Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом 15.07.2016 р. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої до суду позивачем 29.06.2017 р., зазначив наступне. 12.12.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, на підставі якого [PERSON] передав [PERSON] 100 000 грн. із зобовязанням повернути їх до 01.03.2007 року. Цей договір було укладено у письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за №1359. У зазначений строк [PERSON] гроші не повернула, у звязку із чим позивач був вимушений звернутися до Комунарського райсуду м. Запоріжжя з позовом про стягнення боргу на підставі договору позики від 12.12.2006 року. Під час розгляду справи, з метою забезпечення позову, Комунарським райсудом було накладено арешт на майно [PERSON], а саме на квартиру №132, розташовану за адресою: м. Запоріжжя вул. Глісерна буд.20-А. Позивач зазначає, що у подальшому [PERSON], зловживаючи його довірою, з метою заволодіння його майном, під приводом виконання своїх зобовязань запропонувала подарувати йому 1/2 частину квартири №51, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, буд.10, щоб він відмовився від позову та зняв арешт з квартири по вул. Глісерній в м. Запоріжжя. Позивач вказує, що він погодився з даною пропозицією і відмовився від позову, в звязку з чим судом було знято арешт з вказаної квартири, що належала [PERSON] 08.04.2008 року, [PERSON], на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON], подарувала позивачу ? частку квартири [ADDRESS]. В подальшому [PERSON] шляхом обману, звернулася з заявою до приватного нотаріуса [PERSON] про нібито втрату правовстановлюючих документів на цю квартиру та отримавши дублікат правовстановлюючих документів, вдруге подарувала 1/2 частину квартири №51, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, буд.10, на той час своїй неповнолітній племінниці [PERSON], в інтересах якої діяли її батьки [PERSON] та [PERSON] (договір дарування від 04.08.2009 p., укладений [PERSON] і [PERSON] та засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1195). Позивач також зазначає, що за вищевказаним фактом шахрайства слідчим відділенням Коммунарського РВ ЗМУ УМВС України в області відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу за ст.190 ч.3 КК України. Вироком Комунарського райсуду м. Запоріжжя від 25.11.2011 року, який залишений без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2012 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні цього злочину. Позивач вказує, що після укладання договору дарування [PERSON] з племінницею [PERSON] і до цього часу - [PERSON] зареєстрована у цій квартирі, залишається в ній проживати, що свідчить про відсутність настання правових наслідків при вчиненні дарування. Договори про надання комунальних послуг до теперішнього часу залишаються укладеними з колишнім власником [PERSON] Позивач зазначає, що договір дарування 1/2 частини квартири №51, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, буд.10, укладений між [PERSON] та на той час неповнолітньою племінницею [PERSON], в інтересах якої діяли її батьки [PERSON] та [PERSON] - відповідно до вимог ст. 234 ЦК України - є фіктивним та недійсним. В звязку з вищезазначеним позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, визнати договір дарування від 04.08.2009 р., укладений [PERSON] і [PERSON], яку представляли її законні представники, який засвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1195 - недійсним з підстав фіктивності, скасувати державну реєстрацію права власності 1/2 частини квартири №51, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, буд. 10 за [PERSON], визнати право власності на 1/2 частину квартири №51, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, буд.10 за [PERSON] Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2018 р. позовні вимоги позивача задоволені повністю. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2018 р. вищезазначене заочне рішення суду скасовано, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник просили визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, оскільки позивач із сімейних обставин, які склались, не мав у період з 2009 р. по 2016 р. можливості займатись судовим оскарженням спірного договору, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували відносно задоволення позовних вимог, також просили застосувати позовну давність і відмовити в задоволенні даного позову. Свої заперечення відповідач також виклала у відзиві на позовну заяву, в якому зазначила наступне. В 2006 році вона працювала с [PERSON] та реалізовувала йому товар на території Росії. На кордоні їх товар був конфіскований. [PERSON] П Г. залякував та погрожував їй, а потім переконав заключити договір позики на суму 100000 грн. 12.12.2006 року був укладений договір позики з зобовязанням повернути гроші до 01.03.2007 року. Фактично [PERSON] грошей їй не давав, та договір позики був фіктивний. В серпні 2007 року вона повернула [PERSON]Г, 70000 дол.США. Оскільки повністю борг вона не змогла повернути, то [PERSON]Г звернувся до суду з позовом про стягнення грошей по договору позики та наклав арешт на квартиру в якій мешкала її мати. Для уникнення негативних наслідків 04.08.2009 року вона змушена була подарувати [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Вона також повідомила [PERSON], що другий власник квартири є неповнолітня Назімок А О. [PERSON]Г, запевнив її, що договір здійснюється для підстраховки, що він фіктивний, і що квартиру вона передавати йому не буде. Також вона передала [PERSON] 3000 дол.США і повністю розрахувалась. Повернути борг Бобух ГІ Г. їй допомогли мама та сестра [PERSON], яка продала своє житло. Оскільки вона повернула борг, [PERSON] не реєстрував нерухомість в БТІ та в держреєстрі. Нерухомість фактично не передавалась йому. В означеній квартирі [PERSON] як жила, так і живе по цей час. Таким чином договір дарування квартири між нею та [PERSON] був укладений з метою виконання боргових зобовязань по договору позики і є удаваним. 04.08.2009 року, майже через півтора року, вона подарувала 1/2 частину квартири [PERSON]О та передала нерухомість їй фактично. Остання мешкає та зареєстрована в подарованій квартирі. Про зазначений договір дарування Бобух П Г знав та не заперечував проти цього. Вироком Комунарського районного суду м Запоріжжя від 25 11.2011 року договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] м Запоріжжя між нею та [PERSON] визнано удаваним, та укладеним з метою виконання боргових зобовязань по договору позики. Судом встановлено, що відносини сторін є удаваними, та регулюються ст. 235 ГК України як угода, яку обидві сторони не здійснювали та не вдосконалювали. Предметом оцінювання доказів судом в кримінальному провадженні були всі три угоди: позики, та два договору дарування. Суд зробив зрозумілі та правильні висновки про удаваний договір дарування 1/2 частини квартири між нею та [PERSON] Вимоги [PERSON] про визнання права власності на спірну квартиру по договору дарування, який вже судом визнано удаваним - є безпідставними та незаконними. Позов позивача про повернення боргу був вирішений в кримінальному провадженні та задоволений. Вимоги позивача про визнання договору дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] від 04.08.2009 року укладеним між нею та [PERSON] недійсним, з підстав фіктивності - є також безпідставними. Договір не був фіктивним так як [PERSON] нерухомість дійсно отримала, використовує її по своєму наміру, зареєструвала її в державному реєстрі та зареєструвала нерухомість як місто свого мешкання. Довідки про укладення договору про надання комунальних послуг на її прізвище, не можуть свідчіть про фіктивність угоди, так як вона дійсно мешкає за цією адресою, за згодою [PERSON] Іншого житла вона не має, та несе витрати на його утримання. У 2010 році як пояснив Бобух П Г, йому стало відомо про угоду дарування 1/2 частини квартири між нею та [PERSON] Таким чином строк позовної давності почав обчислюватися з цієї дати. Додані докази поважності причин перебігу строку позовної давності, не свідчать про неможливість реалізувати своє право звернутися з позовом до суду. В звязку з чим позивач просить суд застосувати позовну давність у цій справі. Відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась шляхом надсилання на адресу її проживання судових повісток, які повернулись з причини «за закінченням терміну зберігання», з урахуванням положень ст.128 ЦПК України останні повідомлені про час, дату та місце слухання справи. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надавала. Суд, вислухав пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та інші докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Позивач звернувся до суду з клопотанням про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності для предявлення даного позову, оскільки в період з 2008 р. по 2016 р. склались певні сімейні обставини, внаслідок яких він не мав можливості займатись судовою процедурою по оспорюванню спірного договору дарування, а саме: хвороба батька позивача, внаслідок чого [PERSON] здійснював постійній догляд за ним, якого останній потребував, та смерть батька в серпні 2008 р.; погіршення в період з 2009 р. по 2011 р. психологічного стану та загального стану здоровя позивача внаслідок смерті рідного сина в липні 2009 р., здійснення в період з 2012 р. по теперішній час постійного догляду за рідною матірю та тестем, які внаслідок свого похилого віку та стану здоровя потребують стороннього догляду. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257\~ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що спірний договір був укладений 04.08.2009 р., з вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2011 р. вбачається, що [PERSON] дізнався про даний договір у вересні 2009 р. В суд позивач звернувся з даним позовом 15.07.2016 р., тобто з пропуском строку позовної давності. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд\~визнає поважними\~причини пропущення\~позовної давності,\~порушене право\~підлягає захисту. З наданих позивачем документів вбачається, що позивач внаслідок збігу певних тяжких життєвих обставин в період з 2009 р. по 2016 р. (смерть сина, погіршення стану здоровя позивача, здійснення ним догляду за хворою матірю та тестем, які потребували стороннього догляду), які були для позивача більш важливі, ніж оспорювання цього договору дарування в судовому порядку, не зміг у встановлені законодавством строки звернутись до суду з цим позовом. Дослідивши матеріали справи, суд визнає поважними причини пропущення позивачем позовної давності. В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.04.2008 року між\~[PERSON]\~та позивачем укладено договір дарування, за яким [PERSON]М передала безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частини квартири №51, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова (на даний час назва вулиці - Водограйна), буд. 10, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 16.07.2007 р. Договір дарування від 08.04.2008 р. посвідчений приватним нотаріусом\~\~Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №470). Відповідно до п. 11 цього Договору дарування прийняття дарунку обдарованим [PERSON] підтверджується прийняттям ним ключів від згаданої частки квартири та технічного паспорту цієї квартири. 04.08.2009 року між [PERSON] та неповнолітньою [PERSON], в інтересах якої діяли законні представники [PERSON],[PERSON], укладено договір дарування, за яким [PERSON]М передала безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частину квартири №51, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова (на даний час назва вулиці - Водограйна), буд. 10,\~яка належить\~їй на\~праві приватної\~власності на\~підставі договору\~дарування,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Запорізького\~міського нотаріального\~округу [PERSON]\~16.07.2007\~р.,\~дублікат якого\~виданий цим\~нотаріусом 16.07.2009\~р.\~Даний договір\~дарування від\~04.08.2009\~р.\~посвідчений приватним\~нотаріусом\~\~Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1195). Згідно п. 5 цього Договору дарування [PERSON] гарантує, що на момент посвідчення цього договору відносно відчужуваної ? частини квартири не укладено будь-яких договорів відчудження. Відповідно п. 6 цього Договору дарування [PERSON] та [PERSON], як представники Обдарованої [PERSON] повідомляють, що ключі та технічну документацію вищевказаної квартири отримали до підписання договору Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова (на теперішній час назва вулиці Водограйна) на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2007 р. та оспорюваного договору дарування від 04.08.2009 р., що підтверджується Витягом з Реєстру речових прав станом на 14.09.2017 р. Враховуючи, що [PERSON] станом на день укладення спірного договору дарування була вже співвласницею цієї квартири, ключі від неї та технічна документація вже були наявні в неї у розпорядженні. В судовому засіданні з пояснень сторін судом встановлено, що Обдарована за спірним договором дарування [PERSON] є племінницею Дарувальника [PERSON] Сторони не заперечували відносно даної обставини. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя 25.11.2011 р., який ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2012 р. залишений без змін, встановлені наступні обставини: «..12.12.2006 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики № 1359, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 гривень, які згідно укладеного договору остання зобов'язана була повернути до 01.03.2007 року. У зазначений строк [PERSON] грошові кошти [PERSON] в сумі 100 000 гривень не повернула. Після цього [PERSON] звернувся в районний суд м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу відповідно до договору позики № 1359 від 12.12.2006 року. В ході судового засідання [PERSON]М .з метою заволодіння чужим майном, зловживаючи довірою [PERSON], під хибним приводом виконання боргових зобов'язань, пообіцяла подарувати [PERSON] 1/2 частину квартири № 51, розташованої за адресою: м Запоріжжя, вул. Гаврилова, будинок № 10, на що останній погодився і від заявленого позову відмовився. 08.04.2008 року між [PERSON] і [PERSON], приватним нотаріусом [PERSON] був укладений договір дарування частини квартири № 51, розташованої по вул. Гаврилова, будинок № 10 у Запоріжжі, № 470, згідно з яким [PERSON] прийняв в дар від [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири. У зв'язку з сімейними обставинами у [PERSON] не вийшло вчасно зареєструвати право власності на раніше подаровану йому 1/2 частину квартири № 51, розташованої в будинку № 10 по вул. Гаврилова в г. Запоріжжя. У свою чергу [PERSON] свідомо знаючи, що [PERSON] не набув право власності і продовжуючи свої злочинні дії, звернулася із заявою про втрату правовстановлюючих документів до приватного нотаріуса [PERSON], яка діючи згідно Закону України «Про нотаріат», на підставі вищевказаної заяви видала [PERSON] дублікат правовстановлюючих документів, на підставі якого, [PERSON] отримала витяг з державного реєстру права власності і звернулася до приватного нотаріуса [PERSON], яка посвідчила договір дарування № 1195 від 04.08.2009 року на раніше подаровану 1/2 частину вищевказаної квартири [PERSON] і неповнолітньої [PERSON], від імені якої, як представники діяли [PERSON] і [PERSON] Внаслідок навмисне скоєних протиправних дій, [PERSON], шляхом зловживання довірою потерпілого [PERSON], заволоділа його майном, а саме грошовими коштами в сумі 100 000 гривень…» Даним вироком дії [PERSON]\~кваліфіковані за\~ч.\~3\~ст.\~190\~КК України,\~останню визнано\~винною у\~вчиненні даного\~кримінального правопорушення,\~в звязку\~з чим\~їй призначено\~покарання та\~присуджено до\~стягнення зі\~[PERSON]\~на користь\~[PERSON]спричинену матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн. - суми боргу за вищевказаним договором позики. З даного\~вироку суду\~та Інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно\~від 14.09.2017\~р. вбачається, що в період з 08.04.2008 р. по теперішній час позивач не зареєстрував у встановленому законодавством порядку своє право власності на ? частину вищезазначеної квартири, яке виникло на підставі вищевказаного договору дарування від 08.04.2008 р. Згідно довідки Сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області від 27.07.2016 р., місце проживання [PERSON] зареєстроване (з 2003 р.) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова (на теперішній час назва вулиці -Водограйна), б. 10, кв. 51. Відповідно до інформації ВАТ Запоріжжяобленерго, від 11.09.2017 р. згідно із якою договір з енергопостачальником та [PERSON] за адресою м. Запоріжжя, вул. Водограйна ([PERSON])[ADDRESS] укладено договір про користування електричною енергією 12.01.2009 року за №113302851, який діє і на теперішній час. З іншими особами договір на постачання електроенергії за даною адресою не укладався. Відповідно до інформації ТОВ Запоріжгаззбут від 30.08.2017 р. та інформації Регіональної газової компанії Запоріжгаз від 21.08.2017 р., за адресою: м. Запоріжжя, вул. Водограйна ([PERSON])[ADDRESS] особовий рахунок [NUMBER] відкрито на [PERSON], договір укладено із [PERSON] 19.06.2004 року і з іншими споживачами договір на постачання природного газу не укладався. Допитаний в судовому засіданні, за клопотанням відповідача [PERSON], в якості свідка [PERSON] зазначив, що є цивільним чоловіком [PERSON] Йому відомо, що [PERSON] подарувала належну їй частку квартири по вул. Гаврилова, 10/51, [PERSON], оскільки квартиру належну батькам останньої, по вул. Лепіка в м. Запоріжжі, продали з метою отримані кошти віддати за борги [PERSON] [PERSON] фактично прийняла дар у вигляді частки вищевказаної квартири, оскільки зареєструвалась та проживає в ній до теперішнього часу. Допитана в судовому засіданні, за клопотання відповідача [PERSON], в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є однокласницею відповідачки [PERSON], вони вже давно дружать. Їй відомо, що [PERSON] подарувала [PERSON] частину квартири, оскільки батьки останньої давали їй кошти, щоб віддати борги [PERSON] [PERSON] мешкає в цій квартирі. [PERSON] також мешкає в цій квартирі до теперішнього часу. Відповідно копії обмінної карти пологового будинку від 31.05.2018 р. (а.с.40 Т.2) місце проживання породіллі [PERSON] зазначено: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, б. 10, кВ. 51. \~ \~ \~ \~У вищевказаному вироку суду зазначено, що судом досліджена в якості доказу по справі, копія довідки виданої КП «ВРЕЖО №11» від 21.07.2009 р., згідно якої в квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова, б. 10, кв. 51, зареєстровані та мешкають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 9 зворотня сторінка). Також у даному вироку зазначенні наступні свідчення свідка [PERSON] (діяла як законний представник неповнолітньої Обдарованої [PERSON] під час укладення спірного договору) «…скориставшись їх безвихідним становищем, [PERSON] запропонував сестрі оформити на нього 1/2 частину квартири, і вона була змушена погодитися. Після чого, [PERSON] забрав документи з суду. Дана угода