Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою в якій просив визнати протиправною бездіяльність Товариства з додатковою відповідальністю «ДНІПРОКОМУНТРАНС» (код ЄДРПОУ 02128158), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ДНІПРОКОМУНТРАНС», щодо відмови розглянути заяву [PERSON] (ідентифікаційний номер - [NUMBER]), про передачу йому у приватну власність шляхом приватизації квартири №8 в малосімейному гуртожитку по вулиці Січеславська Набережна, буд. 50 у м. Дніпрі та зобовязати розглянути зазначену заяву про приватизацію житла. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, але представник надала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також проводити розгляд справи без їхньої участі. Представники Товариства з додатковою відповідальністю «ДНІПРОКОМУНТРАНС», КП «Дніпропетровський електротранспорт» в судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у 1996 році ЗАТ «ДНІПРОКОМУНТРАНС» (код ЄДРПОУ 02128158) (правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «ДНІПРОКОМУНТРАНС» код ЄДРПОУ 02128158), на якому працював [PERSON], виділило йому для постійного проживання малосімейну квартиру [ADDRESS] (колишня назва Набережна Перемоги) у місті Дніпрі ( колишня назва Дніпропетровськ). З того часу [PERSON] зареєстрований та постійно проживає у вищезазначеній квартирі, що підтверджується карткою прописки від 14.03.1996 року, а також сплачує всі комунальні платежі за утримання квартири. 12.08.1999 року ЗАТ «ДНІПРОКОМУНТРАНС» звернулося до директора підприємства «Днепрогорэлектротранс» [PERSON] з проханням надати [PERSON] дозвіл на приватизацію квартири № 8 в малосімейному гуртожитку по вулиці Набережна Перемоги 50 в місті Дніпрі, на що підприємство «Днепрогорэлектротранс» відповіді не надало. На сьогоднішній день [PERSON] не має можливості приватизувати належну йому квартиру, оскільки неодноразові звернення не надали жодних результатів. Тому [PERSON] вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень ч. 1,2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. У випадку подачі громадянином компетентному органу заяви про бажання ним реалізувати своє право на приватизацію його житла після збігу строку встановленого частиною третьою ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (1 місяця) - таке право у [PERSON] виникає незалежно від протиправної бездіяльності відповідного органу приватизації чи уповноваженого органу підприємства на балансі якого перебуває житловий фонд (в т.ч. гуртожитки). А тому одночасно з цим виникає і право на судовий захист його порушеного права. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «ДНІПРОКОМУНТРАНС», КП «Дніпропетровський електротранспорт» про визнання протиправною бездіяльності щодо вирішення заяви про приватизацію підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640,00 грн., сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved