Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 30.10.2014 року по вул. Червоногвардійській в м. Лозова Харківської області , [PERSON], керуючи автомобілем «УАЗ» виїхав на смугу зустрічного руху, чим змусив [PERSON] змінити напрямок руху, що призвело до наїзду автомобіля КІА RІО, державний номер [NUMBER] на металевий відбійник. В наслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілю позивача завдано технічних пошкоджень. До теперішнього часу відповідач відмовляється відшкодувати матеріальні збитки за технічне пошкодження та ремонт автомобіля [PERSON] Позивач просить суд стягнути з Комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», на його користь, матеріальну шкоду завдану працівником Комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» [PERSON] під час виконання ним своїх трудових обов'язків, в сумі 97 386, 80 грн, витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 6000,00 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 1350,00 грн, витрати, які були понесені на оплату перебування автомобіля на штраф майданчику Харківської філії ДП МВС України «Інформ-ресурси» у розмірі 1296,00 грн, моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн, загальну суму сплачених ним грошових коштів у розмірі 135600,00 грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, також позивач пояснив, що розрахунок вартості витрат на ремонт автомобіля КІА RІО, державний номер [NUMBER] та його ремонт проводив ФОП [PERSON] Автомобіль перебував у ремонті з початку листопада 2014 року по травень 2015 року. Крім цього, [PERSON] зазначив, що окрім пошкоджень отриманих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулася 30.10.2014 року, пошкоджень автомобіль не мав. Також позивач зазначив, що є власником автомобіля, який був придбаний у кредит у кінці 2007 року та після дорожньо - транспортної пригоди позивач ніяких страхових відшкодувань не отримував. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала суду письмове заперечення, в якому зазначила, що наданий позивачем рахунок № 142 від 08.12.2014 року на оплату ФОП [PERSON] коштів на р/р [NUMBER], АТ «Укрсиббанк» МФО 351005, на суму 96954,80 грн, у тому числі вартість ремонтних робіт у розмірі 19997,30 грн та вартість запасних частин та матеріалів у розмірі 76957,50 грн не підтверджує факт надходження вказаної суми на розрахунковий рахунок фізичної особи підприємця, який нібито виконував ремонтні роботи з відновлення пошкодженого автомобіля КІА RІО, державний номер [NUMBER]. Оформлення вказаного первинного бухгалтерського документу не свідчить про сплату коштів позивачем на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON], оскільки він не надав до суду платіжного доручення, розрахункового чеку, чи будь - якого іншого розрахунку, передбаченого правилами та звичаями ділового обороту. Також ним не надано суду прибуткового касового ордеру, який посвідчував би факт надходження від позивача коштів у готівковій формі. В матеріалах справи відсутні договір про надання послуг по незалежній оцінці, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, наданий Фондом Державного майна України з правом проведення оцінки майна та майнових прав об'єктів в матеріальній формі за спеціалізацією: оцінка машин, обладнання та окремих видів транспортних засобів та оцінка автотранспортних засобів. Також у справі відсутні дані про відповідність діяльності ФОП [PERSON] вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесення його до Державного реєстру атестованих судових експертів. Крім цього, позивачем не надано суду експертного висновку авто-товарознавчої експертизи. Надане суду платіжне доручення № Е1018Х705Х від 17.10.2014 року взагалі не має ніякого відношення до обставин справи, оскільки дорожньо-транспортна подія відбулася 30.10.2014 року, тобто після вказаної банківської операції. Також, наданий позивачем договір про надання споживчого кредиту від 16.01.2015 року не містить у собі інформації про отримання коштів для сплати за ремонт пошкодженого автомобіля КІО РІО, державний знак [NUMBER]. Тобто до позову не надано жодного доказу, які відповідають критерію належності та допустимості та підтверджують обсяг та вартість виконаних ремонтних робіт. Представник третьої особи та третя особа заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на підтвердження розміру спричиненої майнової шкоди позивач надав калькуляцію заказу - наряду № 1070 від 03.11.2014 року на ремонт транспортного засобу КІА RІО, державний номер [NUMBER], рахунок № 142 від 08.12.2014 року на оплату ФОП [PERSON] коштів на суму 96954,80 грн, у тому числі за ремонтні роботи у розмірі 19997, 30 грн та вартість запасних частин та матеріалів у розмірі 76957,50 грн, прибутковий касовий ордер б/н від 06.04.2015 року на суму 76957,00 грн та касовий ордер б/н 06.04.2015 року на суму 19997,00 грн. Проте, прибутковий касовий ордер б/н від 06.04.2015 року на суму 76957,00 грн за сплату вартості запчастин та касовий ордер б/н від 06.04.2015 року на суму 19997,00 грн за сплату запчастин, не може слугувати підтвердженням надходження коштів за виконаний ремонт та придбані запчастини, тому що позивач не надав до суду касової книги та книги обліку доходів виконавця ремонту автотранспорту. Разом з тим, надана позивачем калькуляція заказу - наряду № 1070 від 03.11.2014 року на ремонт автомобіля не може бути визнана належним та допустимим доказом, оскільки оформлена з порушенням процедури оцінки розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю дорожньо - транспортного засобу у наслідок пошкодження останнього та виконана не суб'єктом оціночної діяльності. ФОП [PERSON] з 01.04.2013 року перебуває на 3 групі платника єдиного податку, зареєстрований за КВЕД 45.20 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів» і не є суб'єктом оціночної діяльності щодо надання послуг по визначенню ринкової вартості дорожніх транспортних засобів, їх складова, а також розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю автомобіля у наслідок пошкодження останнього. Також, в матеріалах справи відсутні договір про надання послуг по незалежній оцінці, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, наданий Фондом Державного майна України з правом проведення оцінки майна та майнових прав об'єктом в матеріальній формі за спеціалізацією: оцінка машин, обладнання та окремих видів транспортних засобів; оцінка автотранспортних засобів. Окрім цього, у справі відсутні дані про відповідність діяльності ФОП [PERSON] вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесення його до Державного реєстру атестованих судових експертів. Наданий позивачем рахунок № 142 від 08.12.2014 року на оплату ФОП [PERSON] коштів на розрахунковий рахунок [NUMBER], АТ «Укрсиббанк» МФО 351005 на суму 96954,80 грн за проведенні ремонтні роботи транспортного засобу КІА RІО, державний номер [NUMBER] не доводять ту обставину, що ремонтні роботи проводилися у зв'язку з відновленням автомобіля після пошкодження, які заподіяні внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулася 30.10.2014 року. Також, представником третьої особи зазначено про виконання ФОП [PERSON] ремонтних робіт та заміну деталей, які не зафіксовані будь-якими доказами, вказано на недопустимість як доказу консультативного звіту № 537/2016 про оцінку пошкодженого транспортного засобу, а також на те, що розмір матеріальних збитків завданих пошкодженням транспортного засобу повинен встановлюватися виключно висновком експерта. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 16.01.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області винесено постанову (т. 1, а.с. 7), згідно якої провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та вчинення дій в стані крайньої необхідності. Згідно постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.04.2015 року (т. 1, а.с. 8) провадження по адміністративній справі відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, судом було встановлено, що 30.10.2014 року [PERSON] винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки він допустив порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджені фактичними даними. Також, судом було встановлено, що дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху України і знаходились з технічної точки зору, в причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, провина водія автомобіля УАЗ, державний номер [NUMBER], [PERSON] встановлена рішенням у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили, не оспорювалася сторонами у справі, у зв'язку із чим судом визнається доведеною. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1172 ч. 1 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа, відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Дослідженням справи про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON], а також згідно пояснень сторін у справі, [PERSON], 30.10.2014 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, виконуючи трудові обов'язки водія швидкої та невідкладної медичної допомоги Лозівського відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медичної допомоги та медицини катастроф», керуючи автомобілем УАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]. Дана обставина визнана учасниками судового розгляду, не оспорювалася сторонами та третьою особою, у зв'язку із чим суд вважає її доведеною на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС 058014 (т. 1 а.с. 131), [PERSON] є власником транспортного засобу KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до протоколу № 150 від 30.10.2014 року (т. 1 а.с. 174), слідчим Лозівського МВ Лагутіним Є.В. здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу KIA RIO, державний номер [NUMBER]. Протокол місить опис пошкоджень транспортного засобу, а також відмітку про отримання транспортного засобу позивачем 01.11.2014 року. Відповідно до калькуляції на виконані роботи № 1070 від 03.11.2014 року (т. 1, а.с. 16-18) та розрахунку № 142 від 08.12.2014 року (т. 1, а.с. 14-15), виданих ФОП [PERSON], визначено перелік робіт та запасних частин, які необхідні для ремонту пошкодженого транспортного засобу КIA RIO, державний номер [NUMBER], вартість яких складає складає 96954,80 грн. Згідно прибуткових касових ордерів від 06.04.2015 року (т. 1, а.с. 132), виданих ФОП [PERSON], прийнято від [PERSON] оплату за запчастини для ремонту автомобіля КIA RIO, державний номер [NUMBER], на загальну суму 96954,80 грн. Матеріали справи містять докази, які підтверджують державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [PERSON], а також про види його діяльності, до яких відносяться: технічне обслуговування та ремонт автомобілів, роздрібна торгівля автомобільними деталями та приладдям (т. 1, а.с. 19-22). Суд, оцінивши дані докази на предмет належності та допустимості дійшов висновку, що дані докази містять інформацію щодо предмета доказування, а також отримані позивачем без порушень порядку, встановленого законом. За таких обставин, суд вважає, що калькуляції на виконані роботи № 1070 від 03.11.2014 року, розрахунок № 142 від 08.12.2014 року, прибуткові касові ордери від 06.04.2015 року, які видані ФОП [PERSON] позивачу, є письмовими доказами, які відповідають вимогам належності та допустимості, у зв'язку із чим приймаються судом як доказ матеріальних збитків, які понесені позивачем внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди 30.10.2014 року, в сумі 96954,80 грн.Дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як такі, що понесені внаслідок дій працівника відповідача, під час виконання ним службових обов'язків. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача та представника третьої особи про те, що вищезазначені докази не є належними та допустимими доказами, які підтверджують розмір матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з наступних підстав. Статтею 57 ч. 1 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 даної статті визначає, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Випадки обов'язкового призначення експертизи визначені ст. 145 ЦПК України, якою визначено, що обов'язковим є призначення експертизи за наявності клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Даною статтею не передбачено, що призначення експертизи за клопотанням однією із сторін, є обов'язковим для визначення матеріальної шкоди, яка спричинена пошкодженням транспортного засобу. Клопотання про призначення експертизи для визначення матеріальної шкоди спричиненої автомобілю KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER], обома сторонами не заявлялося. Таким чином, суд не вважає, що розмір матеріальної шкоди, яка понесена позивачем у зв'язку з пошкодженням його автомобіля, повинен бути доведений виключно висновком експерта. Доводи представника третьої особи про те, що прибуткові касові ордери від 06.04.2015 року не можуть слугувати підтвердженням надходження коштів за виконаний ремонт та придбані запчастини, у зв'язку з не наданням суду касових книг, книги обліку доходів ФОП [PERSON], а також через те, що дані документи не відповідають Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, суд не приймає до уваги, з тих підстав, що позивач надав суду прибуткові касові ордери, які надані йому ФОП [PERSON] на підтвердження отриманих від нього коштів за ремонт автомобіля в тому вигляді, які надані йому фізичною особою - підприємцем. Суд вважає, що позивач не повинен у даній цивільній справі подавати докази, які свідчать про виконання ФОП [PERSON] вимог чинного законодавства, яке регулює порядок ведення бухгалтерського обліку. Клопотань про забезпечення доказів, на підтвердження своїх заперечень, з боку представника відповідача та представника третьої особи не надходило. Ствердження представника відповідача та представника третьої особи, про наявність сумнівів у достовірності виданих позивачу прибуткових касових ордерів від 06.04.2015 року, судом не приймаються до уваги, оскільки докази, які б підтверджували фіктивність даних доказів, або недостовірність їх змісту, матеріали цивільної справи не містять. Припущення представника відповідача та представника третьої особи, судом не приймаються до уваги, оскільки згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника третьої особи, про те, що рахунок № 142 від 08.12.2014 року на оплату ФОП [PERSON] коштів за ремонт автомобіля та калькуляція заказу-наряду № 1070 від 03.11.2014 року на ремонт транспортного засобу KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER], містять перелік ремонтних робіт та запчастин за пошкодження, які не зафіксовано жодним доказом, суд не приймає до уваги, оскільки зовнішні пошкодження транспортного засобу були зафіксовані протоколом огляду транспортного засобу № 150 від 30.10.2014 року. Даний протокол не міг відобразити усього обсягу пошкоджень автомобіля, оскільки для їх виявлення необхідна розбірка певної частини транспортного засобу, що не є компетенцією слідчого. Повний обсяг пошкоджень виявлявся при складанні ремонтної калькуляції ФОП [PERSON] та знайшов своє відображення у рахунку № 142 від 08.12.2014 року та калькуляції заказу-наряду № 1070 від 03.11.2014 року, в яких визначено перелік необхідних ремонтних робіт та запчастин, а також їх вартість, яка була сплачена відповідачем. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували відомості зазначені у даних доказах, або свідчили про внесення в них недостовірних даних ФОП [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що позивачем, в обґрунтування понесених ним збитків у зв'язку з пошкодженням його транспортного засобу, надано до суду належні та допустимі докази, які зібрані ним на підтвердження даних обставин. Позивач є вільним у збиранні доказів та у виборі способів доказування своїх позовних вимог та жоден нормативно-правовий акт не зобов'язує його до вчинення певних дій щодо збирання доказів спричинення шкоди та її розміру, у разі пошкодження його транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У даній цивільній справі судом встановлено, що позивачу було спричинено шкоду внаслідок протиправних дій третьої особи, у зв'язку із чим цивільні права позивача повинні бути захищені. Суд також приймає до уваги доводи позивача та вважає, що у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу змінився уклад життя позивача, що пов'язано з неможливістю використовувати автомобіль, необхідністю здійснення витрат на його ремонт, що вказує на спричинення останньому моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30.10.2014 року. Суд вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначений позивачем у розмірі 30 000 грн, відповідає вимогам розумності та справедливості та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно розрахунків виданих Харківською філією ДП МВС України «Інформ-Ресурси» (т. 1 а.с. 23), зазначені суми, які підлягають сплаті у розмірі 576,00 грн та 720,00 грн. Дані докази суд визнає не належними, оскільки вони не містять інформації про платника даних платежів, а також дати видачі даних рахунків, що унеможливлює віднесення інформації, яка мітиться в них, до предмету доказування. Крім цього, дані документи відображають розрахунок сум, які підлягають сплаті, але не підтверджують їх сплату, у зв'язку із чим не можуть бути підтвердженням понесених позивачем збитків. Суд вважає доведеними витрати позивача на зберігання пошкодженого транспортного засобу в сумі 432,00 грн, які підтверджуються листом Харківської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» № 209 від 19.05.2016 року, протоколом № 150 від 30.10.2014 року та копією квитанції банку (т. 1 а.с. 173-175). Дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як такі, що понесені внаслідок дії працівника відповідача, під час виконання ним службових обов'язків. Оцінивши надані позивачем письмові докази, а саме, договір про надання споживчого кредиту від 16.01.2015 року (т. 1, а.с. 24-27), довідка ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.07.2015 року (т. 1 а.с. 28), платіжне доручення № Е1018Х705Х від 17.10.2017 року (т. 1, а.с. 29), виписки за кредитним договором (т. 1, а.с. 133) суд приймає до уваги доводи представника відповідача, представника третьої особи та визнає їх неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Судом визнаються неналежними доказами фотознімки пошкодженого транспортного засобу (т. 1 а.с. 134-135), оскільки дані знімки не відображають ідентифікаційних ознак транспортного засобу, а також не дають можливість взагалі встановити марку та модель транспортного засобу. Довідка СФГ «КОЛОС» про надання [PERSON] позики на ремонт транспортного засобу (т. 1, а.с. 132), судом також не приймається до уваги, так як дана обставина не підтверджена видатковими бухгалтерськими документами СФГ «КОЛОС». Дослідженням наданого суду доказу, у вигляді консультативного звіту дослідження спеціаліста - автотоварознавця № 537/2016 від 31.12.2016 року (т. 2, а.с. 2-21), встановлено, що дослідження пошкодженого автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER], проводилось без огляду, по наданим замовником матеріалам (рахунок СТО та фотознімки). Поряд із цим, дослідницька частина за п.1.1 висновку, містить відомості про те, що: «в результаті проведеного дослідження встановлено, що пошкодження зосереджені на передній його частині (див. фото), а також, що наданий для дослідження автомобіль KIA RIO, реєстраційний номер [NUMBER] має пошкодження, для усунення яких потрібний відновлювальний ремонт обсягом, наведеним в калькуляції. Калькуляція на ремонт складається на підставі Акту огляду автомобіля.» Зазначені відомості висновку не відповідають дійсності, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу не проводився, про що свідчить відсутність відповідного Акту огляду у додатках. Фотознімки, які містяться в додатках до висновку не відображають усіх зовнішніх та внутрішніх пошкоджень, їх характер, локалізацію та площу. За таких обставин, суд вважає, що висновок спеціаліста - автотоварознавця № 537/2016 від 31.12.2016 року, складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092, у зв'язку із чим визнається судом недопустимим доказом. Надані позивачем докази у вигляді копії пенсійного посвідчення [PERSON], яким підтверджується, що він є отримувачем пенсії по інвалідності, а також довідка до актк огляду МСЕК про встановлення другої групи інвалідності [PERSON], судом не приймаються до уваги та визнаються неналежними, через те, що вони не вказують на причинний зв'язок між встановленою інвалідністю та дорождньо-транспортною пригодою 30.10.2014 року, а також, через те, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди не обґрунтовані отриманням позивачем будь-яких тілесних ушкоджень, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд приймає до уваги доводи представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог позивача про стягнення 6000 грн, оплачених за надання правової допомоги, оскільки дана сума не є матеріальною шкодою та відповідно до ст. 79, 84 ЦПК України відноситься до судових витрат. Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Суду не надано розрахунок витрат на правову допомогу, у зв'язку із чим, вимоги позивача про компенсацію 6000 грн є необґрунтованими. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення матеріальної шкоди за ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 96954,80 грн, а також витрати позивача на зберігання пошкодженого транспортного засобу в сумі 432,00 грн, а всього на суму 97 386, 80 грн (96954,80 грн + 432 грн = 97 386, 80 грн), а також про стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1273, 87 грн.

Outcome: partial