Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що йому та його дружині - [PERSON], на праві спільної сумісної власності належав будинок [ADDRESS]. 21.07 2011 р. позивач склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав своїм донькам - [PERSON] та відповідачу по справі - [PERSON]. Однак, через деякий час, відповідач повідомила йому, що [PERSON] теж бажає укласти разом з ним заповіт і тому позивач підписав нотаріально посвідчений документ, який вважав заповітом. [INFO] його дружина померла. Після звернення [PERSON] до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, позивач дізнався, що замість заповіту підписав спадковий договір, згідно якого все спадкове майно після смерті [PERSON] та [PERSON] переходить у власність [PERSON] Оскільки позивач завжди мав намір залишити своє майно двом донькам порівну, вважає що даний договір підписаний в наслідок помилки, а тому просить суд визнати недійсним спадковий договір, посвідчений 10.10.2012 року від імені [PERSON], в частині передачі права власності на належне йому майно на користь [PERSON] та зобов'язати приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] скасувати заборону відчуження на належне йому майно, що є предметом спадкового договору. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги та просили визнати частково недійсним спадковий договір, посвідчений 10.10.2012 року № 174 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо передачі права власності на належні [PERSON] 1/2 частини домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 6510165300:05:166:0008), які розташовані за адресою по [ADDRESS], в місті Херсоні на користь [PERSON], а також зобов`язати приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] скасувати заборону відчуження на 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 6510165300:05:166:0008), які розташовані за адресою по [ADDRESS], які належать позивачу. Позивач пояснив, що завжди хотів, щоб майно, яке йому належить, перейшло в спадщину обом донькам порівну. Ніякого іншого правочину, крім заповіту, він вчиняти не бажав. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій просила в задоволенні позову відмовити та розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач перебував у шлюбі з [PERSON] з 1954 року. Від шлюбу мають двох доньок - [PERSON], 1955 року народження, та [PERSON], 1963 року народження. [INFO] дружина позивача померла. Після звернення до нотаріальної контори доньки [PERSON] з метою оформлення спадщини, з'ясувалось, що існує спадковий договір, укладений між подружжям [PERSON] та [PERSON] Судом було встановлено, що 21.07 2011 р. позивач склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав своїм донькам порівну. Однак, через деякий час, відповідач [PERSON] повідомила йому, що його дружина, [PERSON], теж бажає укласти один спільний заповіт. 10.10.2012 року до будинку [ADDRESS], де позивач проживав разом з дружиною, для вчинення нотаріальних дій завітав нотаріус ХМНО [PERSON] Після роз'яснення всіх наслідків укладання правочину, [PERSON] та [PERSON] підписали спадковий договір. Однак, позивач не мав наміру підписувати саме спадковий договір, відповідно до якого все майно подружжя переходить після їх смерті тільки одній доньці - [PERSON], оскільки завжди бажав, щоб майно успадкували доньки порівну, а тому, в силу свого похилого віку та стану здоров'я помилково вважав, що підписує заповіт на обох доньок. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач їм повідомляв, що все своє майно бажає заповісти двом донькам - [PERSON] та [PERSON], порівну. Суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що були присутніми при укладанні спадкового договору, оскільки сам факт укладання не оспорюється позивачем, а оспорюється відсутність волевиявлення [PERSON] у зв'язку з помилкою на укладання саме спадкового договору з відповідачем в силу його похилого віку та стану здоров'я. Крім цього, в п.28 Спадкового договору, зазначено, що у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] слабо зрячі, текст договору їм зачитано уголос. Також суд критично відноситься до показів свідків [PERSON] (донька відповідача), [PERSON] та [PERSON] (цивільні чоловіки доньок відповідача), оскільки дані особи заінтересовані в отриманні [PERSON] права власності на майно. Суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки їм особисто щодо укладання спадкового договору нічого не відомо. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до положень ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення крім випадків, встановлених законом. З роз'яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті (ст. 1243 ЦК України). Правочин, що встановлює обов'язок спадкоємця вчинити на користь спадкодавця будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є заповітом, правовою метою якого є розпорядження на випадок смерті. Крім цього, позивач помилявся не тільки щодо правової природи правочину, а й ще щодо спадкоємців майна, оскільки завжди бажав залишити спадок двом донькам - [PERSON] та [PERSON] Отже, суд дійшов висновку, що позивач як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги, помилялась щодо правової природи правочину, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved