Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить суд: визнати транспортний засіб марки КІА модель ОРТІМА (номер кузова [NUMBER] ) державний реєстраційний номер [NUMBER] та депозитний вклад на суму 5000,00 доларів США, який відкрито і знаходиться в АТ «Акцент Банк», спільною сумісною власністю подружжя; виділити у власність [PERSON] автомобіль марки КІА модель ОРТІМА (номер кузова [NUMBER] ) державний реєстраційний номер [NUMBER] на загальну суму 140116,23 грн.; виділити у власність [PERSON] депозитний вклад на суму 5000,00 доларів США, що становить 141827,50 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі. У шлюбі дітей не має. За час спільного проживання з відповідачкою, за спільні кошти було придбано автомобіль марки КІА модель ОРТІМА, державний номер [NUMBER] , який зареєстровано на його ім`я та відкрито депозитний вклад на суму 5000,00 доларів США у АТ «Акцент Банк» на ім`я відповідачки [PERSON] . Він неодноразово пропонував відповідачці добровільно провести поділ спільного майна, оформивши угоду про поділ майна у нотаріуса. Ним був запропонований варіант поділу майна, а саме: за ним залишити у власності автомобіль, а відповідачці грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку. Однак, відповідачка відмовляється від запропонованого варіанту поділу майна та намагається зняти заощаджені грошові кошти та отримати право власності на автомобіль. Від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої просить здійснити поділ автомобіля марки КІА модель ОРТІМА (номер кузова [NUMBER] ) державний реєстраційний номер [NUMBER] між нею на [PERSON] та визнати за нею право власності на Ѕ частки автомобіля марки КІА модель ОРТІМА (номер кузова [NUMBER] ) державний реєстраційний номер [NUMBER] . Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.2015. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, ними був придбаний автомобіль марки КІА модель ОРТІМА, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Даний автомобіль було зареєстровано за відповідачем і він ним користується на даний час та доступу до нього в неї немає. Згідно даних сайту з продажу автомобіля «Авторіа», приблизна вартість автомобіля складає 320 000 грн. Ухвалою суду від 30.10.2020, забезпечено позов шляхом накладення арешту. Ухвалою суду від 16.11.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 01.12.2020, об`єднано цивільну справу № 489/6061/20 з цивільною справою № 489/5321/20. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення первісного позову не заперечує. Від зустрічного позову відмовляється. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Позивач в своєму позові зазначає, що в період перебування з відповідачкою у шлюбних відносинах, ними було придбано автомобіль марки КІА модель ОРТІМА, державний реєстраційний номер [NUMBER] та відкрито депозитний рахунок, на який заощаджено кошти на загальну суму 5000,00 доларів США. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , вбачається, що 03 серпня 2019 року здійснено реєстрацію автомобіля марки КІА модель ОРТІМА (номер кузова [NUMBER] ) державний реєстраційний номер [NUMBER] на [PERSON] . Згідно сертифікату відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу здійсненого Органом з оцінки відповідності ПП «АЄС Стандарт» від 01.08.2019 та Декларації [PERSON] поданої Одеській митниці ДФС від 01.08.2019, транспортний засіб КІА модель ОРТІМА, номер кузова [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , придбано у Грузії за 5100 доларів США, що еквівалентно 140116,23 грн. 08 січня 2020 року між Акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено Договір № N90.71.0000000844. Вклад «Стандарт Строковий» на 3 міс., відповідно до якого на ім`я [PERSON] відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] в Акціонерному товаристві «Акцент банк». Позивач в своєму позові зазначає, що на вказаному депозитному рахунку знаходяться грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США, які є спільним майном та заощаджувалися в інтересах сімї. Так, відповідно до вимог ст. 41 ч. 1 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ст. 2 ч. ч. 1, 3 та 4 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). У відповідності до положень ст. 57 СК України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, суд приходить до наступного. 25 березня 2021 року від [PERSON] надійшла заява про відмову від зустрічного позову до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Суд вважає можливим прийняти відмову позивачки за зустрічним позовом від позову, так як це не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та закрити провадження у справі. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved