Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача на його користь 272 000,00 грн. заборгованості за договором позики, 35 024,66 грн. 25% річних, 11 315,20 грн. інфляційних втрат, 22 792,11 грн. процентів за користування коштами за період з 16.12.2017 року по 21.06.2018 року, а також судові витрати у вигляді 3 411,31 грн. судового збору. Позов мотивує тим, що між ним [PERSON] та відповідачем [PERSON] 01.03.2016 року було укладено письмовий договір позики (розписки), згідно якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 272 000,00 грн., які відповідач згідно п.2 укладеного договору зобов`язувався повернути до 15.12.2017 року. Однак, в обумовлений в договір строк відповідач кошти не повернув та повернути їх в добровільному порядку відмовляється. Покликаючись на положення ст.625,1048 ЦК України та позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2129цс16, щодо відповідальності позичальника за несвоєчасне повернення суми позики, позивач вважає, що окрім основної суми боргу в розмірі 272 000,00 грн., з відповідача на його користь підлягає до стягнення інфляційні втрати станом на 21.06.2018 року в розмірі 11 315,20 грн., проценти за користування коштами за період з 16.12.2017 року по 21.06.2018 року в розмірі 22 792,11 грн., а також у відповідності до п.6 договору 35 024,66 грн. 25% річних. А тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомленмий про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Ухвалою судді від 13.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 08.04.2019 року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. Заслухавши думку представника позивача, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265,280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] 01.03.2016 року було укладено письмовий договір позики (розписки), згідно якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 272 000,00 грн. Згідно п.2 долученої до матеріалів справи копії розписки [PERSON] позичені кошти зобов`язувався повернути в строк до 15.12.2017 року (а.с.6). Оригінал розписки в судовому засіданні судом оглянуто. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України закріплено обов`язок позичальника повернути позику, згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо повернення позики в обумовлений в договорі строк не виконав. Повернути отриману від позивача позику в добровільному порядку відмовляється. А тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути основну суму боргу в розмірі 272 000,00 грн. У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором позики (п. 6) встановлено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю 25 % річних у випадку несвоєчасного повернення суми позики. Зважаючи на те, що відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення позики позивачу не виконав, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 11 315,20 грн. інфляційних втрат станом на 21.06.2018 року (момент звернення до суду), а також 35 024,66 грн. 25% річних за період з 16 грудня 2017 року по 21 червня 2018 року (272 000,00 грн.*0,25/365 днів*188 днів), розрахунок яких доданий до матеріалів справи і суд вважає, що такі розраховано у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має граво на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір гоцентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного гінку України. Як вбачається з аналізу змісту укладеного між сторонами договору позики таким розмір процентів не встановлений, відтак він визначається на рівні облікової ставки НБУ. А тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 22 792, 11 грн. розмір процентів за користування коштами за період з 16.12.2017 р. по 21.06.2018 р. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та підставним, а відтак такий задовольняє. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3 411,31 грн.

Outcome: approved