Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому посилається на те, що 04.12.2012 року було прийнято на посаду начальника відділу кадрів ДП „ПРБМК НУДПСУ на підставі наказу № 43-к від 04.12.2012 року. 20.06.2013 року ДП „Підприємство з реконструкції та будівництва майнового комплексу Національного університету державної податкової служби України перейменоване на Державне підприємство „Центр капітального будівництва Міністерства доходів і зборів України на підставі наказу № 23-а від 20.06.2013 року ДП „ЦКБ МДІЗУ. 14.05.2015 року Державне підприємство „Центр капітального будівництва Міністерства доходів і зборів України перейменоване на Державне підприємство „Центр капітального будівництва на підставі наказу № 8-а від 14.05.2015 року ДП „ЦКБ. Вказує, що 24.12.2015 р. було звільнено із займаної посади, за згодою сторін відповідно до наказу № 24-к від 24.12.2015р., згідно п. 1 ст.36 КЗпП України. Відповідача за період часу з січня 2015 року по грудень 2015 року нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату у загальному розмірі 24895 гривень 39 коп. Дана обставина стверджується довідкою ДП „ЦКБ № 10 від 09.02.2016 року. На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний був сплатити на мою користь за час затримки розрахунку становить 13667 гривень 65 копійок 143,87 грн. /розмір середньоденної заробітної плати за останні 2 місяці/ х 95 дніє / кількість днів затримки за період з 25.12.2015 року по 28.03.2016року/. Також з відповідача підлягає стягненню невиплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку у розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень 13 (тринадцять) копійок відповідно до довідки № 10/1 ДП „ЦКБ від 09.02.2016 року. Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадяться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237- КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя умовах, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Так, відповідач по справі своїми діями, які виразились у невиплаті мені заробітної плати поставив мене та мою сімю у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань і мені необхідно багато часу для організації свого життя. Розмір спричиненої мені моральної шкоди я оцінюю у розмірі 10000 гривень. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, враховуючи ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2012 року було прийнято на посаду начальника відділу кадрів ДП „ПРБМК НУДПСУ на підставі наказу № 43-к від 04.12.2012 року (а.с. 13) Позивач вказує, що 24.12.2015 р. було звільнено із займаної посади, за згодою сторін відповідно до наказу № 24-к від 24.12.2015р., згідно п. 1 ст.36 КЗпП України.(а.с.14) Відповідача за період часу з січня 2015 року по грудень 2015 року нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату у загальному розмірі 24895 гривень 39 коп. Дана обставина стверджується довідкою ДП „ЦКБ № 10 від 09.02.2016 року ( а.с. 15) Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми Закону, оскільки відповідач не виплатив позивачу заробітну плату, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі \~13667,650 грн. компенсацію за невикористувану відпустку у розмірі розмірі 3200 гривень 13 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так як позивач зазнав моральної шкоди внаслідок порушення його законного права на отримання вчасно заробітної плати, з урахуванням розміру невиплаченого заробітку та тривалості часу невиплати такої заробітної плати, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Однак, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди, на якому наполягає позивач, є завищеним та не повністю підтвердженим, тому стягує із відповідача на користь позивача 1000 грн. відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд стягує із відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial