Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну йому матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9758 грн. 53 коп. та заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. У разі відсутності в [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, стягнути шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батьків [PERSON] та [PERSON], якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. На обґрунтування позову повідомив, що 19 липня 2014 року біля 23 год. 50 хв. неповнолітній [PERSON] керуючи мотоциклом без освітлення, у темну пору доби рухаючись по вул. Ворошилова с. Заозерне, Тульчинського району в сторону вул. Пушкіна, скоїв наїзд на нього, коли він рухався по правому узбіччі вул. Ворошилова у напрямку вул. Пушкіна. В результаті наїзду мотоциклом під керуванням [PERSON] він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого косопоперечного перелому обох кісток лівої гомілки на рівні нижньої третини зі зміщенням уламків, закритого перелому дуги нижньої щелепи зліва. Скальпованої рани лівої кисті, забійні рани підборіддя та надбрівної ділянки справа, які згідно висновку експерта відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, що спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров'я. У зв'язку з тим, що на момент скоєння описаної вище дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла «ИЖ-Юрітер» [PERSON] не виповнилося шістнадцять років, і він не є суб'єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 29.12.2014 року старшим слідчим СВ Тульчинського РВ УМВС України старшим лейтенантом міліції Світлинець М.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні неповнолітнього водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. У зв'язку з отриманням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень він 20 липня 2014 року звернувся в Ладижинське МТМО, а 21 липня 2014 року був направлений для подальшого лікування в Тростянецьку ЦРЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 21 липня 2014 по 05 серпня 2014 року. Під час лікування йому було проведено операцію, а саме відкриту репозицію уламків обох кісток лівої гомілки і ОМС уламків великої гомілкової кістки гвинтами і пластиною АО, малу гомілкову кістку цвяхом Богданова. На К-прямі поперечні переломи н/з діафізів лівої гомілки, зміщення дистальних відламків назад на ширину кістки. В період з 21.07.2014 по 06.11.2014 року він знаходився на лікарняному. У зв'язку з лікуванням він втративши можливість працювати на постійній роботі та отримувати за це заробітну плату. Був вимушений змінити свій звичний спосіб життя, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до лікувальних закладів, органів досудового розслідування, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім'ю та роботу. В результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, яка супроводжувалася постійним болем, запамороченням, нервовим переживанням, стривоженістю та дискомфортом, необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення), а також відчуттям страху до та після проведення операції за своє життя та можливість на завжди залишитись зкаліченим та не в повні мірі бути здатним виконувати фізичні навантаження, рухатись та можливість в повній мірі бути працездатним. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. [PERSON], спричинивши мені ушкодження здоров'я та маючи обов'язок відповідати за свої дії, протягом більш як дев'ять місяців не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні мені збитки, розмір яких визначається враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань та характеру немайнових втрат. Відповідачі на неодноразові звернення, на сьогоднішній день, добровільно не відшкодував йому матеріальну та моральну шкоду, завдану вчиненням ним дорожньо-транспортної пригоди, уникає зустрічей, ігнорує його пропозиції та всіляко відмовляється врегулювати дане питання у позасудовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про одержання ними судових повісток, які знаходяться в матеріалах справи. Заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у їх відсутність до суду не направили. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача [PERSON] та його представника [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм належну правову оцінку в сукупності, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. В судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2014 року біля 23 год. 50 хв. з вини неповнолітнього [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня, що спричинили тривалий (більш як 21 день) розлад здоров'я. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він з 21.07.2014 по 06.11.2014 року знаходився на лікарняному. У зв'язку з лікуванням він втратив можливість працювати на постійній роботі та отримувати за це заробітну плату. Був вимушений змінити свій звичний спосіб життя, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до лікувальних закладів, органів досудового розслідування, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім'ю та роботу. За період непрацездатності [PERSON] недоотримав заробітної плати в розмірі 8763 грн. 09 коп. На лікування [PERSON] витратив 995 грн. 19 коп. Даний факт підтверджується сукупністю доказів. З висновку автотехнічної експертизи № 585а від 14.12.2014 року видно, що водій мотоцикла «ИЖ-Юрітер» [PERSON] мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою мотоцикла «ИЖ-Юрітер» до місця знаходження пішохода. З постанови про закриття кримінального провадження №12014020310000433 від 30.07.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України видно, що в діянні неповнолітнього водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення із-за того, що він не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність. Відповідно до виписки з медичної картки № 507 від 08.08.2014 року видно, що 23 липня 2014 року [PERSON] було проведено операцію, а саме відкриту репозиція уламків обох кісток лівої гомілки і ОМС уламків великої гомілкової кістки гвинтами і пластиною АО, малу гомілкову кістку цвяхом Богданова. На К-прямі поперечні переломи н/з діафізів лівої гомілки, зміщення дистальних відламків назад на ширину кістки. З медичної картки, виданої на ім'я [PERSON] видно, що в період з 21.07.2014 по 06.11.2014 року він знаходився на лікарняному. З довідки виданої філією «Птахокомплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика» № 149 від 03.04.2015 року видно, що [PERSON] з 26.05.2014 року постійно працює на посаді «Електрогазозварника». Його середньомісячний дохід за повні відпрацовані місяці становив 2480,12 грн. (за червень 2014 року - 2354,55 грн. + за грудень 2014 року - 2605,68 грн. / 2 = 2480,12 грн.). За період непрацездатності [PERSON] недоотримав заробітної плати в розмірі 8763 грн. 09 коп. З наданих позивачем квитанцій видно, що після дорожньо-транспортної пригоди він витратив на лікування - 995 грн. 44 коп. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути матеріальну шкоду в сумі 9759 грн. 53 коп. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON], завданої йому моральної шкоди, то він також обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Крім цього, в п. 3 постанови Пленуму ВСУ зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що в результаті неправомірних дій [PERSON] - [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка супроводжувалася постійним болем, запамороченням, нервовим переживанням, стривоженістю та дискомфортом, необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення), а також відчуттям страху до та після проведення операції за своє життя та можливість на завжди залишитись зкаліченим та не в повні мірі бути здатним виконувати фізичні навантаження, рухатись та можливість в повній мірі бути працездатним. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Згідно ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи вищевикладені факти, з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань, негативних наслідків від отриманих хвилювань, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в сумі 60000 грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 6 - 15, 60, 169, 208 - 215, 224-226 ЦПК України,

Outcome: approved