Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим в процесі розгляду справи позовом про стягнення з відповідачів суми за договором оренди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 25 вересня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір оренди №к66-72, за яким позивач передав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування обладнання, визначене в додатках до договору, а відповідач зобов'язався сплатити вартість оренди цього обладнання, та, після закінчення строків оренди - повернути обладнання позивачу. На підставі акту передачі обладнання в тимчасове користування від 25.09.2013 року (Додаток до Договору оренди №к66-72 від 25.09.2013 p.), [PERSON] було передано наступне обладнання: мініподмості тип 1 у кількості 3 шт. Вказував, що відповідач належним чином не виконував умови договору, таким чином утворилася сума боргу за користування обладнанням в розмірі 5904 грн. 40 коп., що складається з суми основного боргу у розмірі 5175 грн. 00 коп., суму інфляційного збільшення за прострочення орендних платежів у розмірі 268 грн. 04 коп., суму 3 % річних від простроченої суми у розмірі 53 грн. 17 коп., суму пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 408 грн. 19 коп. Зазначав, що 25.09.2013 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого сторони домовились, ФОП [PERSON] поручився за зобов'язання [PERSON] у межах суми, яка становить 1000 грн. і зобов'язується нести відповідальність солідарно з боржником. У зв'язку з чим, просив суд солідарно стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за Договором оренди №к66-72 від 25.09.2013 року у розмірі 1000 грн., стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором оренди №к66-72 від 25.09.2013 року у розмірі 4904,4 грн., вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] яка діє на підставі довіреності від 15.09.2014 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, місце та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи не надходило, у зв'язку з чим ухвалою суду від 28 жовтня 2014 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії договору оренди 25 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір оренди №к66-72, за яким позивач передав [PERSON] у тимчасове користування обладнання, визначене в додатках до договору, а [PERSON] зобов'язався сплатити вартість оренди цього обладнання, та, після закінчення строків оренди - повернути обладнання позивачу (а.с.7-8). Судом встановлено, що на підставі акту передачі обладнання в тимчасове користування від 25.09.2013 року (Додаток до Договору оренди №к66-72 від 25.09.2013 p.), відповідачу [PERSON] було передано наступне обладнання: мініподмості тип 1 у кількості 3 шт. (а.с.9) Відповідно до п.3.1. Договору, сплата оренди обладнання відбувається на умовах 100% передоплати на підставі акту прийому-передачі. Відповідно до п.4.2. Договору - строк оренди обладнання починається з дати, визначеної в акті передачі обладнання в оренду та закінчується датою визначеною в акті здачі обладнання з оренди.Строк оренди обладнання згідно із актом передачі обладнання встановлений з 26.09.2013 року по 26.10.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст.764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Як вбачається з пояснень представника позивача, починаючи з 27.10.2013 року відповідач [PERSON] продовжував користуватися орендованим обладнанням. Отже, суд приходить до висновку, що з 27.10.2013 року між позивачем та відповідачем фактично було продовжено договір оренди. Як вбачається з договору оренди, сторонами в договорі не було узгоджено терміну проведення розрахунку по оплаті орендної плати за останні 30 діб строку користування обладнанням. Відповідно до ч. 1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном, як передбачено ч. 1 ст.762 Цивільного кодексу України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (п.5 ст.762 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до протоколу погодження ціни від 25.09.2013 року (а.с.9), розмір орендної плати за добу становив 54 грн. 00 коп. за одиницю. Проте, як вбачається з пояснень представника позивача, оскільки, відповідачу було передано в оренду три одиниці обладнання, позивачем, в усній формі, було знижено розмір орендної плати до 25 грн. 00 коп. за одиницю обладнання за добу. Таким чином, загальний розмір оренди за три одиниці обладнання складає 75 гривень за добу. Як вбачається з матеріалів справи, сторони в акті передачі обладнання, встановили, що загальний строк оренди 30 діб, проте відповідач користувався обладнанням у період з 26 вересня 2013 року по 28 грудня 2013 року (загальна кількість днів оренди - 93) та 28 грудня 2013 року повернув обладнання позивачеві, про що було визнано в судовому засіданні представником позивача. Крім того, як було встановлено судом з пояснень представника позивача, відповідач [PERSON] здійснив часткову оплату за оренду обладнання по 19 жовтня 2013 року у розмірі 1 800,00 грн. (за 24 дні користування обладнанням), отже заборгованість за користування обладнанням у період за 20.10.2013 року по 28.12.2013 року (69 діб) не сплачена та складає 5175 грн. Таким чином, загальна сума основного боргу відповідача за користування обладнанням на теперішній час складає 5 175,00 (п'ять тисяч сто сімдесят п'ять грн. 00 коп.). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2014 позивач звернувся до відповідача [PERSON] з листом-вимогою (а.с.10) про погашення суми заборгованості за договором та надав відповідні рахунки для оплати. Лист-вимога була особисто одержана [PERSON] 29.05.2014 року, проте, останній не виконав своїх зобов'язань перед позивачем за договором та не надав обґрунтованих заперечень щодо неможливості їх виконання. Відповідно до 4.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що лист-вимога була отримана відповідачем 29.05.2014 року, у зв'язку з чим, суд погоджується з позивачем, що кінцевим строком сплати явної заборгованості було 05.06.2014 року, отже з 06 червня 2014 року триває прострочення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за договором. Таким чином, оскільки станом на сьогоднішній день, зобов'язання відповідача [PERSON] перед позивачем не виконані в повному обсязі, тому суд вважає правомірним відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та п. 7.3 зговору, нараховування позивачем на основну суму боргу у розмірі 5175 грн. також пеню, інфляційні втрати та 3 % річних за період з 06 червня 2014 року (7 днів з моменту отримання Відповідачем листа-вимоги) по 08 жовтня 2014 року (день звернення до суду із уточненою заявою). Вираховуючи суму інфляційних втрат, суд виходить з наступного розрахунку: 5175,00 (сума боргу) х 1,052 (сукупний індекс інфляції за період з 06.06.2014 по 08.10.2014 року) = 268 грн. 04 коп. Відповідно до розрахунку, сума трьох відсотків річних дорівнює 53 грн. 17 коп., що вираховується з наступного розрахунку: 5175 грн. (сума заборгованості) х 3% / 365 (кількість днів у році) х125 (кількість прострочених днів) = 53 грн. 17 коп. Крім того, одним із видів санкцій, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню. Відповідно до п.7.3. договору, за несвоєчасне внесення орендної плати, у випадках продовження зміну оренди, орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від сплаченої суми за кожний день прострочення. Таким чином, сума пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання становить 408 грн. 19 коп., що вираховується з наступного розрахунку: з 06.06.2014 року по 16.07.2014 року від суми 5175 грн. за подвійною ставкою НБУ 9,5 % за 41 день становить 110,45 грн.; з 17.07.2014 року по 08.10.2014 року від суми 5175 грн. за подвійною ставкою НБУ 12,5% за 84 дня становить 297,74 грн. Як вбачається з матеріалів справи 25.09.2013 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого сторони домовились, ФОП [PERSON] поручився за зобов'язання [PERSON] у межах суми, яка становить 1000 грн. і зобов'язується нести відповідальність солідарно з боржником. Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Оскільки [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у сумі 5904 грн. 40 коп., у зв'язку з чим, відповідно до п.1.3 Договору поруки, у ТОВ [PERSON] виникли підстави для відповідальності за кредитним договором в межах суми, передбаченої умовами договору. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл та стягнення судових витрат, то суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як вбачається з наданого до позову оригіналу квитанції №3160 від 31.07.2014 року, позивач за подання позову сплатив судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., що в свою чергу підлягає стягненню в частковому порядку з відповідачів у повному обсязі. На підставі викладеного й

Outcome: approved