Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона працювала на посаді начальника відділу кадрів Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради з січня 2012. Наказом від 08.05.14 № 36-к/тр позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. 01 грудня 2015 року Апеляційний суд Херсонської області виніс рішення, яким визнав звільнення позивача з роботи незаконним і скасував наказ КП «ХБТІ» ХОР від 08.05.14 № 36-к/тр. Датою звільнення\~ позивача зазначено 01 грудня 2015 року і змінив підставу звільнення на ст. 38 КЗпП України. До теперішнього часу, відповідачем не нарахована та не виплачена середню заробітну плату та компенсацію щорічної основної відпустки за час вимушеного прогулу. Просить суд з урахуванням уточнень стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 60368,61 грн. Та компенсацію основної відпустки у сумі 3470,54 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.03.2018 року провадження у справі вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про спрощене провадження на подачу відзиву на позовну заяву. Однак відзиву відповідачем на адресу суду не було надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді начальника відділу кадрів Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради з січня 2012. Наказом від 08.05.14 № 36-к/тр позивача було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. 01 грудня 2015 року Апеляційний суд Херсонської області виніс рішення, яким визнав звільнення позивача з роботи незаконним і скасував наказ КП «ХБТІ» ХОР від 08.05.14 № 36-к/тр. Датою звільнення\~ позивача зазначено 01 грудня 2015 року і змінив підставу звільнення на ст. 38 КЗпП України. Рішення набрало законної сили та є чинним. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.02.2016 року, рішення суду виконано фактично у повному обсязі. Однак на час розгляду спору у суді, відповідачем не нарахована та не виплачена середня заробітна плата та компенсація щорічної основної відпустки за час вимушеного прогулу. Стаття 116 КЗпП встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 23) з яким суд погоджується, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.04.2015 року по 15.09.2016 року, що складає 393 робочих дні, становить 60368,61 грн. Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 24) з яким суд погоджується, компенсація за невикористану відпустку розраховується за час оплаченого вимушеного прогулу з 29.04.2015 року по 15.09.2016 року складає 3470, 54 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved