Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який доповнив та просить визнати недійсним договір позики грошей на суму 525\~000 гривень укладений 01 грудня 2008 року між позивачем ТОВ «Еталон-К» та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстрований № 2608; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525\~000 гривень укладений 09 червня 2010 року, між позивачем ТОВ «Еталон-К» та відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 827, також просить визнати за позивачем ТОВ «Еталон-К» право власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 635368163251. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2008 року він є власником нежитлової будівлі площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, і 13 травня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно оновлено запис про реєстрацію права власності позивача на вказану нежитлову будівлю. Частина приміщень вказаної нежитлової будівлі здається позивачем в оренду третій особі по справі ТОВ «ТМ «Жираф». 11 грудня 2015 року відповідач [PERSON] зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, і її представник висунув вимоги до третьої особи про переукладення договорів оренди та здійснення оплати на користь [PERSON], як нової власниці. Внаслідок зазначених обставин у грудні 2015 року, позивачу стало відомо, що 01 грудня 2008 року між позивачем, від імені якого на підставі Статуту та протоколу № 4 зборів засновників від 26 червня 2008 року діяла директор [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошей, за умовами якого [PERSON] повинен передати позивачу грошові кошти у сумі 525\~000 грн. строком до 01 червня 2009 року з умовою сплати щомісячних відсотків у розмірі 3,5 %. На забезпечення виконання вказаного договору позики між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано належну позивачу нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4. 12 квітня 2010 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 01 грудня 2008 року. 09 червня 2010 року між відповідачем [PERSON] та позивачем укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким предмет іпотеки нежитлова будівля площею 1090,30 кв. м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, перейшла у власність [PERSON] Позивач із вказаними договорами не згоден з наступних підстав. Так, при укладанні 01 грудня 2008 року договору позики грошей на суму 525\~000,00 гривень директор [PERSON] діяла від імені позивача без достатніх на те повноважень, оскільки за п. 11.5 статуту позивача, зареєстрованого 27 червня 2008 року, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50\~000,00 грн., що є підставою визнання вказаного договору позики недійсним, при цьому за даними бухгалтерського обліку позивача, його податковою звітністю позивач не отримував від [PERSON] грошові кошти у сумі 525\~000,00 грн. та не сплачував проценти за користування ними і вчинений з перевищенням повноважень договір позики від 01.12.2008 року позивачем схвалено не було. Крім того, при укладанні договору позики 01.12.2008 року [PERSON] діяв як фізична особа, а не як підприємець і укладений договір не відповідає Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за нормами якого фінансові послуги можуть надаватися фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підприємцями, а можливість надання окремих фінансових послуг не фінансовими установами, надається лише юридичним особам. Оскільки вчинений з перевищенням повноважень договір позики від 01 грудня 2008 року не було схвалено позивачем він є недійсним, і як наслідок недійсним є договір іпотеки від 01 грудня 2008 року укладений на забезпечення виконання договору позики. В силу недійсності договору позики і договору іпотеки, не спричиняє правових наслідків для позивача і договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525\~000,00 гривень, укладений 09 червня 2010 року, тому позивач звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності позивача, підтримала заявлені вимоги просила їх задовольнити з підстав викладених в позові, також просила поновити строк позовної давності посилаючись на те, що про існування оспорюваних договорів позивач дізнався у грудні 2015 року, коли до реєстру прав на нерухоме майно державним реєстратором було внесено запис про право власності на спірне майно за [PERSON] на підставі договору іпотеки від 01 грудня 2008 року та договору про задоволення вимог іпотеко держателя, при цьому при укладанні спірних договорів від імені позивача діяли неуповноважені особи, про що зазначено у позові, а тому позивачу не було відомо про їх укладання. До того, за договором позики грошові кошти в касу підприємства або на його банківський рахунок не надходили, що також вплинуло на обізнаність позивача про факт укладання договору позики грошових коштів, який є укладеним з моменту передачі грошових коштів. Відповідно до п. 10 договору позики грошових коштів його укладено у двох примірниках, один з яких зберігається у нотаріуса, а інший у позикодавця [PERSON] Тобто, у документах позивача, як юридичної особи, був відсутній примірник спірного договору позики. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким право власності позивача перейшло до іншої особи, відповідно до п. 5.9. договору також було укладено у двох примірниках для нотаріуса та іпотекодержателя [PERSON] Згідно п.п. 3.2, 5.2.1, 5.1, 5.3 договору про задоволення вимог іпотекодержателя [PERSON] була зобовязана припинити обтяження нерухомого майна (заборону відчуження та іпотеку), зареєструвати право власності та забезпечити використання обєкту нерухомості у відповідності до його цільового призначення. Фактично [PERSON] лише припинила існуючі обтяження майна іпотекою та забороною відчуження, а свої зобовязання щодо реєстрації права власності на майно та здійснення його утримання проігнорувала. Будь-яких актів про передачу нерухомого майна [PERSON] не складалось. До теперішнього часу нерухоме майно обліковується на балансі позивача, який несе тягар його утримання, оформив право оренди земельної ділянки для обслуговування спірної будівлі після укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Спірний нерухомий обєкт частково здається в оренду третій особі у справі ТОВ «Торгівельна мережа «Жираф», доходи від оренди спірного майна отримував позивач. У травні 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було перенесено запис щодо права власності позивача на спірне нерухоме майно. Будь-які обтяження іпотекою або забороною відчуження були відсутні. Таким чином, позивач не був обізнаний про укладання неуповноваженими особами від його імені спірних договорів, а відповідач [PERSON] свідомо припинила будь-які обтяження спірного майна негайно після укладання договору про забезпечення вимог іпотекодержателя, але ухилилась від обовязку з реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та обовязку з утримання нерухомого майна з метою приховування факту придбання спірного майна та уникнення можливих судових спорів до спливу строку позовної давності. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, у судовому засіданні проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити та застосувати строк позовної давності, який сплив, що у 2012 році. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подала суду письмові заперечення в яких просила в позові відмовити та застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна мережа «Жираф» [PERSON] в судовому засіданні щодо вирішення справи поклалась на розсуд суду, при цьому пояснила, що третя особа тривалий час орендує частину нежитлових приміщень за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа [PERSON], 4, і договори оренди принаймні останні роки укладала із ТОВ «ЕТАЛОН-К». Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідачів, представника третьої особи, дослідивши надані суду докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. З наданих суду доказів встановлено наступне. 01 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К», від імені якого на підставі Статуту ТОВ «ЕТАЛОН-К», протоколу № 4 зборів засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» від 26 червня 2008 року, діяла директор [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей на суму 525\~000,00 гривень посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстрований № 2608; за умовами якого [PERSON] передав позивачу грошові кошти у сумі 525\~000,00 грн. строком до 01 червня 2009 року з умовою сплати щомісячних відсотків у розмірі 3,5 %. На забезпечення виконання вказаного договору позики між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано належну ТОВ «ЕТАЛОН-К» нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, про що свідчить договір іпотеки від 01 грудня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 2610. 12 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 01 грудня 2008 року, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла на себе право вимоги і стала кредитором за договором позики грошей укладеного між [PERSON] та ТОВ «ЕТАЛОН-К»; вказане товариство прийняло у власність грошові кошти у розмірі 525\~000 гривень 00 коп., що складає із встановленого сторонами курсу 70\~000 доларів США, про що свідчить вказаний договір посвідчений 12 квітня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 489. 09 червня 2010 року між відповідачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 827, за яким предмет іпотеки нежитлова будівля площею 1090,30 кв. м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, перейшла у власність [PERSON] 11 грудня 2015 року право власності на нежитлову будівлю за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 827, про що свідчать Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Судом також встановлено, що 01 серпня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» придбало у Акціонерного товариства закритого типу Проектного конструкторсько-технологічного бюро «Електротехмонтаж» нерухомий обєкт нежитлову будівлю виробничо-складського приміщення літ. «А-1» загальною площею 1090,30 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, про що свідчить договір купівлі-продажу від 01.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], реєстровий № 2864. Акт приймання-передавання Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» нежитлової будівлі за адресою Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа [PERSON], 4, складено 01 квітня 2008 року, про що свідчить вказаний акт. 29 серпня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» зареєструвало право власності на нерухоме майно за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа [PERSON], 4, в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом № 20059462 від 29.08.2008 року. 13 травня 2015 року ТОВ «ЕТАЛОН-К» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було оновлено запис про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» права власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2008 року, про що свідчить [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2015 року. Судом також встановлено, що відповідно до пункту 11.5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К», нова редакція від 17 червня 2008 року, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50\~000,00 грн. Відповідно до протоколу № 4 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 26 червня 2008 року, вирішено про перерозподіл часток співвласників та про призначення на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, [PERSON] після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до протоколу № 8 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 16 січня 2009 року, вирішено про звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» [PERSON] та про призначення на посаду директора [PERSON]. Суду позивачем в якості доказів надані: відомість банківських виписок, що підтверджують надходження грошових коштів на банківських рахунках ТОВ «ЕТАЛОН-К» за період з 01.07.2008 року до 31.12.2008 року; виписки по рахунках за період з 01.07.2008 року до 31.12.2008 року; відомість прибуткових касових ордерів, що підтверджують надходження грошових коштів в касу ТОВ «ЕТАЛОН-К» за період з 01.07.2008 року до 31.12.2008 року, прибуткові касові ордери; технічний паспорт на нежитлову будівлю за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4. Представником відповідача в якості доказу суду наданий протокол № 7 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 25 листопада 2008 року, відповідно до якого засновники надали директору [PERSON] повноваження щодо підписання договору займу та договору іпотеки нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа [PERSON], 4. Відповідно до договору оренди нерухомого майна від 01 червня 2015 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговельна мережа «Жираф» орендує у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» нежитлове приміщення за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа [PERSON], 4, зі сплатою орендної плати 150\~000 гривень. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами. Главою 29 Цивільного Кодексу України визначенні положення захисту прав власності, а статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, у тому числі і права власності, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діяльності; волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з правилом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Відповідно ст. 91 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Відповідно до ст. 198 ГК України платежі за грошовими зобовязаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затверджено постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2004 р. за № 40/10320. Відповідно до п. 3.3. вказаного Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами затвердженої форми, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Відповідно до п. 3.10 Положення прибуткові касові ордери і квитанції до них мають заповнюватися бухгалтером чорнилом темного кольору чорнильною або кульковою ручкою, за допомогою друкарських машинок, компютерних засобів чи іншими способами, які забезпечили б належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну. У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин сторін по справі з урахуванням наданих доказів приходить до наступного. Позивач є юридичною особою, що діє на підставі Статуту, зареєстрованого 27 червня 2008 року, який є чинним на час розгляду справи. Від імені позивача в правовідносинах з третіми особами виступає директор, повноваження якого визначаються виключно Статутом (розділ 11 «Виконавчий орган товариства»). Призначення директора здійснюється зборами засновників та оформлюється відповідним протоколом. Судом встановлено, що при укладенні 01 грудня 2008 року із [PERSON] договору позики грошей на суму 525\~000 гривень, директор [PERSON], яка діяла від імені позивача, не мала повноважень на підписання вказаної угоди відповідно пункту 11.5 Статуту позивача, зареєстрованого 27 червня 2008 року, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50\~000,00 грн. Судом також встановлено, що такі дії директора не були схвалені позивачем, оскільки за даними бухгалтерського обліку позивача, його податковою звітністю він не отримував від [PERSON] грошові кошти у сумі 525\~000,00 грн. та не сплачував [PERSON] проценти за користування ними. Враховуючи, що договір позики грошей на суму 525\~000 гривень від 01 грудня 2008 року укладений між позивачем и ТОВ «ЕТАЛОН-К» та відповідачем [PERSON], вчинений представником ТОВ «ЕТАЛОН-К» з перевищенням повноважень і не схвалений самим позивачем, тому суд на підставі ч. 2 ст. 203 та ст. 241 ЦК України визнає недійсним договір позики грошей на суму 525\~000 гривень укладений 01 грудня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстрований № 2608. Оскільки суд визнав недійсним договір позики грошей, укладений на забезпечення вимог за цим договором позики грошей іпотечний договір від 01 грудня 2008 року, також є недійсним. Вирішуючи питання про недійсність договору позики грошей на суму 525\~000 гривень, що укладений 01 грудня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] А,М., суд враховує, що загальними зборами засновників позивача, відповідно до протоколу № 4 від 26.06.2008 року, який вказаний нотаріусом як підстава повноважень директора, засновники вирішили питання щодо призначення директором [PERSON] і жодних повноваження на укладання договору позики грошей чи договору іпотеки на його забезпечення не надавалось, при цьому суд звертає увагу на те, що на час складання протоколу № 4 від 26.06.2008 року позивач ще навіть не був власником нежитлових приміщень за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4., які він придбав 01 серпня 2008 року. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідачів на дані протоколу № 7 загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» від 25 листопада 2008 року, відповідно до якого засновники надали директору [PERSON] повноваження щодо підписання договору займу та договору іпотеки нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа [PERSON], 4, ставиться до нього критично, оскільки при посвідченні вказаного договору позики в тексті самого договору нотаріус не посилається на цей протокол, як підставу повноважень представника ТОВ «ЕТАЛОН-К». Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 09 червня 2010 року між відповідачем [PERSON] та позивачем, за яким предметом іпотеки є нежитлова будівля площею 1090,30 кв.м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа [PERSON], 4, за умовами якого вказана нежитлова будівля перейшла у власність [PERSON] у рахунок погашення боргу у сумі 525\~000,00 грн. також підлягає визнанню недійсним, оскільки при укладанні вказаного договору від імені позивача на підставі протоколу № 8 загальних зборів засновників позивача від 16 січня 2009 року діяв директор [PERSON], якому право укладати договір про задоволення вимог іпотекодержателя позивач не надавав, а цими загальними зборами він був тільки призначений директором, при цьому судом визнано недійсним договір позики грошей та похідний від нього іпотечний договір. Після укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя [PERSON] право власності на набуте нею майно не зареєструвала, спірне нерухоме майно перебувало у володінні позивача і 13 травня 2015 року позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було оновлено запис про реєстрацію свого права власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м., за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4. Відповідач [PERSON] відомості про право власності на нерухоме майно за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тільки 11 грудня 2015 року, тому є усі підстави вважати, що позивач про існування оспорюваних договорів, які порушують його право власності дізнався саме 11 грудня 2015 року, тому відсутні підстави вважити, що позивач пропустив строк позовної давності і відсутні підстави для застосування положень ст. 267 ЦК України про застосування строків позовної давності. Суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на нежитлову будівлю за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа [PERSON], 4, оскільки він є власником цієї будівлі за договором купівлі-продажу від 01.08.2008 року, і додаткового визнання за ним права власності за рішенням суду не потрібно. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягує у розмірі відповідно до задоволених вимог.

Outcome: partial