Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що вона є власником житлового будинку № 124 по вул. Т.Шевченка в с.Телешівка Рокитнянського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 27.12.2007 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу за реєстровим № 2744. Зазначає, що у вказаному будинку є зареєстрованими лише відповідач у справі колишній власник [PERSON],[INFO]. Разом з тим, останній у будинку не проживає, місце проживання чи місце перебування відповідача йому не відоме. Просить визнати [PERSON],[INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку №124 по вул. Т.Шевченка в с.Телешівка Рокитнянського району Київської області. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, якою позов підтримує просить розглянути справу за її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи на разі неявки у судове засідання відповідача. Відповідач, будучи належним чином проповідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті судової влади України, зважаючи на відсутність даних про його фактичне місце проживання чи перебування, повторно в судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у своїй відсутності та відзиву на позов до суду не подав. Не направила у судове засідання свого представника, будучи належним чином повідомленим, і третя особа. За викладеного суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів у порядку заочного провадження, що узгоджується із положеннями ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним засобом на разі неявки в судове засідання всіх учасників справи у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку №124 по вул. Т.Шевченка в с.Телешівка Рокитнянського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 27.12.2007 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, за реєстровим № 2744. У вказаному будинку є зареєстрованим лише відповідач у справі колишній власник будинку [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконкомому Телешівської сільської ради Рокитнянського району Київської області № 628 від 31.10.2018 року . Членом сімї позивача відповідач не являється, у вказаному житловому будинку не проживає з 2008 року та не приймає участі у його утриманні, тоді як перешкод у користуванні жилим будинком позивач не чинив і не чинить. Точне місце проживання чи перебування відповідача залишається бути не відомим. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до\~положень статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним [PERSON] на праві власності житловим будинком № 124 по вулиці Т.Шевченка в с. Телешівка Рокитнянського району Київської області. Позов таким чином підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України понесені позивачем у справі судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. у відповідності до положень ст.\~141\~ЦПК України підлягають\~відшкодуванню на\~його користь\~у розмірі 704.80 грн.

Outcome: approved