Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що він на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30 липня 2013 року є власником приміщення в с. В.Чернеччина Сумського району Сумської області, вул. Фрунзе, 43. Земельна ділянка під приміщенням належить [PERSON] сільській раді Сумського району. Рішенням сесії сільради від 17 жовтня 2013 року позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення магазину орієнтовною площею 0,07 га. 26 червня 2015 року ПП «Мегаполіс» йому було відмовлено у розробці проекту у звязку з тим, що частина земельної ділянки, передбачена для відведення, уже помилково передана у власність власникам садиби по вул. Фрунзе, 41. Межа приватизованої земельної ділянки проходить по тильній стороні магазину. Відповідач [PERSON] збудував огорожу, яка не дає змогу зайти за тильну сторону належного йому приміщення. До нього як до власника нежитлового приміщення повинно перейти право користування земельною ділянкою під будівлею та необхідною для її обслуговування. Скористатись своїм правом він позбавлений можливості оскільки земельна ділянка, необхідна для обслуговування приміщення, передана відповідачу. Відповідно до норм ДБН, для догляду за будівлями до межі сусідньої ділянки необхідно не менше 1 м. Просив визнати недійсним рішення [PERSON] сільської ради від 30 грудня 2000 року в частині передачі відповідачу у власність земельної ділянки по вул. Фрунзе, 41. У судовому засіданні позовні вимоги підтримав і суду пояснив, що придбав приміщення магазину, яке у сільраді значилось як аварійне, однак воно має добрі стіни та підвали. З метою здійснення підприємницької діяльності придбав дане приміщення. Оглядав його до укладення договору купівлі-продажу, бачив, що впритул до приміщення підходить паркан. Вважає, що при прийнятті рішення про надання земельної ділянки у власність відповідачу не дотримані вимоги щодо відстані до будівлі магазину, передбачені нормами ДБН. Електрична опора також знаходиться на території, огородженій відповідачем. Відстань до будівлі повинна існувати, позивач повинен відступити 2 м від стіни приміщення, тому рішення сільради підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач з позовними вимогами не погодився, просив у задоволенні позову відмовити. Представники відповідача з позовом не погодились, подали письмові заперечення, у яких зазначили наступне. Позивач придбав у власність нежитлову будівлю, яка ним була оглянута, в тому числі і з тильної сторони. Перешкод у використанні придбаного майна не виявив. Власником земельної ділянки є [PERSON] сільська рада, а не відповідач, тому позивач має право набуття земельної ділянки за рахунок земель сільради, а не [PERSON] При оформленні державного акту наданий висновок Відділу земельних ресурсів Сумського району про відсутність сервітутів та обмежень щодо режиму використання земельної ділянки. Докази на підтвердження порушення прав позивач з боку відповідача не надано. Обєкт нерухомості списаний у 90-х роках, він реалізовувався під розбирання. У акті погодження меж [PERSON] відсутні дані про наявність нерухомого майна, зазначена дорога. Відповідач 12 серпня 1999 року придбав житловий будинок № 41 по вул. Фрунзе в с. В.Чернеччина, який розташовувався на земельній ділянці площею 0,40 га. Державний акт відповідач отримав 4 грудня 2001 року, відповідно до акту погодження меж від 28 грудня 2000 року, суміжними землекористувачами(землевласниками) ніяких претензій при встановленні існуючих меж не заявлено. Позивачу рішенням сесії сільради виділена земельна ділянка орієнтовною площею без ситуаційного плану виділення в натурі (на місцевості). На момент оформлення державного акту на імя відповідача нежитлове приміщення було відсутнє. Крім того, суду пояснили, що з боку відповідача порушень прав позивача не допущено, паркан не проходить по тильній стороні магазину, має відступлення на декілька сантиметрів, може бути у будь-який час розібраний за потреби. Вказане позивач бачив при придбанні приміщення у 2013 році, цю обставину достовірно не зясував. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сумського району Сумської області з позовом погодився і суду пояснив, що дійсно забор відповідача доходить до стіни колишнього приміщення магазину, що не дає можливості здійснювати його обслуговування, ремонт, будівництво, тощо. Представник 3-ї особи Управління Держгеокадастру у Сумському районі для розгляду справи до суду не зявився, просив справу слухати без його участі, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. Представник 3-ї особи ПП «Мегаполіс» для розгляду справи до суду не зявився, подав заяву про її розгляд у його відсутність. З позовними вимогами погодився. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2013 року укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого в с. В.Чернеччина Сумського району Сумської області, вул. Фрунзе, 43. Продавцем за договором виступила [PERSON], покупцем [PERSON] Відповідно до п.6 договору, земельна ділянка, на якій розташоване нежитлове приміщення належить [PERSON] сільській раді (довідка від 23 липня 2013 року). Відповідно до п.8, відчужуване нежитлове приміщення покупцем оглянуте, недоліки, що перешкоджають використовувати нежитлове приміщення виявлені не були. За змістом ст.ст. 116, 120, 125 ЗК України, сторони договору ознайомлені (а.с.6). В цей же день за покупцем зареєстроване право власності на приміщення (а.с.7). У технічному паспорту на приміщення магазину, виготовленому 30 червня 2009 року, внесені дані про нового власника [PERSON] Рішенням сесії сільради від 17 жовтня 2013 року ФОП [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення магазину по вул. Фрунзе, 43, орієнтовною площею 0,07 га (а.с.9). Згідно топографічної зйомки, здійсненої ПП «Мегаполіс» по тильній стороні даного приміщення проходить межа суміжної земельної ділянки № 41 (а.с.8). Власником суміжної земельної ділянки по вул. Фрунзе, 41, на підставі державного акту серії ІІ-СМ №021450, зареєстрованого Управлінням Держземагенства у Сумському районі 4 грудня 2001 року є [PERSON] Земельна ділянка надана йому на підставі рішення [PERSON] сільської ради Сумського району від 30 грудня 2000 року (а.с.10). Згідно державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] надана земельна ділянка площею 0,55 га, з них для ведення ОСГ 0,48 га, під забудову 0,07 га. Суміжним землекористувачем з боку придбаного позивачем приміщення зазначена [PERSON] сільська рада (а.с.18). Згідно довідки [PERSON] сільської ради від 15 вересня 2015 року, продавець приміщення [PERSON] з питання виділення їй земельної ділянки по вул. Фрунзе, 43, до сільради не зверталась, документів щодо придбання приміщення не надавала (а.с.21). Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради Сумського району Сумської області від 25 серпня 1999 року № 49 відповідачу виділено і передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га в с. В.Чернеччина, вул. Фрунзе, 41, у звязку з купівлею житлового будинку за цією адресою (а.с.37). 30 грудня 2000 року рішенням сесії сільської ради внесені уточнення у площу земельної ділянки, переданої [PERSON] у звязку з виготовлення технічної документації. Затверджена загальна площа земельної ділянки у розмірі 0,55 га: для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0,07 га; для ведення особистого підсобного господарства 0,48 га (а.с.38, 54). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 5 вересня 2013 року, за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,4798 га для ведення ОСГ, на земельну ділянку площею 0,0740 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.44-49). Відповідно до технічного звіту по складанню державного акту [PERSON], 1 лютого 2001 року звіт було погоджено відділом земельних ресурсів Сумського району. Акт погодження меж 28 грудня 2000 року підписаний суміжними землекористувачами (а.с.50-51). Відповідно до ст. 120 ч. 1 ЗК України, у разі набуття права власності на будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування цією земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку без зміни цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Наведена позивачем підстава до встановлених законом не відноситься. Згідно ст. 152 ч. 2 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повзані з правом володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 153 ЗК України закріплена гарантія права власника земельної ділянки, який не може бути позбавлений права власності, крім випадків, передбачених Земельним Кодексом України та іншими законами. На час придбання нежитлового приміщення позивачем у 2013 році, споруда перебувала на земельній ділянці [PERSON] сільської ради, а не у володінні чи користуванні відповідача, тому підстав, визначених ст. 120 ЗК України, для переходу права власності на неї від відповідача до позивача немає. Крім того, відповідач право власності на земельну ділянку набув на підставі рішення сільської ради 1999 року, площа уточнена у 2000 році, а правовстановлюючий документ на землю отримав у 2001 році на законних підставах та у передбаченому законом порядку, до укладення позивачем договору купівлі-продажу приміщення. За наведених обставин, рішення сесії [PERSON] сільської ради Сумського району Сумської області від 30 грудня 2000 року по передачу [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,55 га є законним і прав власника нежитлового приміщення [PERSON] не порушує, тому не підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed