Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження № 494 від 19.08.2014 року [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України. Також просить поновити строку звернення до суду, у зв`язку із спливом однорічного терміну на звернення до суду, оскільки він пропущений з поважних причин. Позивач зазначає, що неодноразово просив відповідача звернутись до органів РАЦС для визнання батьківства, але вона його відмовляла, посилаючись на необхідність отримання додаткових коштів від держави, як мати-одиначка. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 по 2016 рік. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] . На прохання її матері - [PERSON] , народження дитини зареєстровано в порядку ст. 135 СК України. Біля двох років тому сторони почали проживати окремо. Дитина, знає позивача як батька, на вихідні та на свята бачились, спілкувались разом з дитиною. Кожен місяць позивач перераховує їй кошти, приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини. Останній час відповідач не дає можливості бачитись з дитиною. В судовому засіданні 20.08.2021 року представник позивача - адвокат Беженар Є.О. просила позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в позові. В судовому засіданні 07.09.2021 року представник позивача - адвокат Рева С.Л. просила поновити строк звернення до суду. З її пояснень вбачається, що даний строк пропущений з поважних причин, позивач вважав, що реєстрація батьківства відбудеться із згоди відповідача, звернувся до суду, коли зрозумів, що таке не відбудеться. Позивач виконує обов`язки батька, дитини вважає його батьком. Представник відповідача в судових засіданнях зазначила, що відповідач не заперечує факт спілкування з позивачем, проте заперечує спільне проживання. Щодо неявки до Миколаївського НДЕКЦ МВС України для проведення експертизи на підставі ухвали суду від 10.12.2020 року, пояснила наступне. Відповідачу немає з ким залишити другу дитину, яка за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги. Також зазначила, що відповідач з донькою відвідували Херсонське НДЕКЦ МВС України для відібрання зразків, проте їм відмовили, оскільки такого клопотання не було. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки пропущений строк звернення до суду. Доказів звернення до Херсонського НДЕКЦ МВС України - не надано. Відповідач в судовому засіданні визнала, що переписку з позивачем, фото якої долучено до матеріалів справи, вела вона. Щодо неявки для проведення експертизи на підставі ухвали суду від 04.06.2020 року, позивач пояснив, що не був обізнаний про день її проведення, відповідач пояснила, що дитини хворіла. Відповідачем не надано доказів хвороби дитини. Позивачем долучено до матеріалів справи докази перебування за межами України. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.09.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 04.10.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 17.12.2018 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області призначено у справі судово-генетичну експертизу та зупинене провадження у справі. 29.01.2019 року позивачем подано до суду заяву про поновлення провадження у справі та призначення експертизи іншій установі, оскільки в теперішній час Медичний центр «Торнадо» не має ліцензії на проведення судово-генетичної експертизи. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2019 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2020 року - обрано новий склад суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.04.2020 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання. 04.06.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області призначено у справі судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру (НДЕКЦ) МВС України, провадження у справі зупинене. 06.11.2020 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 30.10.2020 року. Зазначено, що у відповідь на порушене клопотання зразки біологічного матеріалу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] не надходили, для проведення відбору порівняльних зразків 12.10.2020 року до Миколаївського НДЕКЦ МВС вищезазначені особи не з`явились. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.11.2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. 10.12.2020 року Херсонський міський суд Херсонської області постановив ухвалу про призначення судово-генетичної експертизи (ДНК-експертизи), проведення якої доручено Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру (НДЕКЦ) МВС України, провадження у справі зупинене. 18.01.2021 року Постановою Херсонського апеляційного суду вище зазначена ухвала залишена без змін. 23.04.2021 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи. Зазначено, що у відповідь на порушене клопотання зразки біологічного матеріалу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] не надходили, для проведення відбору порівняльних зразків 23.03.2021 року до Миколаївського НДЕКЦ МВС з`явився лише [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] , [INFO] для проведення відбору порівняльних зразків не з`явилися. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2021 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. 08.06.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . Актовий запис про народження № 494 [PERSON] , яка народилась [INFO] , згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження зроблено із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України. У відповідності із ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. З долучених роздруківок щодо банківських операцій та дублікатів квитанцій вбачається, що позивач перераховував на ім`я відповідача кошти, оплачував дитячий садок (а.с. 7-10, а.с. 18-20 т. 1). Долучені роздруківки переписки між сторонами, вказують, що вони спілкувались у 2017, 2018 та у 2019 року. Відповідач визнала, що вона є учасником даної переписки в судовому засіданні. За позицією ЄСПЛ, на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). Відповідач двічі не виконувала вимоги ухвали суду та за клопотанням експерта не з`явилась та не забезпечила явку малолітньої доньки для проведення відібрання зразків в експерту установу. Зазначаючи про причини неявки та вказуючи на їх поважність, з боку відповідача не надано жодного доказу на підтвердження таких фактів. Наведене дає підстави встановити, що системне та неодноразове ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи шляхом нез`явлення її та дитини до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів свідчить про її небажання отримати висновки щодо походження дитини та дає суду можливість визнати факт, який вона заперечує, та встановити походження дитини від позивача, виходячи з інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно із частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Стаття 128 СК України передбачає, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено до ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст. 135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Представником відповідача заявлено суду клопотання про застосування до вимог позивача строк позовної давності встановлений ч. 2 ст. 129 СК України, вважає його таким що підлягає також застосування до позовних вимог позивача які ґрунтуються на ст. 128 СК України, та просить відмовити на цій підставі в задоволенні позовних вимог. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно позовна давність, що застосовується при регулюванні сімейних відносин, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого сімейного права або інтересу. Строк позовної давності є строком не для звернення особи до суду, а строком для захисту права особи. Цей момент має принципове значення. Якби строк позовної давності був саме строком для звернення, то його формальне пропущення унеможливлювало би подальший захист прав особи. Однак це не так. Навіть після спливу строку для звернення особа має право подавати заяву до суду. В ч. 2 ст. 267 ЦК України вказано, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом незалежно від спливу позовної давності. Більш того, за ЦК України позовна давність застосовується не завжди, а лише за заявою сторони у спорі (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Особливість сімейних відносин полягає у тому, що до них за загальним правилом позовна давність не застосовується. Це означає, що особа може звернутися до суду за захистом свого сімейного права або інтересу будь-коли незалежно від того, скільки часу спливло після моменту порушення цього права, моменту, коли особа дізналася про порушення свого права, а також інших обставин, які слугують початком відліку строку позовної давності. Проте вказане загальне правило має певні виключення. В ч. 1 ст. 20 СК УКраїни визначаються випадки, коли до сімейних відносин застосовується позовна давність (ч. 2 ст.72 СК України, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст.138, ч. 3 ст. 139 СК України). Отже на думку суду, вказана заява представника відповідача підлягає відхиленню оскільки суперечить правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 27.04.2017 у справі № 6-617цс17. Згідно зазначеної правової позиції: «Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.» Крім того, ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). До того ж приймаючи до уваги усталену практику ЄСПЛ, можливо зробити висновок, що відмова у позові в зв`язку з пропуском строку не є пропорційною по відношенню до переслідуваної державою законної мети на забезпечення, в даному випадку, поваги до права заявника на його приватне життя, що у світлі рішень ЄСПЛ є порушенням статті 8 Конвенції. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п.20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на те, що беззаперечно встановлено, що позивач [PERSON] є рідним (біологічним) батьком [PERSON] , [INFO] , а біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, і це відповідає інтересам дитини, тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними.

Outcome: approved