також носила фіктивний характер, так як потрібна була [PERSON] для підстраховки і вступати в право власності він не збирався. Через півтора року після оформлення договору дарування, вона запропонувала сестрі подарувати 1/2 квартири її дочки, на що остання погодилась…». На підставі даного вироку Комунарським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист №1-353/11 про стягнення вищезазначеної суми боргу зі [PERSON] на користь [PERSON]Постановою Комунарського ВДВС ЗМУЮ від 29.03.2016 р. вищевказаний виконавчий лист №1-353/11 повернений стягувачу [PERSON] в звязку з відсутністю у боржника [PERSON] майна та коштів, на які б можна було б звернути стягнення. Даний виконавчий лист повторно предявлений позивачем до виконання, що підтверджується копією постанови державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області [PERSON] від 20.08.2018 р. Суд критично ставиться до свідчень вищевказаних свідків [PERSON], [PERSON] відносно підстав укладення спірного договору дарування, оскільки вони спростовуються іншими доказами по справі, в тому числі вироком суду. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі\~ст.76 ЦПК України, \~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.1\~ст. 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Положення\~статті 204 ЦК\~встановлюють презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зі змісту частини першої\~статті 215 ЦК\~випливає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частинами першою та пятою ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державі і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно правового висновку Верховного суду України по цивільній справі №6-1873цс16 від 19.10.2016 р., для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому\~ її\~ прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. \~\~Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті\~234 ЦК України.\~\~\~ Судом встановлено, сторонам спірного договору дарування, які є родичами між собою ([PERSON] та [PERSON] в особі її батьків [PERSON], [PERSON]С.), під час його укладання 04.08.2009 р. було відомо про те, що подаровану частку вищевказаної квартири вже було відчужено [PERSON] шляхом укладання договору дарування від 04.08.2008 р. з [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], зі своїми батьками, мешкала в спірній квартирі, як її співвласниця, мала в розпорядженні ключі від неї та технічну документацію, ще до укладання спірного договору дарування. З цих же підстав остання і продовжує мешкати в цій квартирі до теперішнього часу. При цьому [PERSON], яка втратила право власності на цю квартиру у звязку з укладенням спірного договору дарування, не звільнила квартиру, залишається зареєстрованою у цій квартирі та фактично проживає до теперішнього часу. [PERSON] є споживачем комунальних послуг за даною адресою, що вказує на те, що остання фактично продовжує володіти та користуватись подарованим нею майном Дані обставини свідчать про відсутність настання правових наслідків, які обумовлені договором дарування та свідомий намір сторін спірного договору невиконання зобовязань цього договору. Враховуючи обставини встановлені вищевказаним вироком суду та обставини встановлені під час судового розгляду цього позову, суд приходить до висновку, що дії сторін спірного договору, під час його укладення були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до родича Дарувальника з метою позбавлення позивача можливості зареєструвати право власності на це майно та запобігання повторного накладення арештів на нього для забезпечення виконання боргових зобовязань, які виникли між [PERSON] та [PERSON] Таким чином встановлено, спірний договір дарування вчинено його сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином, тобто є фіктивним, в звязку з чим позовні вимоги про визнання спірного договору дарування недійним з підстав фіктивності та скасування державної реєстрації права власності 1/2 частини квартири №51, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гаврилова (на теперішній час назва вулиці - Водограйна), буд. 10 за [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про визнання права власності на вищезазначену частку квартири за позивачем, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. На теперішній час існує договір дарування цієї частки квартири, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] 08.04.2008 р., який є чинний, в судовому порядку не оспорюваний. Позивач, у разі набрання законної сили цього рішення щодо визнання спірного договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації права власності ? частини спірної квартири за [PERSON], не позбавлений можливості в досудовому порядку зареєструвати своє право власності на цю частку квартири.

Outcome: partial