Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності та користування квартирою 1 в будинку 76 по вулиці Панфілова у місті Маріуполя, шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що є власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані її колишній власник, колишня дружина та донька, які виїхали більш як рік за межі України та син дружини від першого шлюбу, який залишив квартиру в травні 2014 року і більш в ній не зявлявся. Посилаючись на норми ст..405 ЦК України, просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, додатково пояснила, що [PERSON] його колишня дружина, з якою він розірвав шлюб у 2007 році, а у 2013 році вона зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] Штатів Америки, і у 2014 році разом з їх неповнолітньою донькою [PERSON] виїхала до Америки. Він в нотаріальній конторі надавав дозвіл на виїзд доньки разом із матірю на постійне місце проживання за кордон. [PERSON], це син його колишній дружини від першого шлюбу, який після відїзду матері зібрав свої речі та в травні 2014 року залишив спірну квартиру, і більше не повертався. [PERSON], це колишній власник даній квартири, яка не знялася з реєстрації після продажу йому спірній квартири у 1998 році. Наскільки йому відомо, [PERSON] разом з дітьми виїхала на постійне місце проживання в Росію. Вказував, що дані особи, після залишення спірній квартири до неї не вселялися, заходів по утриманню житла не приймали та не приймають, ні яких речей даних осіб в квартирі не залишилося. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені через житлову організацію, про час і місце розгляду справи, двічі не зявилися в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязків сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом на підставі договору купівлі-продажу від 21.07.1998 року позивач [PERSON] придбав 20/100 частини жилого [ADDRESS] з належними до нього побудовами подвіря, що знаходиться у місті Маріуполі по вулиці Панфілова, на земельній ділянці Маріупольської міськради, укладеного державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-1366. Право власності [PERSON] було зареєстровано у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 20 серпня 1999 року за № 40942 (а.с.6). Відповідно до даного договору купівлі-продажу нерухомого майна стороною договору, а саме продавцем виступала [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 090870, виданого Орджонікідзневським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що свідчить актовий запис № 296 від 09 серпня 2007 року, після реєстрації розірвання шлюбу, прізвище дружини [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 314212, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, 20 березня 2013 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] Кіт і [PERSON], про що свідчить актова запис № 100, після укладання шлюбу, прізвище дружини [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із довідок, складених головою КСН «Азовец», за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При цьому [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою з липня 1998 року, [PERSON] та [PERSON] з січня 2014 року, а [PERSON] з травня 2014 року (а.с.15;17). Аналогічні обставини містить довідка складена житловою організацією ЖКП «Азовжитлокомплекс» 23 листопада 2015 року (а.с.16). Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Як вбачається із актів, які були складені на підставі опитування сусідів [PERSON] (проживає [INFO]), [PERSON] (проживає [INFO]), [PERSON] (проживає [INFO] квартира 4,5) відповідачі [PERSON] і [PERSON], не проживають за зазначеною адресою з січня 2014 року; [PERSON], не проживає за зазначеною адресою з травня 2014 року; [PERSON], не проживає за зазначеною адресою з липня 1998 року, тобто з моменту продажі спірній квартири (а.с.18-19). З боку позивача суду надана нотаріально посвідчена заява про дачу дозволу колишній дружині [PERSON] зі сторони [PERSON] на виїзд з України на постійне місце проживання за кордон до Королівства Саудовської Аравії, з неповнолітньою дочкою [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 65 (а.с.20). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви, [PERSON] надав свою згоду на виїзд його неповнолітньої доньки [PERSON] для поїздки за кардон до Королівства Саудовської Аравії, Російської Федерації, усіх країн-учасниць Шенгенської угоди та усіх країн Світу на період з 01 лютого 2014 року по 07 квітня 2016 року (включно) у супроводі матері [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 66 (а.с.8). Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі, не прибувши до судового засідання, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою 1 будинку 76 по вулиці Панфілова в місті Маріуполі, тим самим по суті задовольнити позовні вимоги в даній частині.

Outcome: approved