Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд встановити факт прийняття матірю [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] у вигляді житлового будинку та господарчих споруд, які розташовані за адресою вул. Суворова, 4 в с. Малоянісоль, Володарського району, Донецької області. В судовому засіданні представник позивача в обґрунтування позовних вимог, зазначив, що батько [PERSON], на виділеній йому сільською радою земельній ділянці, в 1970 році побудував житловий будинок № 4 по вул. Суворова в с. Малоянісоль, Володарського району, Донецької області, в якому постійно проживав разом зі своєю сімєю, що підтверджується записами в погосподарських книгах Малоянісольскої сільської ради , де він зазначений головою будинку. Рішенням виконкому Малоянісольської сільської ради від 09.10.1996 року [PERSON], у приватну власність, була передана земельна ділянка загальним розміром 0,84 га, з яких 0,25 га для обслуговування зазначеного житлового будинку та 0,59 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по вул. Суворова,4 в с. Малоянісоль, Володарського району, Донецької області. На момент забудови , в сільській місцевості не вимагалась державна реєстрація збудованого будинку. 01.08.2002 року [PERSON] помер. Після смерті батька позивача фактично вступила в управління та володіння спадковим майном( будинком) мати позивача [PERSON] яка як дружина проживала в будинку на момент смерті [PERSON] та після його смерті. Тому вони не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За життя мати позивача намагалась через БТІ оформити право власності на будинок, але ж їй було відмовлено 03.09.2014 року [PERSON] померла.На момент смерті матері , він проживав разом з нею в спірному будинку, а тому не пропустив строк на прийняття спадщини. Із-за відсутності у [PERSON] правовстановлюючих документів на будинок позивач позбавлений можливості прийняти спірний будинок у спадщину нотаріально і вимушений звертатись до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння № 4 по вул. Суворова в с. Малоянісоль, Володарського району, Донецької області. При тому, що інші його брати не проживали разом з матір»ю на момент її смерті та не звертались до нотаріальної контори про прийняття спадщини, то вони втратили право на спадщину.А тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати просив покласти не на відповідачів а на нього.\~\~\~\~\~ Відповідачі в судове засідання не зявились , але ж залишили заяви в яких визнали позов і просили суд розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши наявні в справі докази , судом встановлене наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-НО № 287717 від 03.12.1976 року [PERSON] народився 09.10.1976 року. Батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько «Мануілов Георгій Іванович», мати «Мануілова Лідія Олександрівна». Відповідно до довідки Малоянісольської сільської ради № 1025 від 12.11.2015 року [PERSON], [INFO], згідно даних погосподарських книг, з 1968 року і по день смерті 01.08.2002 року був головою домогосподарства. Згідно рішенням виконкому Малоянісольської сільської ради № 39 від 09.10.1996 року та довідки Малоянісольської сільської ради, Володарського району, Донецької області № 773 від 05.10.2015 року [PERSON], у приватну власність, була передана земельна ділянка загальним розміром 0,84 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,59 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по вул. Суворова,4 в с. Малоянісоль, Володарського району, Донецької області. (а.с.14-16) Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 016056 від 15.03.2005 року [PERSON] 01.08.2002 року помер. (а.с. 7) Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 784580 від 05.09.2014 року [PERSON] померла 03.09.2014 року. Згідно довідки Малоянісольської сільської ради, Володарського району Донецької області № 783 від 06.10.2015 року [PERSON] з 2005 року зареєстрований в [INFO]. (а.с.8). Згідно технічного паспорту на житловий будинок від 14.03.2011 року вбачається, що спірний житловий будинок був збудований в 1970 році. Згідно довідки відділу містобудування та архітектури Володарської райдержадміністрації № 144 від 10.11.2015 року жилий будинок та господарчі будівлі, розташовані по вул. Суворова, 4 в с. Малоянісоль, Володарського району, Донецької області відповідають містобудівним вимогам згідно ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень». Відповідно до довідки Володарського РВ ГУ ДСНС України у Донецькій області ї домоволодіння № 4 по вул. Суворова в с. Малоянісоль відповідає протипожежним нормам. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також при втраті документа, який засвідчує право власності. Як уже зазначалось, із досліджених в суді доказів вбачається, що спірний будинок був збудований в 1970 році, а тому правовідносини щодо отримання права власності на цей будинок регулюються ЦК УРСР 1963 року, ст. 86 якого передбачала, що право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. На момент коли був збудований будинок, в 1970 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, могло бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Таким чином, суд, виходячи із ,встановленого порядку який був чинним на час завершення будівництва в 1970 році, вважає, що [PERSON] набув права власності на спірний будинок , збудувавши його на виділеній йому в постійне користування під забудову земельній ділянці, який було внесено в погосподарьску книгу Малоянісольської сільської ради Володарського району Донецької області, яка на той час була особливою формою статистичного обліку. Йому ж за життя була передана в приватну власність земельна ділянка для обслуговування зазначеного будинку. А тому, на момент смерті [PERSON] зазначений будинок входив до складу спадщини. На підставі досліджений доказів судом встановлено, що дружина [PERSON] [PERSON]О, проживаючи в спірному будинку після смерті спадкодавця , в розумінні ст.549 ч1 п1 ЦК УРСР 1963 року, прийняла спадчину ,фактично вступивши в управління та володіння спадщиною, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] у виді спірного житлового будинку. Але спадкоємиця не оформила свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку. При тому , судом встановлено що ст. 560, 561 ЦК УРСР в редакції 1963 року встановлене право, а не обовязок спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину та нормами цих статтей, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця [PERSON] права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після її смерті, яка не одержала свідоцтва про право на спадщину та не здійснила його державної реєстрації. На момент смерті [PERSON] позивач постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, протягом 6 місяців після відкриття спадщини не відмовлявся від спадщини, а тому відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину. Проте спадкоємці не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Судові витрати по справі складаються із судового збору, який становить 1208 грн щодо вимог майнового характеру про встановлення права власності за первісним позовом, який визначений як 1% від ціни позову, що становить 120800 грн ( оціночна вартість спірного будинку на момент звернення до суду). Позивачем при зверненні до суду сплачено 811 гривень. В подальшому уточнюючі свої позовні вимоги, позивач збільшив іх, звернувшись з додатковою вимогою про встановлення факту прийняття спадщини його матір»ю [PERSON] після смерті її чоловіка та батька позивача [PERSON] Враховуючи, що ці вимоги заявлені в позовному провадженні, то судовий збір складає 487.20грн., які не були сплачені при зверненні до суду з уточнюючою позовною заявою. Таким чином судовий збір по справі складає 1695.20грн. Відповідно до ст..88 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволених вимог, але ж позивач просив суд покласти судові витрати на нього, а не стягувати з відповідачів, а тому з позивача на користь держави слід достягнути 884.20 грн.

Outcome: approved