Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. 01 листопада 2008 року між Концерном МТМ в особі філії Концерну МТМ Ленінського району та [PERSON] був укладений договір № 102055 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Позивач в період з грудня 2013 року по лютий 2014 року, квітень 2014 року відпустив відповідачу теплову енергію на суму 2320,42грн. Теплова енергія відпускалась на викуплене нежитлове приміщення підвалу для використання під офіс, що знаходиться м. Запоріжжя, вул. Лобановського, 7, пр.97. Але відповідачем оплата за спожиту енергію сплачена частково, у звязку з чим має заборгованість за вищезазначений період в розмірі 1058,88грн. У звязку з простроченням [PERSON] виконання зобовязання, позивач вважає, що він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення від простроченої суми, що становить 405,44грн., а також 3% річних за весь період порушення грошового зобовязання складає 58,44грн. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати, у звязку зі зверненням із позовом до суду, у вигляді судового збору, в розмірі 243,60грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що на сьогоднішній день нежитлове приміщення, куди поставлялась теплова енергія ним продано. Для продажу цього приміщення ним були сплачені всі борги виставлені Концерном МТМ на підставі судового наказу. Вважає, що позивачем борг розрахований необґрунтовано, але надати квитанції про погашення заборгованості не має змоги у звязку з відсутністю у нього квитанцій. Вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, відповідно до якого основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року за № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України, згідно аналізу тексту яких, «Споживач» теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; або яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії є - своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Також, ст.25 ЗУ «Про теплопостачання» визначається, що у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк, що встановлений законом, договором. В судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2008 року між Концерном «МТМ» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102055. Згідно п.1.1 зазначеного договору позивач взяв зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач, тобто відповідач по справі, взяв обов'язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку встановленими умовами цього Договору і додатками до договору, що є його невід'ємними частинами. Відповідно до умов Договору постачання теплової енергії здійснювалось в викуплене нежитлове приміщення підвалу для використання під офіс по вул.Лобановського, 7, яке згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 12609662 від 22.11.2006 року виданого ОП ЗМБТІ належить [PERSON]. Розділом 6 Договору визначений порядок розрахунку за надання послуг. Згідно з п. 6.2-6.4 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків відповідача з позивачем є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобовязаний до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Згідно п. 6.7. Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. 2-А, документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну. Споживач, згідно п. 6.7.1. Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі пяти днів з дати отримання. В разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.7.2. Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. [PERSON] заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув, тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими Позивачем до оплати за відповідні періоди. Позивачем були зроблені помітки на актах згідно п. 6.7.2 Договору. Таким чином акти вважаються погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків. Позивач у період з грудня 2013 року по лютий 2014 року, квітень 2014 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у нежитлове приміщення пр.97 по вул. Лобановського, 7 на загальну суму 2320,42грн., які станом на час звернення з позовом до суду не сплачені, що було встановлено під час розгляду справи. Щодо заперечень відповідача про погашення заборгованості, судом було встановлено, що 15 лютого 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ згідно якого з відповідача стягнута заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за січень, лютий, березень та листопада 2011 року в розмірі 1058,88грн., яка відповідачем сплачена, згідно письмових доказів наданих під час розгляду справи. Отже відповідачем заборгованість була сплачена за інший період часу, ніж той, який зазначає позивач при зверненні із позовом до суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, аналізуючи надані у сукупності докази, суд вважає, що заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а таму, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за надані послуги - 1058,88грн., індекс інфляційні за весь час прострочення зобовязання 405,44грн., три відсотки річних від простроченої суми 58,44грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у звязку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у звязку із зверненням із позовом, а також судовим наказом до суду в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved