Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою. В обґрунтування зазначеного позову зазначає, що 28 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання грошових коштів боржнику-відповідачу у сумі 5000 доларів США. У відповідності до умов позики, що зазначено у розписці відповідач [PERSON], взяла кошти позивача у користування, та зобовязувалась повернути позику до 28 жовтня 2014 року. Відповідно до умов позики відсоток за користування коштами становить 2% місячних. У подальшому термін даної угоди було продовжено до 28 квітня 2015 року. 28 жовтня 2013 року, позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] грошову суму коштів у розмірі 5000 доларів США, про що і свідчить розписка, яка була надана в рахунок укладення договору позики. Враховуючи, що термін договору позики закінчився 28 квітня 2015 року, проте відповідачем взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів не виконано, просить стягнути з [PERSON] суму боргу за договором позики в сумі 5000 доларів США, що на час звернення до суду становить 124700 гривень, та проценти за користування коштами в сумі 62350 гривень. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 доларів США під 2 відсотки місячних з обовязком повернути позику, з врахуванням застереження про продовження строку договору, до 28 квітня 2015 року, на підтвердження чого надано розписку /аркуш справи 12-13/. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в сумі 5000 доларів США на умовах позики. Зазначені обставини також підтверджуються показами свідків, допитаних в судовому засіданні, які були присутніми при укладенні договору позики. Так, свідок [PERSON] повідомила, що була свідком передачі грошей [PERSON] [PERSON] При укладенні договору ніхто не примушував [PERSON] укладати такий договір. Свідок [PERSON] повідомив, що був свідком передачі коштів [PERSON] [PERSON] [PERSON] була рада, що їй допомагають, сама погодилась написати розписку, ніхто її не примушував до укладення договору. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Сторони при укладенні договору досягли згоди, що розмір процентів становить 2 відсотки місячних від суми позики, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою. Позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за користування коштами по червень 2016 року, тобто за 32 місяці, які минули з дня укладення договору до моменту звернення до суду з позовом. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] по процентах за договором позики від 28.10.2013 року. Зокрема, 2 відсотки місячних від суми позики складають: 5000 доларів США х 2% = 100 доларів США. Загальний строк виконання зобовязань [PERSON] на час звернення [PERSON] з позовом до суду та в межах заявлених позовних вимог становить 32 місяці. Таким чином, сума заборгованості по процентах складає 32 місяці * 100 доларів США = 3200 доларів США. Разом з тим, відповідачем [PERSON] здійснено часткове виконання зобовязань по сплаті процентів за користування позикою, загальною сумою 700 доларів США. Відтак, станом на час звернення позивача з позовом до суду, сума процентів за користування позикою складає 2500 доларів США, що еквівалентно 62350 гривень. Доказів, які б спростовували зазначені обставини відповідачем всупереч вимог частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України, суду не надано. Таким чином, суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення процентів за користування позикою в сумі 62350,00 гривень є підставною та підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд вважає, що предявлений позов є підставним та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved