Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в обґрунтування уточненого позову послався на те, що 06 лютого 2012 року, коли він працював у відповідача, з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав важку черепно-мозкову травму, у звязку з чим йому було встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. Вважає, що саме за вини відповідача, адміністрація якого не забезпечила його здоровими та безпечними умовами праці, його здоровя було пошкоджено, чим йому було завдано моральної шкоди: внаслідок травмування він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури та лікування, чим було порушено нормальні життєві звязки, він позбавлений реалізувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у звязку із загальною слабкістю, втомою, постійними болями та фізичними стражданнями, тому просить суд у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача на свою користь 57600 грн. у відшкодування моральної шкоди. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява про те, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, відповідач, будучи повідомленим розгляд справи належним чином, у судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Як убачається з трудової книжки позивача, акту форми Н-1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом від 04.04.2012 року, акту розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 04.04.2012 року, 06 лютого 2012 рокуз позивачем, який працював у відповідача слюсарем черговим та з ремонту устаткування, на дільниці з сервісного обслуговування карєру ПАТ «ІнГЗК» стався нещасний випадок з причин невиконання посадових обовязків посадовими особами відповідача та невиконання позивачем вимог інструкції з охорони, внаслідок якого останній отримав закриту черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку 1 ступеню, переламу тімяної кістки та забою мяких тканин голови (а.с.8-28, 32, 33). Висновком медико-соціальної експертної комісії позивачеві з 01.09.2016 року встановлено 30% втрати професійної працездатності в звязку з трудовим каліцтвом та 3 групу інвалідності, позивач потребує медичного лікування (а.с.7). У звязку з отриманою травмою позивач був госпіталізований та неодноразово проходив стаціонарне лікування (а.с.29-31). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. ст. 1, 8, 16 Закону України «Про обєкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 року №2245 111, шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об'єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб'єкта господарської діяльності, у власності або користуванні якого перебуває об'єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб'єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки обєктів підвищеної небезпеки» ПАТ «ІнГЗК»є обєктом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 2371 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами), відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 3 та 5 своєї Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі згаданих вище актів форми Н-1 та Н-5, висновку МСЕК та медичних документів установлено, що саме у звязку з порушенням роботодавцем законних прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці настали негативні для нього наслідки у вигляді погіршення здоров'я, які, в свою чергу, потягнули за собою настання інвалідності третьої групи, втрату професійної працездатності на 30 відсотків та безперечно привели до моральних страждань позивача, тому суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є обґрунтованими. Вирішуючи питання про розмір матеріальної шкоди, суд ураховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадова особа якого порушила положення посадової інструкції та порушення самим позивачем правил охорони праці, глибину душевних страждань позивача, повязаних з таким станом його здоров'я, який не дає відчути себе повноцінним членом суспільства та примушує звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад його життя та потребує додаткових зусиль для його організації, тому суд визначає розмір моральної шкоди у 15000 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача без утримання податку з доходу фізичних осіб. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial