кошти у розмірі 2 850 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь ТОВ «ПБП «Азовінтекс» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved