Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить виселити [PERSON] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у житловому приміщенні проживає без законних на те підстав, змінив замки та перешкоджає йому у користуванні кімнатою. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі, наголошуючи на тому, що її довіритель зареєстрований у спірному житловому приміщенні з 30.03.2016 року з дозволу його тітки [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідач був співмешканцем померлої та після її смерті без законних на те підстав залишився проживати у житловому приміщенні без реєстрації та отримання будь - яких дозвільних документів. Представник відповідача з позовом не погодилась, просила відмовити у його задоволенні, оскільки вимоги є необґрунтованими та безпідставними, зазначивши, що з 1998 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. На підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «ОДЕССІЛЬМАШ» [PERSON] було видано ордер на житлову площу в гуртожитку - кімнату [ADDRESS] . З часу вселення [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом в даній кімнаті та вести спільний побут. Усе, що заробляв [PERSON] , він витрачав на свою сім`ю, купував меблі, речі, одяг, продукти харчування, робив ремонтні роботи в кімнаті, сплачував комунальні послуги, послуги енергопостачання газопостачання та водопостачання. У 2016 році [PERSON] стала хворіти, були виявлені проблеми з печінкою. За весь час лікування у лікарні ніхто з родичів, у тому числі позивач [PERSON] , не піклувалися та не відвідував її. У червні 2016 року [PERSON] померла в лікарні на руках у [PERSON] , який пізніше забезпечив проведення її поховання. Протягом сумісного проживання з [PERSON] , відповідач [PERSON] сплачував комунальні та інші платежі, приймав участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна та продовжує оплачувати усі необхідні платежі. Після того як [PERSON] померла, [PERSON] дізнався, що в кімнаті зареєстрований племінник покійної - [PERSON] . Позивач [PERSON] ніколи не проживав в кімнаті [ADDRESS] , він проживав та проживає за іншою адресою. У [PERSON] були труднощі з отриманням паспорта громадянина України, що у свою чергу було перешкодою для реєстрації у спірній кімнаті. Паспорт громадянина України був отриманий [PERSON] лише в серпні 2016 року, тобто через 2 місяці після смерті [PERSON] Іншого житла, крім вказаної кімнати, [PERSON] не має, з 24.02.2017 року відповідач зареєстрований в Центрі для безпритульних осіб по [ADDRESS] . Треті особи про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, до судового засідання не з`явились, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутністю. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши надані письмові докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «ОДЕССІЛЬМАШ» від 01.02.2006 року [PERSON] біло видано ордер на житлову площу в гуртожитку - кімнату [ADDRESS] розміром [ADDRESS] . З часу вселення [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом в даній кімнаті та вести спільний побут, проте зареєструвати шлюб вони не змогли через труднощі в отриманні [PERSON] паспорта громадянина України, оскільки він був громадянином Російської федерації та колишнім військовослужбовцем. Труднощі в отриманні паспорта громадянина України стали перешкодою для реєстрації [PERSON] за адресою проживання його співмешканки. У 2016 році [PERSON] стала хворіти її доглядом, купуванням ліків займався [PERSON] , що підтверджується поясненнями свідків наданих у судовому засіданні. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яка було видано Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. З 30 березня 2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований племінник померлої [PERSON] , доказів на підтвердження надання згоди на реєстрацію позивача у спірній кімнаті, на виконання ухвали суду від 30.08.2017 року, до суду надано не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що є сусідкою відповідача та мешкає у кімнаті [ADDRESS] , протягом останніх 35 років. [PERSON] та [PERSON] сумісно мешкали у спірній кімнаті останні 20 років до дня смерті [PERSON] , відносини у них були гарні та теплі, однак зареєструвати шлюб вони не могли через проблеми [PERSON] в отриманні паспорта громадянина України. Позивача свідок бачила один раз за час життя його тітки [PERSON] та після її смерті, коли позивач прийшов вселятися у спірне житлове приміщення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що є сусідкою відповідача та мешкає у кімнаті [ADDRESS] , з 1998 року. [PERSON] та [PERSON] сумісно мешкали у спірній кімнаті останні 20 років до дня смерті [PERSON] , разом робили ремонт та вели сумісний побут. Відносини у них були гарні та теплі, однак зареєструвати шлюб вони не могли через проблеми [PERSON] в отриманні паспорта громадянина України. [PERSON] піклувався про [PERSON] , купував ліки та доглядав її. Позивача свідок бачила один раз за час життя [PERSON] та після її смерті коли позивач прийшов вселятися у спірне житлове приміщення. Про його реєстрацію [PERSON] ніколи не говорила. Згідно пояснень свідків та документів, наявних у матеріалах справи вбачається, що відповідач вселився та проживав у спірній квартирі зі згоди основного квартиронаймача, - померлої [PERSON] , оплачував та по теперішній час оплачує комунальній послуги, займався побутом та проводив ремонтні роботи у спірній кімнаті. Позивач за життя [PERSON] у кімнату не вселявся, з`явився у спірній кімнаті тільки після смерті своєї тітки [PERSON] , підтверджень надання згоди померлої на його реєстрацію матеріали справи не містять. Згідно ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Якщо особи перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права та обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Статтями 156, 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї власника квартири належать дружина, діти і їх батьки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у спірній кімнаті сумісно проживав однією сім`єю понад 15 років разом з [PERSON] , вселився у кімнату з її згоди і є колишнім членом сім`ї законного користувача житла. Згідно з ч.4 та ч.5 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.1ст.116 ЖК УРСР, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про доцільність відмови у задоволенні позову, оскільки відповідач вселився та проживав у спірній квартирі зі згоди основного квартиронаймача - померлої [PERSON] , оплачував та по теперішній час оплачує комунальній послуги, займався побутом та проводив ремонтні роботи у спірній кімнаті. Позивачем також не доведено факт самоправного зайняття відповідачем жилого приміщення, оскільки всі його доводи спростовані поясненнями свідків та документами, наявними у матеріалах справи. Згідно ч.ч.4, 5 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про доцільність відмови у задоволенні позову. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: dismissed