Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить стягнути з відповідача на свою користь середню заробітну плату за весь час затримки з дати його звільнення й по день фактичного розрахунку, а саме з 04 листопада 2013 року по 30 грудня 2013 року, що складає 3680 грн., із розрахунку: 94 грн. 36 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 39 робочих дні затримки. В обґрунтування цих позовних вимог указав, що з 13 січня 2013 року по 04 листопада 2013 року працював у відповідача на посаді охоронника. Однак при його звільненні відповідач не виплатив йому заробітної плати, а розрахувався у повному обсязі лише 30 грудня 2013 року. Позивач у судове засідання надав заяву про розгляд уточненого позову, який він підтримує, за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також надала заяву про розгляд уточненого позову за її відсутності: проти задоволення позову заперечувала на підставі відсутності вини відповідача у своєчасній виплаті заробітної плати у зв'язку з відсутністю коштів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Як убачається з матеріалів справи, позивач з 13 січня 2013 року по 04 листопада 2013 року працював у відповідача на посаді охоронника (а.с.5). Після звільнення позивача відповідачем не було виплачено йому заробітної плати за період з 04 листопада 2013 року по день фактичного розрахунку - 30 грудня 2013 року, що склало 39 робочих дня (а.с.7, 8, 15). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середню заробітну плату за весь час затримки з дати звільнення і по день фактичного розрахунку, що, згідно з розрахунком позивача, з яким погоджується суд, складає 3680 грн. (94,36 грн. (середньоденна заробітна плата, визначена згідно Постанови КМУ №100 від 08 квітня 1995 року) Х 39 (робочих дні затримки) = 3680 грн. Отже, за вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позову. Суд не приймає до уваги доводів представника відповідача щодо відсутності його вини у своєчасній виплаті заробітної плати у зв'язку з відсутністю коштів, позаяк такі доводи не підтверджені належними доказами: представник відповідача не довів судові про прикладення усіх передбачених законом зусиль для вирішення питання щодо своєчасної виплати позивачеві заробітної плати. Більш того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 своєї Постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 229 грн. 40 коп. у рахунок сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved