Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем зареєстрований 12.07.1991 Гейківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 12. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 12.07.1991 він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами не склалися та фактично припинилися з 2000 року, з цього ж часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбних відносин з відповідачем є недоцільним, так як сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення сумісного побуту і господарства. Позивач у судове засідання не зявився, просив цивільну справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.18). Відповідач у судове засідання повторно не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с.19, 22, 23). Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. У звязку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом, встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 12.07.1991 Гейківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис № 12, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії ІV-КИ № 424465 (а.с.5). Від спільного шлюбу, сторони неповнолітніх дітей не мають, позивач стверджує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 2000 року, з цього ж часу сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. В добровільному порідку відповідач шлюб розривати не бажає, так як не хоче йти до органів РАЦС, хоч і не заперечує проти розірвання шлюбу, у звязку із чим позивач вимушений звернутися до суду. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в ході розгляду справи знайшли підтвердження викладені в позові обставини, що подальше збереження сім'ї стали неможливими, а подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у звязку із чим шлюб зареєстрований між сторонами, повинен бути розірваний. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сплачений ним та документально підтверджений судовий збір в розмірі 704,80 гривень (а.с.1).

Outcome: approved