Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що [INFO] померла [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу, якої ввійшла, в тому числі, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,325 га, яка розташована на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області. Він являється спадкоємцем за заповітом, однак у передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як він запізно дізнався про її смерть. Просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позові, доповнивши, що позивач, не перебуваючи із спадкодавцем у родинних відносинах про її смерть дізнався несвоєчасно. При цьому в силу специфіки роботи він фактично постійно перебував у службових відрядженнях за межами Сумської області. Вказані обставини були істотними труднощами для позивача, який з об'єктивних причин не зміг своєчасно подати заяву в органи нотаріату про прийняття спадщини. Представник відповідача Слобідської сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка мешкала в селі Слобода, Буринського району Сумської області у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла, земельна ділянка площею 3.325 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.7,8). За життя, 17.10.2013 року вона посвідчила у приватного нотаріуса Черниш Д.М. заповіт, яким вказану земельну ділянку заповіла позивачу (а.с.5). Як вбачається з довідки Слобідської сільської ради [PERSON] проживала на день смерті одна. Згідно з витягів зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті останньої не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, при цьому посвідчений нею заповіт є чинним (а.с.10,11) Будучи спадкоємцем за заповітом позивач заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подав. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно довідок з місця роботи позивача, останній перебував у тривалих службових відрядженнях щомісяця впродовж з 01.05.2015 року по 15.04.2016 року. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачем з поважних причин, оскільки останній, не перебуваючи в родинних відносинах із спадкодавцем із запізненням дізнався про її смерть. Такі обставини, в сукупності з тривалими службовими відрядженнями позивача, що були документально підтверджені належними доказами, а також з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до нього спадкового майна, зазначеного в заповіті, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved