Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому з урахуванням уточнень просить визнати факт того, що правочин договору дарування квартири [ADDRESS] від 12 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком С.М., був укладений [PERSON] під впливом тяжких обставин, на вкрай невигідних умовах для [PERSON]; визнати недійсним даний договір дарування квартири [ADDRESS] та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі права на спадщину діда [PERSON] по праву представлення на отримання спадщини за його померлу матір [PERSON] (т.1 а.с. 1-5, т.1 а.с. 134-139, т.1 а.с. 223-224, т.2 а.с. 15-21). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2003 р. його дід [PERSON], [INFO], який помер [INFO], знаходячись під тиском тяжких життєвих обставин, підписав договір дарування своєї квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] на вкрай невигідних для себе умовах. [PERSON] не мала із [PERSON] жодних родинних зв'язків, була чужою людиною яка, щоб привласнити житло, скористалась дефектом волі [PERSON], його важким безпорадним становищем, скрутним матеріальним станом. При житті дідуся [PERSON] [PERSON], не дивлячись на заявлене нею в договорі дарування квартири здійснення експлуатації, ремонту та утримання прибудинкової території, не виконала жодних ремонтних робіт та не сплатила жодного комунального платежу. У діда була мізерна пенсія, якої не вистачало на оплату комунальних послуг, на придбання ліків, подарована квартира була єдиним власним помешканням [PERSON] В договорі не було зазначено обов'язку [PERSON] забезпечити ремонт квартири, утримання прибудинкової території та сплати комунальних послуг, що свідчить про невигідні мови дарування. Також в правочині не закріплено право [PERSON] залишитись проживати в подарованій квартирі, що впливає на погіршення майнового стану його дідуся. Спірний договір дарування позивач вважає незаконним, оскільки [PERSON] знаходився під впливом тяжких життєвих обставин маючи тяжкі хронічні захворювання, втратив здатність до самообслуговування та потребував постійного стороннього догляду. Він є спадкоємцем [PERSON], недійсність договору дарування дає йому право на спадщину щодо квартири [ADDRESS]. [PERSON] 16.08.2004 р. подарувала спірну квартиру [PERSON], який після обдарування невдовзі помер, після чого спірну квартиру успадкувала дружина останнього [PERSON] В 2005 році [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] Враховуючи, що усі правочини укладені на підставі нікчемного правочину, вони не мають юридичної сили, а відповідно право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] відсутнє взагалі. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 30.01.2017р. відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі (т. 1, а.с. 40-41). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2017р. задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано: від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Сергія Михайловича та Державного нотаріального архіву м. Києва належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи з наявним договором дарування квартири [ADDRESS], укладеного 11.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON]; та витребувано від Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна відомості та копії документів щодо державної реєстрації договору дарування квартири [ADDRESS] укладеного 11.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 54-55). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.2017 р. задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано із Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого 22 січня 2005 року [PERSON], [INFO], що проживав за адресою [ADDRESS] (т.1, а.с. 56-57). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2017 р. задоволено клопотання позивача [PERSON] про залучення співвідповідачів та залучено до участі у справі у якості співвідповідачів [PERSON] та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Сергія Михайловича (т. 1, а.с. 151). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2017 р. задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Л.М. належним чином засвідчену копію договору від 12 вересня 2005 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на підставі якого [PERSON] набув права власності на вказану квартиру та витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пашковець О.В. належним чином засвідчену копію договору дарування квартири від 16.08.2004 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 4050 (т. 2, а.с. 27-28). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2017р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (т. 2, а.с. 54). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та викладені у позові обставини, додатково пояснив, що за життя його дід [PERSON] не повідомляв про спірний договір дарування квартири, говорив, що квартира залишиться онуку, пояснював, що [PERSON] приносить йому продукти. [PERSON] багато років працювала на базарі Березняки, як підприємець, на протязі декількох років можливо періодично жила у діда, зберігала там речі. У 2003 році сам він (позивач) дуже хворів, тому через стан здоров'я фізично не міг діду надавати допомогу, лише часто приходив до нього. Із [PERSON] він не жив, так як у діда у квартирі були антисанітарні умови. Проживав дід сам, останні роки також були якісь люди. На його ім'я дід склав заповіт за ініціативою його батька, так як квартиру діда намагались привласнити. У березні 2005 року батько йому сказав, що квартира діда зареєстрована у БТІ на іншого власника. На його думку дід квартиру у м. Лубни купив собі за гроші осіб, які це все організували. За життя [PERSON] знав, що у нього є квартира в Лубнах, мав від квартири ключі, проте переселятись туди з м. Києва не хотів. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Захарченко С.М. в судове засідання не з'явився, направив до суду лист у якому зазначив, що 12.11.2003 р. ним був посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим № 4491. Договір був посвідчений неухильно відповідно до чинних норм законодавства. Також зазначив, що він не є стороною спірного договору дарування, тому є неналежним відповідачем. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 20 грудня 2017 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є онуком [PERSON] з боку матері, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (т.1, а.с. 8, 9, 10). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (т.1, а.с. 11). ~ [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON] (т.1, а.с. 7). 12.11.2003 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко С.М., зареєстрований у реєстрі за № 4491 (т. 1, а.с. 72). Згідно договору дарування, [PERSON] подарував належну йому на праві власності квартиру, а [PERSON] прийняла в дар зазначену квартиру [ADDRESS]. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. За змістом ст. 233 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним за сукупності таких умов: якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини; такий правочин вчинено на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Так, відповідно до пунктів 19, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. З названої підстави правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому, особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Позивач у позовній заяві посилається на тяжкі життєві обставини [PERSON], в тому числі хвороби, дефект волі, відсутність здатності до самообслуговування, недостатність коштів для життя. Разом з тим, судом встановлено, що 08.09.2004 р. між [PERSON], як покупцем, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (т.1, а.с. 120). Як вбачається з договору дарування та договору купівлі-продажу особи сторін договорів встановлено, перевірено їх дієздатність та волевиявлення. За життя [PERSON] після купівлі квартири у м. Лубни також склав заповіт від 30.10.2004 року (т.1, а.с. 107), відповідно до якого майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що за законом матиме право заповів своєму внукові [PERSON] 16.08.2004 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] (т.2, а.с. 22, 44). Незважаючи на укладені договори щодо квартири [ADDRESS] та квартири у м. Лубни, [PERSON] продовжував проживати у спірній квартирі до самої смерті (т.1, а.с. 89). На підтвердження вимог позивач посилається на те, що спірний договір дарування був укладений [PERSON] під впливом тяжких для нього обставин викликаних незадовільним станом здоров'я через наявні тяжкі хронічні захворювання, у зв'язку з чим втратив здатність до самообслуговування і потребував сторонньої допомоги, а також через скрутне матеріальне становище. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого відділення невідкладної кардіології, [PERSON] знаходився на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1 в період часу з 13.03.2003 року по 21.03.2003 року з діагнозом велико-вогнищевий інфаркт міокарду від 08.03.2003 року, атеросклеротичний кардіос клероз, церебральний атеросклероз (т. 1, а.с. 6). При цьому, як пояснив суду позивач, у лікарні [PERSON] був недовго, відразу після лікарні один тиждень пожив з його бабусею - колишньою дружиною дідуся, потім сам проживав у спірній квартирі, міг вставати, самостійно рухався, лежачим не був. Будь яких інших доказів стосовно стану здоров'я [PERSON] на підтвердження заявлених вимог суду не надано, у тому числі доказів щодо тяжкого фінансового стану дарувальника. Також суду не доведено жодними доказами, що за життя [PERSON] не погоджувався з приводу укладеного ним договору дарування та/або мав намір його розірвати чи оскаржити. З урахуванням зазначеного та беручи до уваги факт придбання [PERSON] квартири у м. Лубни, що спростовує відсутність заощаджень, скрутне матеріальне становище дарувальника, суду не доведено відсутності вільного волевиявлення у [PERSON] на укладення ним спірного правочину, також законом не заборонено укладати договори дарування на користь сторонніх осіб, які не перебувають з дарувальником у родинних відносинах. 12.09.2005 року [PERSON] відчужила на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] за укладеним між ними договором купівлі-продажу (т. 2, а.с. 52). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 12.09.2005 року, спірна квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 09.08.2005 року. З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.01.2016 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2005 р. (т. 1, а.с. 143-150). Щодо посилання позивача на невигідність умов спірного договору та невиконання [PERSON] обов'язку утримання житла суд зазначає, що за правовою природою договір дарування належать до безоплатних правочинів, за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальником будь-яких зобов'язань матеріального характеру, тому такі договори не може бути визнано недійсними на підставі ст. 233 ЦК України. До того ж при вирішення спору про визнання договору недійсним підлягають з'ясуванню та перевірці обставини, що передували підписанню правочину та під час його укладення, а не події у часі в подальшому. Отже, враховуючи вище викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у частині визнання факту того, що правочин договору дарування квартири [ADDRESS] від 12.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладений під впливом тяжких обставин, на вкрай невигідних умовах для [PERSON] та визнання недійсним даного договору дарування, так як заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки вимога про визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі права на спадщину на майно спадкодавця [PERSON] є похідною від вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 12.11.2003 року, у задоволенні якої судом відмовлено, дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з того, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.01.2017р. відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі. Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, сума судового збору яких, відповідно до Закону України «Про судовий збір», становить у розмірі 1102,40 грн. (по 551 грн. 20 коп. за кожну) та вимога майнового характеру, сума судового збору за яку, виходячи із ціни позову, становить 6890,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,21 грн., що підтверджується квитанцією № 223 від 09.11.2016р. (т.1, а.с. 1) та в розмірі 275,61 грн., що підтверджується квитанцією № 224 від 09.11.2016р. (т.1, а.с. 12а). На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України з позивача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 7165,58 грн.

Outcome: approved