Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в м. Кривому Розі, на грошові заощадження, що знаходяться в Ощадній касі №7714/012 м. Кривого Рогу на рахунку [NUMBER] на ім'я [PERSON] та на приватизаційний майновий сертифікат серії [NUMBER], який розміщений на особовому рахунку [NUMBER] у ВАТ «Дніпронафтопродукт» на ім'я [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому та його матері [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1994 року на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] в м. Кривому Розі. Разом з тим, [PERSON] за життя мала грошові заощадження в розмірі 4748 карб. 79 коп., що знаходились на збереженні в Ощадній касі №7714/012 в м. Кривому Розі на рахунку [NUMBER], та приватизаційний майновий сертифікат серії [NUMBER], вартістю 1050000 карбованців, який був розміщений на особовому рахунку [NUMBER] у ВАТ «Дніпронафтопродукт» та який відповідно до договору доручення [NUMBER] від 29.05.1995 року [PERSON] передала КБ «Приватбанк» з правом розпорядження та керування акціями та грошовими коштами. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки зазначеної квартири, вказаних грошових заощаджень та приватизаційного сертифікату, однак він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позаяк проживав у зазначеній квартирі до смерті матері та продовжив у ній проживати і після її смерті, а тому вважав, що фактично прийняв спадщину. Наприкінці 2005 року позивач все ж таки звернувся до нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], однак отримав відмову та йому було рекомендовано звернутися до суду. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідачі, кожен окремо, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1994 року [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] в м. Кривому Розі (а.с.6). Разом з тим, згідно ощадної книжки на ім'я [PERSON], остання за життя, мала грошові заощадження в розмірі 4748 карбованців 79 коп., що знаходились на зберіганні в Ощадній касі №7714/012 в м. Кривому Розі на рахунку [NUMBER] (а.с.8-9). Окрім того, згідно квитанції №31 [PERSON], за життя, отримала приватизаційний майновий сертифікат серії [NUMBER], вартістю 1050000 карбованців, розміщений на особовому рахунку [NUMBER] у ВАТ «Дніпронафтопродукт», який вона відповідно до договору доручення [NUMBER] від 29.05.1995 року, укладеному між нею та КБ «Приватбанк» передала КБ «Приватбанк» з правом розпорядження та керування акціями та грошовими коштами (а.с.10-11). [PERSON] є матір'ю позивача, що підтверджується Свідоцтвом про його народження (а.с.15). [INFO] року [PERSON] померла. (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки зазначеної квартири, вказаних грошових заощаджень та приватизаційного сертифікату. Отже, розглядаючи пред'явлені позовні вимоги суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Так, у зв'язку з тим, що судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками про інший розмір часток в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм квартири [ADDRESS] в м. Кривому Розі, суд доходить висновку, що частка кожного із співвласників у цій квартирі є рівною та складається із 1/2 її частки. Однак, позивач не звертався до нотаріальної контори з приводу прийняття зазначеної спадщини, оскільки проживав у вказаній квартирі до смерті матері та продовжив у ній проживати і після її смерті (а.с.17-19), а тому вважав, що фактично прийняв спадщину у вигляді 1/2 частини вказаної квартири. Разом з тим, аналогічно він вступив у права спадкування на грошові заощадження та приватизаційний майновий сертифікат, а відтак він уважав, що фактично прийняв всю спадщину, що відкрилась після смерті його матері. Наприкінці 2005 року позивач, як спадкоємець першої черги після смерті матері, все ж таки звернувся до нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], однак йому було запропоновано зібрати певні документи та звернутись до суду. Відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України 2004 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Судом установлено, що позивач фактично вступив у володіння зазначеною спадщиною одразу після смерті своєї матері, тобто фактично прийняв її та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, тому суд уважає, що до даних цивільних відносин також повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, а саме положення його статей 548 та 549, згідно з якими для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, судом установлено, що позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги після матері, прийняв вказану вище спадщину, оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном та зробив це протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved