Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем 14.12.2007 був укладений кредитний договір 106281-SOGL, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 8 100 доларів США на термін до 11.12.2009, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Як зазначається позивачем при зверненні до суду позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі 8100 доларів США. Втім, на порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦПК України відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. В 2013 році банк скористався своїм правом на стягнення заборгованості в примусовому порядку та звернувся до суду. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2014 позовні вимоги банку були задоволені та ухвалено стягнути з відповідача -1 та відповідача-2 заборгованість за кредитом у розмірі 50 414,57 грн. Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.03.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 02.02.2014 було залишене без змін. 09.12.2014 рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено частково стягнення заборгованості з відповідача та у задоволенні позовних вимог з поручителя [PERSON] відмовлено. Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17.06.2015 було залишене без змін. Позивачем зазначається, що з моменту ухвалення судом рішення (рішення від 09.12.2014) відповідач своїх зобов'язань не виконував та лише 28.08.2015 сплатив на корить позивача грошову суму заборгованості, яка була зазначена в рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014. Позивач також звертає увагу на те, що на той момент, коли була здійснена оплата, кредитний договір не був розірваний, не був виконаний в повному обсязі та був чинним, а тому за період з 15.04.2013 по 17.05.2018 всі пункти кредитного договору діяли, включаючи пункт щодо нарахування відсотків ті інших платежів за користування кредитом. На переконання позивача у відповідача за період з 15.04.2013 по 17.05.2018 виникла заборгованість у розмірі 3 864,45 доларів США, яка складається з наступного: 3 671,34 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, які нараховані з 15.04.2013 по 17.05.2013; 9,54 доларів США - штраф (фіксована частина); 183,57 доларів США - штраф (процентна складова). Про стягнення даної суми з відповідача у позові й заявлено відповідну вимогу. Представник позивача не скористався право брати участь в судових засіданнях. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, в окремо поданій заяві через свого представника просив розглядати справу у його відсутність. Разом з тим, в наданому на позовну заяву відзиві відповідач зазначив, що даний позов є завідомо безпідставним, таким, що поданий позивачем на підставі недостовірних доказів, зловживаючи процесуальними права з метою введення суду в оману. Відповідачем зазначається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 по справі №199/5052-13-ц було стягнуто заборгованість за кредитним договором №106281-SOGL від 14.12.2007 в сумі 50918 грн. 72 коп.; було відкрите і закрите 18.09.2015 примусове виконавче провадження №48625967 по виконавчому листу №199/5052/13-ц, виданому 20.08.2015 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, у зв'язку з повним виконанням рішення суду. З відповідача було стягнуто всю суму не за власним бажанням, а примусово. 30.11.2015 відповідач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами проприпинення договорів застави по кредитному договору №106281-8061 від 14.12.2007 р. у зв'язку із належним виконанням основного зобов'язання. 03.02.2016 по справі №201/16079/15-ц рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська його позовні вимоги задоволені. 29.03.2016 апеляційним судом Дніпропетровської області апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду від 03.02.2016 залишено без змін, зауваживши , що судами надавалася можливість банку довести начебто його заборгованість, але він не зміг. Відповідачем зазначається, що на протязі 2016 - 2017 р.р. ПАТ КБ «ПриватБанк» двічі намагався стягнути неіснуючу заборгованість за цим кредитним договором через орган державної виконавчої служби по виконавчим написам нотаріусів та рішеннями Жовтневого та Індустріального судів м. Дніпропетровська по справам 201/15282/16-ц та 202/6693/17 (відповідно) визнані виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2016 та через порушення нотаріусами норм Закону «Про нотаріат». Відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом між позивачем та відповідачем 14.12.2007 був укладений кредитний договір 106281-SOGL, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 8 100 дол. США на термін до 11.12.2009, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 у справі №199/5052/13-ц (2/199/3165/14) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 414 гривень 57 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 20 564 гривні 02 копійки, заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 211 гривень 78 копійок, штрафи - 2 638 гривень 77 копійок, а також 504 гривні 15 копійок витрат у справі, а всього 50 918 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот вісімнадцять) гривень 72 копійки. Вказаним судовим рішенням (набрало законної сили 16.02.2015 р.) було встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 14.12.2007 року була укладена кредитна угода №106281-SOGL про надання кредиту в розмірі 8100 доларів США зі строком погашення до 11.12.2009 року та сплатою 15% річних за користування кредитом. Для забезпечення зазначених зобов'язань 14.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки №№106281-SOGL-3, згідно з умовами якого остання зобов'язалась нести відповідальність перед банком солідарно з [PERSON] по кредитному договору №106281-SOGL від 14.12.2007 року. Відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, та своєчасно не повернув позивачу кредитні кошти та не сплатив відсотки. Даним судовим рішенням встановлено, що заборгованість по кредиту та відсоткам в розмірі 50 414,60 грн. визначена станом на 14.04.2013 р. 28 серпня 2015 р. [PERSON] сплатив стягнуту судом заборгованість, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 18.09.2015 (ВП №48625967); згідно з даною постановою державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 20.08.2015 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 50 918,72 грн., закінчене на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору від 14.12.2007). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 82 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 82 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Втім, обов'язок доказування наявності підстав для стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором від 14.12.2007 та неустойки за період з 14.04.2013 по 17.05.2018 не виконаний. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Судом в даній справі встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач, укладаючи кредитний договір 14.12.2007 р., погодили такий строк кредитування: не пізніше 11.12.2009 р. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2014 стягнуто з [PERSON] заборгованість за даним кредитним договором, визначену станом на 14.04.2013 р. та в розмірі 50 414,57 грн. Сума в розмірі 50 918,72 грн. сплачена відповідачем в повному обсязі та виконавче провадження закінчене. Таким чином, нарахований в даній справі позивачем розмір процентів та штрафів за період з 15.04.2013 по 17.05.2018 в розмірі 3 864,45 доларів США (складається з наступного: 3 671,34 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, які нараховані з 15.04.2013 по 17.05.2013; 9,54 доларів США - штраф (фіксована частина); 183,57 доларів США - штраф (процентна складова)) не є таким, що нарахований позивачем у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, а є таким, що нарахований як проценти за кредитом, та неустойка, тоді як нарахування процентів за кредитом та неустойки повинно бути припинено, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. Судові витрати підлягають покладенню на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed