Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 06.05.2019 року між АТ «Кредобанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-190317, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 62200,00 грн. на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Строк дії договору визначено до 03.05.2024 року. У відповідності до п. 4.1. Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом за процентною ставкою 52,99% річних. Кредитні кошти були надані відповідачу в безготівковій формі. Тобто, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак позичальник грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не надав. Сума заборгованості [PERSON] , станом на 14.01.2021 року, становить 111609,84 грн., що включає 61571,54 грн. заборгованості за кредитом, 46844,40 грн. - заборгованість за відсотками та 3193,90 грн. пені. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-190317 від 06.05.2019 року в розмірі 111609,84 грн., судовий збір в сумі 2270,00 грн., а також 14509,28 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 17.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково та пояснив, що сплачував грошові кошти, згідно Графіку платежів за кредитним договором, укладеним з АТ «Кредобанк», до того часу, поки був працевлаштованим. Після звільнення не мав можливості виконувати боргові зобов`язання у повному обсязі. Просив застосувати строки спеціальної позовної давності до вимоги банку про стягнення неустойки. Суд, заслухавши пояснення відповідача та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.05.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» і [PERSON] , [INFO] , було укладено кредитний договір № CL-190317, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 62200,00 грн. зі сплатою 52,99% річних за користування кредитом. Строк (термін) кредитування визначено до 03.05.2024 року (а.с.8-24). У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до Договору) (а.с.10,13). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, видавши [PERSON] кредит в безготівковій формі, шляхом перерахування 54943,51 грн. на поточні потреби позичальника на рахунок № [NUMBER] , відкритий у ПАТ «Кредобанк», та 7256,49 грн. - на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», для погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору № SAMDN50000045717927 від 06.06.2011 року (а.с.8,25-28). Однак заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником у встановлені строки не була сплачена. 15.10.2020 року представник АТ «Кредобанк» направив на адресу за місцем проживання [PERSON] повідомлення-вимогу про необхідність повернення банку суми заборгованості за кредитним договором № CL-190317 від 06.05.2019 року в розмірі 100081,97 грн. (а.с.29-30). Позичальник отримав відправлення 26.10.2020 року (а.с.31-32), проте, станом на 08.02.2021 року, заборгованість за кредитом погашена не була. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-190317 від 06.05.2019 року, сума боргу [PERSON] , станом на 14.01.2021 року, становить 111609,84 грн., з них: 61571,54 грн. - заборгованість за кредитом, 46844,40 грн. - заборгованість за відсотками, 3193,90 грн. - пеня (а.с.38-39). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 ст. 546 ЦК України регламентовано, що виконання зобов`язання, крім іншого, може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Як вбачається із позовної заяви, до суми заборгованості за кредитним договором № CL-190317 від 06.05.2019 року включено пеню в розмірі 3193,90 грн. за період з 14.01.2020 року по 14.01.2021 року (а.с.39.) Разом з тим, відповідачем у судовому засіданні заявлено вимогу про застосування до вимоги про стягнення неустойки спеціальної позовної давності строком в один рік. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилом ч. 3 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тобто, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічний висновок викладено у постанові ВСУ від 25.05.2016 року (провадження 6-1138цс15). З урахуванням заявленого клопотання відповідача про застосування спеціальної позовної давності строком в один рік, оскільки представник АТ «Кредобанк» звернувся до суду за захистом своїх прав 08.02.2021 року та просить стягнути пеню за прострочення виконання боргових зобов`язань за період з 14.01.2020 року по 14.01.2021 року, зважаючи, що розгляд справи здійснюється в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення неустойки/пені в розмірі 3193,90 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № CL-190317 від 06.05.2019 року в розмірі 108415,94 грн., яка включає заборгованість за кредитом - 61571,54 грн. та заборгованість за відсотками - 46844,40 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14509,28 грн., суд зауважує наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги, укладений 11.04.2019 року між АТ «Кредобанк» і Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧК №001086 від 01.03.2019 року та Довіреність №11529 від 30.11.2020 року. Проте, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, наданий позивачем, не є належним доказом фактичного понесення стороною таких витрат. А тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог за необґрунтованістю. При звернені до суду із вказаним цивільним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено 2270,00 грн. судового збору (а.с.6). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги АТ «Кредобанк» задоволено частково (на суму 108415,94 грн., що є пропорційним 97% розміру заявлених вимог), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2201,90 грн.

Outcome: partial