Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у судовому засіданні його представник та вимоги мотивує тим, що [PERSON] , є власником 47/100 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім нього, за вказаною адресою зареєстрована його племінниця, відповідач по справі, [PERSON] , яка з 2012 року і по цей час у спірній квартирі не проживає, виїхала на постійне місце мешкання до Російської Федерації, речей її немає, участі в оплаті за надані комунальні послуги вона не приймає. Реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] створює [PERSON] перешкоди у користуванні житловою площею, оскільки останній позбавлений можливості отримати субсидію по сплаті комунальних платежів. Тому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, що не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність за наявними у справі матеріалами. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що вона є власником іншої 53/100 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її донькою, яка дійсно перебуває в Росії. Зняття [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою порушить права її [PERSON] як співвласника спірної квартири та доньку прописана на у частці.квартири, яка належить їй на праві вланості. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі Договору дарування від 20.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ануфрієвим О.В., зареєстрованого в Реєстрі за №1606, є власником 47/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів та Витягом ро державну реєстрацію прав (а.с.8-10). [PERSON] , [INFO] , є власником іншої 53/100 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.09.2020 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , котра є донькою [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з Акту від 22.10.2020 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з 2012 року за адресою реєстрації: [ADDRESS] , не проживає, так як мешкає в другій країні (а.с.11). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Правила здійснення права спільної часткової власності регламентовані положеннями ст.\~358\~ЦК\~України, де зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ч. 1 ст. 361 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналогічне право члена сім`ї власника житла щодо користування таким житлом закріплено у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку. Згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилом ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею ч. 2 ст. 13 ЦК України стосовно того, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-яких перешкод [PERSON] у користуванні власністю, визначених ч. 1 ст.\~116 ЖК УРСР, [PERSON] не чинить, зареєстрована у спірному житловому приміщенні, у встановленому законом порядку, за згодою співвласника квартири, її матері [PERSON] ; задоволення позовної вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є взаємно виключним та суперечливим, оскільки виселивши відповідача зі спірного житла, може виникнути спір про порушення прав третьої особи [PERSON] щодо розпорядження своєю власністю на власний розсуд. У зв`язку з викладеним, обраний позивачем спосіб захисту є неналежним і таким, що порушує права третіх осіб, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed