Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він зі своєю дружиною та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . На даний час позивач з дружиною є інвалідами. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується відомостями Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.08.2019р. З 2012 року відповідач у спірній квартирі не мешкає, комунальні послуги не сплачує, перебуває у ДУ «Харківський слідчий ізолятор». У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем не може сплачувати за відповідача комунальні послуги та отримати субсидію. Позивач та третя особа у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2012 р., за реєстровим №507, [PERSON] належить 39/100 частин квартири [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 20.09.2002р., за реєстровим №2996, [PERSON] належить 61/100 частинаквартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з довідки з реєстру територіальної громади м.Харкова за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач, [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає протягом більш ніж одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного і

Outcome: approved