Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати - [PERSON] Спадкове майно, що залишилось після смерті матері складається з частини квартири [ADDRESS]. З 1981 року його мати була членом житлово-будівельного кооперативу «Космос-2» та в період 1981-87 року здійснила виплату пайового внеску в сумі 2 261 крб., що складає 28,4 % від його загального розміру. З метою прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері, він звернувся до Новокаховської державної нотаріальної контори, було заведено спадкову справу №60/14. Проте після проведення нотаріусом підготовчих дій, остання повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказану квартиру та відсутня реєстрація прав власності на нерухоме майно. В період сплати його матір'ю паєнакопичень, його батьки [PERSON] та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі та проживали разом у квартирі за адресою: [ADDRESS] та вели сумісне господарство. Таким чином, вказана частка пайового внеску за оспорювану квартиру в розмірі 28% набула статусу спільної сумісної власності його батьків. В 1990 році його батьки розлучились, тому єдиним спадкоємцем належних за життя майна та майнових прав матері має позивач. Таким чином до складу спадщини після смерті його матері увійшла 1/2 частина від внесеного нею паєнакопичення за житло, у розмірі 14/100 частки квартири. Просить суд визнати за ним [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування на 14/100 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та скасувати свідоцтво про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], що видане КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» 01.12.2010 року на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за [PERSON] [INFO], право власності в порядку спадкування на 14/100 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та витребувати його з незаконного володіння [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що під часу укладання договору купівлі-продажу квартири з [PERSON], вона останнього попереджала, що з місця позбавлення волі повернеться її племінник, який з квартири виписаний, тобто знятий з реєстрації, але не дивлячись на це він повернеться до спірної квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він є добросовісним набувачем спірної квартири; коли укладали договір купівлі-продажу були в наявності всі правовстановлюючі документи на квартиру. Представник третьої особи житлово-будівельного кооперативу «Космос - 2» подав до суду письмову заяву в якій не заперечував проти задоволення позову, і просив справу розглянути за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 18.08.1973 року по 17.10.1990 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син: [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого батьком - зазначений [PERSON], а матір'ю [PERSON] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.03.1993 року, виданого міським відділом РАЦС шлюб між [PERSON]та [PERSON], розірвано 17 жовтня 1990 року. Як вбачається з копії протоколу загальних зборів кооперативу «Космос -2» №11 від 20 версеня 1981 року, мати позивача [PERSON] була прийнята до членів ЖБК «Космос -2». Згідно довідки голови ЖБК «Космос-2» та бухгалтера ЖБК «Космос-2» від 20.01.2014 року, яка видана [PERSON] про те, що його мати - [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу «Космос-2» (протокол загальних зборів кооперативу №11 від 20.09.1981 року) та в період 1981-1987 р.р. здійснила виплату пайового внеску за 3-кімнатку квартиру [ADDRESS], загальною площею 62,00 кв.м., в розмірі 2 261,70 крб. виплата 5 696,00 крб. пайового внеску в період з 1973 по 1979 р. був здійснений членом кооперативу «Космос-2» [PERSON], загальна вартість пайового внеску складає 7 957,70 крб. Таким чином, мати позивача - [PERSON] з метою отримання частини трикімнатної квартиру в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в період шлюбу з [PERSON] 1981-1987 р.р. внесла пайові внески у сумі 2261 крб., що складало 28% вартості квартири, тобто вказана частка пайового внеску за вказану квартиру набута батьками позивача на підставі спільної сумісної власності. З копії свідоцтва про смерть від 05.08.2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області вбачається, що [PERSON], померла [INFO] року. Відповідно до копії довідки ЖБК «Космос -2» на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], разом з нею на день її смерті, і протягом 6- ти місяців у вказаній квартирі був зареєстрований після її смерті [PERSON] та [PERSON] Згідно копії довідки від 18.03.2014 року, виданої КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] не зареєстровано право власності на квартиру, розташованої по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (КпШС України 1963 року) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.а п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» №9 від 18 вересня 1987 року, з наступними змінами та доповненнями, пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Згідно п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» №9 від 18 вересня 1987 року зазначено, що до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. Відповідно до засад, викладених в ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває право власності на це майно. Відповідно до ст.17 Закону України «Про власність», яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартири є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до п.11 - б Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Зі змісту цієї норми матеріального права випливає, що право власності члена житлового кооперативу фактично виникало з моменту виплати паю. Як слідує із наведеного, 29.04.1973 року [PERSON] - бабуся позивача, яка померла [INFO] року на підставі рішення Новокаховського виконкому №192/9 від 29.04.1973 року вселилась в спірну квартиру, і в період з 1973 по 1979 р.р. нею були внесені перші пайові внески за квартиру в розмірі 5696 крб. Мати позивача - [PERSON], відповідно до витягу з домової книги з 22.10.1980 року була зареєстрована у спірній квартирі та по день своєї смерті проживала в ній. 20 вересня 1981 року була прийнята в члени житлово-будівельного кооперативу «Космос-2» та в період шлюбу, зокрема з 1981 р. по 1987 р., нею були виплачені пайові внески за квартиру в сумі 2261 крб., що становить 28% вартості квартири, що підтверджується наданими ЖБК «Космос-2» довідкою. В 1990 році шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] був розірваний. При цьому, [PERSON] проживаючи по день смерті у спірній квартирі, не вчиняла будь-яких дій, які б свідчили про те, що вона відмовилася від частки свого паю, чи передала його своєму колишньому чоловіку [PERSON] або його сестрі [PERSON], які в подальшому, після смерті [PERSON], стали власниками по 1/2 квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] Рішенням Новокаховського міського суду від 03.09.2008 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м. Нова Каховка, Херсонської області, [ADDRESS]. Дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної справи №2-2449/2008 року, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.02.1982 року після смерті [PERSON] (бабусі позивача), померлої [INFO] року, спадщину у виді паєнакопичень в житлово-будівельному кооперативі «Космос-2» в м. Нова Каховка у сумі 5497 крб. отримали син [PERSON] та донька [PERSON] Таким чином, відповідно до приписів наведених вище норм матеріального права та положень, що діяли на час отримання спірної квартири та виплати пайових внесків за спірну квартиру, це житло внаслідок сплачених пайових внесків та отримання у спадщину як [PERSON], [PERSON] так і [PERSON] на думку суду, за наведених вище обставин стало об'єктом спільної власності і кожен із співвласників мав право реалізувати свої справа у спосіб та в порядку, що не заборонені законом. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області [PERSON] померла [INFO] року, її спадкове майно складалося не з усієї квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], а з частки, яка є пропорційною до загальної суми внесеного паю за це житло в розмірі 2261 крб., а враховуючи те, що вона перебувала у шлюбі, який було розірвано в 1990 р., то її частка, яка є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], становить 14/100 (28% : 2 = 14/100). Згідно копії договору купівлі-продажу частки квартири від 05.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Новокахвоського міського нотаріального округу [PERSON] продав, а [PERSON] придбала 1/2 частку квартири [ADDRESS]. 1/2 частка квартири, що відчужується за даним договором належить продавцю на підставі рішення Новокаховського міського суду від 03.09.2008 року. Як вбачається з реєстраційної справи на квартиру [ADDRESS] дослідженої за запитом суду, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2011 року [PERSON] продала [PERSON] за певну грошову суму квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунальне підприємство «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, належить квартира [ADDRESS] Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з копії довідки від 25.09.2013 року, виданої Державною пенітенціарною службою, [PERSON] відбув покарання у місцях позбавлення волі з 06.11.2006 року по 25.09.2013 року, звільнений умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 9 місяців 12 днів. Відповідно до копії спадкової справи №60/14 на майно [PERSON], померлої [INFO] року, витребунової за запитом суду, 26.02.2014 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті матері за законом. Інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Постановою державного нотаріуса від 14.05.2014 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], оскільки в спадковій справі №60/14, що заведена після смерті [PERSON], знаходиться копія довідки КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» від 26.02.2014 року щодо відсутності на вказану квартиру зареєстрованого право власності за [PERSON] З наведеного слідує, що [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, однак оформити свої спадкові права на 14/100 спірної квартири він не взмозі, оскільки за життя його померла мати не зареєструвала право власності на вказану частку квартири. При цьому, позивач не відмовлялася від спадщини відповідно до ч. 4 ст. 1273 ЦК України, а тому має право на 14/100 часток спадкового майна - спірної квартири. Цивільний кодекс України надає особі, яка вважає, що її речові права порушені, право звернутись до суду як з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст. 330, 338 ЦК України). В ході судового засідання представник позивача уточнив свої позовні вимоги і просив витребувати майно з незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала право відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Оскільки відповідачка [PERSON] неправомірно набула право власності на всю спірну квартиру та у подальшому 17.11.2011 року уклала із [PERSON] договір купівлі -продажу вказаної квартири, то між позивачем та власником спірної квартири існують речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру, то і способом захисту є відповідний цим правовідносинам речово-правовий - витребування майна. За таких підстав вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування на 14/100 частин спірної квартири та витребування частини спірної квартири від чужого незаконного володіння підлягають задоволенню, тому суд вважає за необхідне витребувати 14/100 частин спірної квартири у добросовісного набувача [PERSON] Згідно приписів ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: approved