Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 01 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, посилається на те, що цим договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, а відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомлений, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не поінформує іншу про припинення дії договору, то він автоматично лонгується на такий же строк. Оскільки станом на 31 липня 2015 року у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 3367,06 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 284,88 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 885,65 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 1560 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 136,53 грн., то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 1218 грн. витрат по оплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги, просить суд розглянути справу без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а також стягнути з відповідача на його користь понесені витрати по оплаті судового збору та опублікування у пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, хоча про місце й час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування у пресі оголошення про його виклик, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану справу в заочному порядку на підставі наявних у ній письмових доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, з кредитного договору без номера від 01 червня 2012 року вбачається, що в цей день між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, за яким останній отримує в кредит гроші в сумі 300 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Із заяви [PERSON] від 01.06.2012 р. вбачається, що він згоден, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг (надалі Умови), а також Тарифами банку, становить укладений між ним та банком кредитний договір, і зобов'язується своєчасно погашати кредит (а.с. 5). Надання кредиту у вигляді ліміту на платіжну карту - це окремий вид користування коштами, наданими в кредит. Із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором без номера від 01.06.2012 р., наданого позивачем, вбачається, що останній платіж в сумі 200 грн. відповідач сплатив 24 вересня 2012 року, а станом на 31.07.2015р. загальна заборгованість за цим кредитним договором становить 3367,06 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 284,88 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 885,65 грн.; заборгованість за комісією за користування кредитом - 1560 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 136,53 грн. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. А статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк (а.с. 19). Відповідачем не надано доказів про те, що дія вищевказаного кредитного договору за його ініціативою та у спосіб передбачений п.1.1.7.12 Умов була припинена, тому суд вважає, що кредитний договір від 01.06.2012 р., укладений між сторонами, діє з часу його укладення й по теперішній час. Крім того, пунктом 2.1.1.7.6 вищезгаданих Умов передбачено, що за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 27). Така домовленість сторін цього договору не суперечить положенням ст. 549 ЦК України та не свідчить про подвійну відповідальність за одне й те саме правопорушення. Таким чином, фіксована та процентна частина штрафу є складовими передбаченої договором санкції і один одного не взаємозамінюють. Відповідно до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, і якщо договором встановлений обов'язок повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини банк вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконав умов договору і кредит не повернув та не надав суду доказів, що ставив питання про визнання недійсними окремих положень договору й не оспорював розрахунок заборгованості, то вимоги банку щодо стягнення заборгованості, в т.ч. і по комісії, підлягають задоволенню у повному обсязі. Також відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 243,6 грн. судових витрат по оплаті судового збору, а не 1218 грн., які були сплачені при поданні позову, виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом 31 серпня 2015 року, про що свідчить відмітка в поштовому відправленні (31.10.2015 р.). А згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка була чинною на час подання позову за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше ніж 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто, 243,6 грн. Крім того, судом встановлено, що за опублікування в газеті «Урядовий кур'єр» (№202, 30.10.2015 р.) оголошення про виклик [PERSON] в судове засідання позивачем було сплачено 420 грн., тому відповідно до вимог ст.ст. 79,86 ЦПК України ці витрати необхідно стягнути на його користь з відповідача. На підставі ст.ст. 526 - 527, 530, 651, 654, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved