Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтував тим, що є громадянкою Росії де і проживала(є по теперішній час), однак мала намір придбати житло та інше майно в Україні та домовилась із своїм сином [PERSON] про те, що для придбання будинку чи іншої нерухомості вона перераховуватиме йому кошти. В 2006 році [PERSON] повідомив їй, що в смт. Лазурне, Скадовського району під будівництво житлового будинку продається земельна ділянка, а за адресою: [ADDRESS] продається квартира. Для укладення договорів про придбання нерухомості 21.11.2006 року на ім'я [PERSON] нею було видано довіреність, відповідно до змісту якої, уповноважила останнього від свого імені придбати будь-яке нерухоме майно, що розташоване на території України, проводити розрахунки по зазначеним вище угодам, оглядати та приймати придбане майно. 22.11.2006 року нею були перераховані грошові кошти в розмір 1 млн. російських рублів, що становить 38000 доларів США та 22.03.2007 року 220000 російських рублів, що становить 8000 доларів США. Після отримання коштів її син повідомив, що квартира та земельна ділянка придбані. В подальшому вона неодноразово перераховувала кошти на будівництво. В 2012 році помер її син, у зв'язку з чим вона повернулась до України. Після ознайомлення в 2013 року з матеріалами спадкової справи їй стало відомо, що квартира та земельна ділянка були придбані на ім'я її сина. Квартира через рік була продана, хоча син її завірив, що квартира та земельна ділянка чекають на її повернення. Виходячи з того, що нерухомість була придбана за її кошти для неї, вона намагалась поновити порушене право, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1481га, яка розташована в [ADDRESS] та витребування її з володіння відповідачів, однак рішенням апеляційного суду від 19.08.2014 року в задоволенні позову їй було відмовлено. Зазначила, що під час розгляду справи, як суд першої, так і апеляційної інстанції були встановлені не тільки факти здійснення нею цільових перерахувань в сумі еквівалентній 46 000. доларів США, а і відсутність вчинених власне на її користь угод з придбання земельної ділянки та квартири, їх подальшого оформлення на її ім'я, як того передбачала досягнута домовленість з її сином та видана на його ім'я довіреність від 21 листопада 2006 року. Отже, отримані від неї сином грошові кошти з метою забезпечення здійснення виконання ним доручення передбаченого довіреністю від 21.11.2006 р. щодо придбання на її ім'я нерухомості (житла та земельної ділянки) в Україні, останнім за цільовим призначенням використані не були. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON], які під час розгляду справи в Скадовському районному суді не заперечувався факт, що надіслані нею та отримані сином грошові кошти, останнім не були також і витрачені на особисті цілі та потреби. З огляду на викладене просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі, еквівалентному 46000 доларів США, що в національній валюті України - гривні, що на день звернення до суду складає 978232 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали повноваження представнику. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Правова норма ст.1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої особи не може бути усунуто з допомогою інших спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набутого права власності на майно або його збереження без достатніх правових підстав. Судом установлено та сторонами не оспорюється, що позивач [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], померлого [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10.01.2013р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні. Після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадщину прийняли донька померлого [PERSON] та мати [PERSON] Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 18.09.2013 року вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на 1\\2 частину у спільному сумісному майні подружжя, належить 1\\2 частина земельної ділянки в смт Лазурне, що належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2007року, [PERSON] - дочці спадкодавця належить на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.09.2013року 3\\8 частини земельної ділянки в смт Лазурне Херсонської області. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 19.08.2014року рішення Скадовського районного суду від 07.07.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки частково недійсним, визнання права власності на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS], та витребування майна з чужого володіння. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 20.10.2014 р., залишеним без змін Апеляційним судом Херсонської області 15.12.2014року та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 22.04.2015року, задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про припинення права особи на частку у спільному майні в порядку, передбаченому ст. 365 ЦК України. Судом припинено право власності [PERSON] на 1\\8 частку спадкової земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], визнано право власності на 1\\8 частку ділянки за [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість частки земельної ділянки за рахунок коштів, внесених нею на депозитний рахунок ГУДСА України в Херсонській області. Враховуючи, що встановленими судом обставинами справи, відповідачці [PERSON] належить 1\\2 частина земельної ділянки, що розташована в смт. Лазурне, як така, що придбана під час шлюбу зі спадкодавцем, на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2007року, [PERSON] - дочці спадкодавця належить на праві спільної часткової 3\\8 частини земельної ділянки в смт. Лазурне, Херсонської області на підставі свідоцтва про право на спадщину, а позивач не надала належних та допустимих доказів, що відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України є її обов'язком, на підтвердження набуття відповідачами майна без достатньої правової підстави, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи позовні вимог позивач також посилалася на встановленні судовими рішенням факти здійснення нею цільових грошових перерахування в сумі еквівалентній 46000 доларів США та відсутність дій спадкодавця [PERSON] на її користь при укладені угоди купівлі - продажу, проте зазначені нею факти не знайшли свого підтвердження в ході розгляду в апеляційному порядку цивільної справи за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 07 липня 2014року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частково недійсним, визнання права власності та витребування майна із чужого володіння. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи щодо яких встановлено ці обставини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача в обґрунтування вимог належними і допустимими доказами не підтвердженні, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, ст. 1212 ЦК України,

Outcome: dismissed