Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із дійсною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що [PERSON], яка померла [INFO] року, була рідною тіткою його матері - відповідача по справі [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: вул.. [ADDRESS], яку вона заповіла йому. Відповідач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, а він прийняв належні йому 1/3 частку житлового будинку та отримав свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом і на даний момент є власником зазначеної вище частки будинку. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], проте частки співвласників в акті не визначені. При зверненні до державного нотаріуса 3-ї Луганської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва на спадкове майно [PERSON] в складі частки земельної ділянки, на якій розташований спадковий житловий будинок, йому було відмовлено з тих підстав, що в праві власності на земельну ділянку не визначені частки, а також через той факт, що він не довів свого родинного зв'язку зі спадкодавцем. У зв'язку з цим він змушений звернутись до суду та просить встановити частку померлої [PERSON] в праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0591 га кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] як 1/3, а також визнати за ним право власності на 1/3 частки зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла письмова заява, згідно якої він просив розгляд справи провести без його присутності. Від представника відповідачів також надійшла письмова заява, відповідно до якої вона просила розглянути справу без її участі і без участі її довірителів. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Згідно з копією свідоцтва про смерть від 11.02.2008 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] року, про що було зроблено актовий запис №371 (а.с.12). Позивач та відповідачі є спадкоємцями за законом після [PERSON] як її рідна сестра та внучаті племінники, що підтверджується копіями документів: копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], згідно яких останні є рідними сестрами; копією свідоцтва про шлюб, згідно якої після укладення шлюбу [PERSON] набула прізвище «Кузнєцова»; копією свідоцтва про народження [PERSON], яка після укладення шлюбу набула прізвище «[PERSON]», відповідно до копії свідоцтва про одруження; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON], згідно якого його матір'ю є відповідач [PERSON] (а.с.13-17). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.10.2008 року, спадкоємцем спадкового майна [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, є [PERSON]. Спадкове майно складається з 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], на земельній ділянці фактичною площею 591 кв.м. (а.с.18) Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 07.11.2008 року, а також копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий бцдинок [ADDRESS], [PERSON] є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-22). Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 11.12.2006 року [PERSON] є співвласником земельної ділянки площею 0,0591 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у [ADDRESS]. Серед співвласників земельної ділянки зазначені [PERSON] та [PERSON], розмір часток у спільній власності не визначений (а.с.23). Відповідно до відповіді Управління Держгеокадастру у м.Луганську Луганської області згідно з наявними даними Державного земельного кадастру про оформлення та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, за адресою: [ADDRESS] були видані державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,591 га за кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на ім'я: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити спадщину після смерті [PERSON], оскільки як встановлено судом у державному акті на право власності на земельну ділянку, яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не визначені частки кожного із співвласників. Відповідно до ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається зі змісту ст..392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом встановлено, що частки співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0591 га, кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] є рівними, кожному з них належить по 1/3 частці зазначеної земельної ділянки, проте позивач як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкове майно, а саме 1/3 частину зазначеної земельної ділянки, яка належала [PERSON] через такий механізм як звернення до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва на спадкове майно [PERSON] в складі частки вищевказаної земельної ділянки, оскільки в праві спільної власності на земельну ділянку частки кожного зі співвласників не визначені. У зв'язку зі смертю одного зі співвласників в позасудовому порядку визначити частки у спільному майні не виявляється можливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved