Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 24.12.2005 року померла його баба [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло право на земельну частку (пай), яке посвідчено відповідним сертифікатом. Він являється спадкоємцем законом, однак своєчасно не звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, так як здійснивши поховання спадкодавця та отримавши правовстановлюючі документи на спадкове майно вважав, що в такий спосіб він прийняв спадщину. Так у вказаний період мав проблеми із здоровям. Просив визнати такі причини пропуску строку поважними та визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що інших спадкоємців немає. Представник відповідача в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. [PERSON] особа [PERSON] просив справу розглянути без його участі, в задоволенні позову заперечень не мав та повідомив, що спадщину після смерті [PERSON] він не приймав і примати не буде. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2005 року в м. Мінськ померла баба позивача [PERSON], постійне місце проживання якої було с. Верхня Сагарівка, Буринського району Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) розміром 3,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) посвідчене сертифікатом серії СМ №0155703, що вбачається з показів представника позивача, рішення Буринського районного суду від 24.07.2017 року, свідоцтв про смерть, свідоцтва про народження, сертифікату на право на земельну частку (пай), довідки Верхньосагарівської сільської ради, листа управління міграційної служби України в Сумській області (а.с.4-10,12). За життя, 16.05.2000 року [PERSON] посвідчила заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON], який спадщину не прийняв, що підтверджується заявою [PERSON], інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення тієї частки спадщини, яка належала б за законом його померлому 15.12.1996 року батьку [PERSON], але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк він не подав (а.с.9). Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки останній тривалий час доброчесно вважав, що здійснивши обряд поховання та отримавши правовстановлюючі документи на спадкове майно в такий спосіб прийняв спадщину. Крім того, як вбачається з медичної довідки (а.с.13), останній перебуває на «Д» обліку в Буринському ЦПСД та мав поганий стан здоровя. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для нього обєктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, повязаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved