Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить змінити розмір стягуваних аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , шляхом призначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовує тим, що між ним та відповідачем 27.02.2003 року було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2013 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина весь час проживала з відповідачем. 26 травня 2019 року він отримав по пошті постанову про арешт майна боржника, з якої дізнався, що відповідач звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, після чого він одразу звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про ознайомлення зі справою. Позивач вказує, що у своїй заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідач вказує на те, що він не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні та добровільно не сплачував аліменти, що не відповідає дійсності. Зазначає, що він допомагав матеріально утримувати дитину без судового рішення про стягнення аліментів. Відповідач вказує, що він на даний час має досить скрутне матеріальне становище, не має постійної роботи та займається невеликими підробітками. Зазначає, що Дніпровським районним судом м. Києва 10.10.2018 року видано судовий наказ у справі № 755/14843/18 яким стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Також позивач повідомляє, що офіційно він не працює, допомагає своїм літнім батькам, не має постійного доходу зі стабільним розміром, а отримуваний ним дохід є мінливим та має нерегулярний характер. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання та призначено справу до розгляду на 05.07.2019 року (а.с. 25). В судовому засіданні позивач позов підтримав та додатково пояснив, що він офіційно не працевлаштований, має невеликий щомісячних дохід від підробітків, утримує літніх батьків та має змогу сплачувати аліменти на дитину у розмірі, що не перевищує 2 000 грн. на місць Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що цілком розуміє можливості позивача зі сплати аліментів. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2003 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.04.2013 року (а.с. 17-17 зв.). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). 10 жовтня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд, серед іншого, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Звертаючись із позовом до суду про зміну розміру аліментів позивач посилається на його матеріальне становище та неможливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному судовим наказом. Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 143цс13 від 05.02.2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини на підставі наданих суду доказів, та визнаних сторонами обставин, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову у заявлених позивачем межах розміру стягнення аліментів, виходячи з наступного. Нормою частини 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», який з 01.07.2019 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 118 грн., та ті обставини, що неповнолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, на даний час не працює, медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, інші неповнолітні особи на утриманні позивача не перебувають та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, тому в сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина у розмірі по 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі та роз`ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, категорія справ про зменшення розміру аліментів не включена до визначеного законом переліку пільг щодо сплати судового збору. Відповідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 5).

Outcome: approved