Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2002 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходів. Згідно рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2012 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 1/2 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 400 грн. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.05.2015 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дружини в розмірі 300 грн. Відрахування на всих дітей за виконавчими листами складає більш ніж встановлено законодавством 50%, а при таких сумах в нього постійно виникає заборгованість, тому що він не може платити в повному обсязі, так як йому потрібно жити на якісь кошти. Сплачувати аліменти в повному обсязі в нього не має можливості, так як мінімальний розмір аліментів складає 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а це складає, виходячи з мінімального розміру, якщо скласти усі суми на шістьох дітей та дружину то цу буде сума 2882,5 грн, а це маже весь місячний дохід, який складає 3000 грн. і він не постійний і не регулярний. Крім того, в нього на утриманні є батько, пенсіонер, який не працює і має мінімальну пенсію. В теперішній час у нього змінилося його матеріальне становище, а саме у нього на утриманні перебувають його нова дружина та син, він має непостійний дохід. Тому він просить суд зменшити стягнення аліментів на утримання кожного з дітей дітей до 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Оскільки ж розмір стягуваних аліментів можливо змінити тільки за рішенням суду, то він змушений був звернутися до суду з цією позовною заявою і наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник Лащенко В.А. в судовому засіданніпроти задоволення позовних вимог заперечували, вважають, що стягнення аліментів на утримання дітей не є завеликим і зменшення розміру аліментів призведе до ущемлення прав їх дітей. Відповідачі просила суд в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала. Суд, вислухавши позивача, відповідачів, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що за рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2002 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей, доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини доходів. Згідно рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] в розмірі 1/2 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 400 грн. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.05.2015 року з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дружини в розмірі 300 грн. В своїй позовній заяві та під час судового розгляду [PERSON] зазначав, що сплачує аліменти на шістьох дітей та дружину. Після постановлення рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області про стягнення з нього аліментів на утримання дружини та дитини в нього змінилось матеріальне становище і він на має можливості сплачувати аліменти за всіма виконавчими листами. Однак, як вбачається з матеріалів справи, донька [PERSON] [INFO], на утримання якої згідно рішення Васильківського районного суду від 29.10.2002 року було стягнуто аліменти, 10.11.2015 року досягла повноліття, а отже стягнення аліментів в цій чатині припинилось. Крмім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. У січні 2015 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], у розмірі 400 грн. який рішенням суду від 11 березня 2015 року задоволено, при цьому [PERSON], надав до суду заяву в якій вказав, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 400 грн., з рішенням погодився, заяву про його перегляд не подавав. Крім того, січні 2015 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на на утримання дружини, у розмірі 300 грн. який рішенням суду від 29 травня 2015 року задоволено, при цьому [PERSON], надав до суду заяву в якій вказав, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 300 грн., з рішенням погодився, заяву про його перегляд не подавав. На підтвердження своїх доказів, щодо зміни матеріального стану, позивач посилається на те, що його офіційний дохід за період з січня 2015 року по листопад 2015 року склав 12235,80 грн., (а.с. 23). Також позивачем надано копію трудової книжки, згідно якої з 01.04.2000 року позивач звільнений з членів к.с.х. за власним бажанням, 03.07.2014 року прийнятий на посаду листоноши до центру поштового звязку №3 ВПЗ Чаплино та 24.01.2015 року звільнений за власним бажанням (а.с 24). Відповідно до частина 1 статті 192 СК України зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так як рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області були постановлені у березня та травні 2015 року, з урахуванням майнового стану позивача. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач висказує свою незгоду з рішенням суду, документи які він надає до суду як підтвердження зміни свого майнового стану, на той час вже існували, а доказів, що за час, який пройшов з дня постанови рішення та звернення його з позовом майновий стан позивача змінився суду надано не було. Не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів посилання позивача на ту обставину, що на його утриманні перебуває батько пенсіонер, оскільки він отримує пенсію за віком. Суд не бере до уваги твердження позивача про відрахування аліментів в розмірі понад 50% його заробітної плати, тому що позивач не надав доказів наявності та розміру таких відрахувань, крім того, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 1989 року, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. ст. 180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а розмір щомісячних аліментів визначається судом і в жодному разі не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно до п. 3 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, та беручи до уваги, що позивач є працездатною особою, він не позбавлений права влаштуватися на більш високооплачувану роботу, зменшення розміру аліментів буде порушувати права та інтереси дітей, та те, що у додаткових витратах на утримання дітей відповідач участі не приймає, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed