Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належною йому квартирою [ADDRESS], визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2013 року є власником вказаної квартири. Відповідач є його братом та зареєстрованим у квартирі, хоча з 2003 року в ній не проживає, його речей у квартирі немає, проте на відповідача продовжують нараховуватись комунальні платежі, які він вимушений сплачувати. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій зазначив, що проти позовних вимог не заперечує та просив суд розглянути справу за його відсутності. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що є другом позивача, якого знає 13 років, що відповідача взагалі ніколи не бачив і речей його у квартирі [ADDRESS], де він бував, також не бачив. Знає, що позивач та відповідач між собою не спілкуються. Разом з тим, зазначив, що він є сусідом позивача поверхом нижче, так як проживає у квартирі [ADDRESS] а тому якби відповідач проживав у належній позивачу квартирі він би бачив або чув. Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.06.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2013 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5, 7-8). Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі (а.с.9, 19). Судом на підставі показань свідка установлено, що відповідач в зазначеній квартирі не проживає біля 13 років. Крім того, факт не проживання відповідача з 2003 року у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом від 23.12.2014 року, та актом про непридатність житлового приміщення для проживання від 27.08.2015 року, складеними мешканцями будинку №7 (а.с.6, 27). Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Статтею 71 ЖК України такі строки встановлені у шість місяців. Окрім того, відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно залишив зазначену квартиру, перешкод у проживанні в ній позивач не спричиняв, більше 13 років у вказаній квартирі відсутній без поважних причин, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відтак позов у частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Стосовно частини позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні позивачу права користування належною йому квартирою та зняття відповідача з реєстраційного обліку, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, судом установлено, що відповідач в зазначеній квартирі не проживає, а відтак перешкод у здійсненні позивачу права користування належною йому квартирою не спричиняє та окрім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial