Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], яка проживає разом з батьком - [PERSON] в [ADDRESS]. [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. 23 травня 2018 року у зв'язку із нанесенням [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] та госпіталізацією останньої до Носівської ЦРЛ, комісією в складі начальника служби у справах дітей Носівської райдержадміністрації Романець О.М., Калинівського сільського голови Багнюка І.В., фельдшера Калинівського ФАП [PERSON] було проведено обстеження умов проживання даної сім'ї. За його результатами встановлено, що малолітній [PERSON] окремого спального місця не має, брудний, перебуває у брудному одязі. [PERSON] на час обстеження знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Рішенням виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району від 23 травня 2018 року № 24 малолітнього [PERSON] було негайно відібрано у [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із загрозою його життю та здоров'ю і влаштовано до Носівської ЦРЛ. Питання неналежного виконання [PERSON] та [PERSON] батьківських обов'язків неодноразово було предметом розгляду на опікунській раді при виконкомі Калинівської сільської ради Носівського району, [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Незважаючи на викладене, [PERSON] та [PERSON] належних умов для проживання малолітнього [PERSON] не забезпечили, [PERSON] не проявляє материнської турботи та піклування щодо малолітньої [PERSON], не утримує її, не спілкується з нею в достатньому обсязі. Згідно висновку органу опіки та піклування Калинівської сільської ради від 29 травня 2018 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету сільської ради від 29 травня 2018 року № 29 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування Калинівської сільської ради від 29 травня 2018 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету сільської ради від 29 травня 2018 року № 30 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] Позивач просив: - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; - позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] та [PERSON] на їх утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття; - стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просив його задовольнити, пояснив, що у травні 2018 року [PERSON] побив свою співмешканку [PERSON], яка змушена була лікуватися у лікарні. Відповідачі не створили умов для проживання сина [PERSON]. Під час обстеження умов проживання було встановлено, що [PERSON] знаходився у стані сп'яніння, спав, дитина плакала, лежала біля батька. Дитину було влаштовано у лікарню. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні, пояснив, що він працює, має постійне місце роботи, після відібрання сина змінив своє ставлення до сім'ї, пролікувався, не вживає алкогольні напої, регулярно відвідує сина у лікарні, забезпечує та утримує його, купує одяг, їжу, ліки. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позов не визнали повністю, просили відмовити у його задоволенні, пояснили, що у травні 2018 року вона працювала у людей на городі, була у нетверезому стані, а тому її побив [PERSON] У червні-липні 2018 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Після того перестала вживати алкогольні напої, стала приділяти належну увагу утриманню та вихованню сина [PERSON] та дочки [PERSON], яка проживає зі своїм батьком. Вона ([PERSON]) створила всі умови для проживання сина, придбала йому ліжко, провела ремонт у будинку. Регулярно відвідує сина у лікарні, купляє йому все необхідне, має бажання та намір забрати сина. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] просила не задовольняти позов, пояснила, що відповідачі змінили своє ставлення до сина, пролікувалися, батько працює офіційно, утримує господарство, заготував на зиму дрова, у сім'ї достатній запас продуктів. [PERSON] стала спілкуватися з дочкою [PERSON], купувала їй плаття, взуття. Під час перевірок у будинку натоплено, підтримується чистота та порядок. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що [PERSON] він знає з 12 років, вони перебували у зареєстрованому шлюбі протягом 9 років, у період шлюбу у них народилася дочка [PERSON], яка протягом останніх шести років проживає разом із ним. З кінця літа [PERSON] змінила на краще своє ставлення до дочки, не п'є алкоголю, спілкується з [PERSON], придбала їй спортивний костюм, бальне плаття та кросівки. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідача [PERSON], представника третьої особи, допитавши свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком [PERSON] є [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5; 6), поясненнями учасників справи та обставинами, викладеними у позовній заяві. З матеріалів справи (а.с. 14-22) вбачається, що 2, 11 та 23 травня 2018 року представниками органу опіки та піклування Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області були проведені обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] та [PERSON], у ході яких встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання потребують покращення, одяг малолітньої дитини - [PERSON] брудний, у будинку необхідно провести вологе прибирання, дитина не помита, не забезпечена окремим спальним місцем, від [PERSON] та [PERSON] відчувався запах алкоголю. [PERSON] та [PERSON] було надано пропозиції та вимоги щодо створення належних умов проживання та виховання дитини, але незважаючи на здійснені заходи вони не забезпечили належні умови проживання свого малолітнього сина [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району від 23 травня 2018 року № 24 малолітнього [PERSON] було негайно відібрано у [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із загрозою його життю та здоров'ю і влаштовано до Носівської ЦРЛ. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не спілкується з своєю малолітньою дочкою [PERSON] в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, проживає окремо, не забезпечує всім необхідним, що підтверджується поясненнями учасників справи та показаннями свідка [PERSON] З висновку органу опіки та піклування виконкому Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету сільської ради № 29 від 29 травня 2018 року (а.с. 8-9; 10) вбачається, що в інтересах малолітніх дітей орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. З висновку органу опіки та піклування виконкому Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету сільської ради № 30 від 29 травня 2018 року (а.с. 11-12; 13) вбачається, що в інтересах малолітньої дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що після відібрання дитини [PERSON] та [PERSON] усвідомили необхідність зміни способу власного життя та поведінки, алкогольні напої не вживають, забезпечили належні умови для проживання [PERSON], бажають його виховувати та належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. [PERSON] почала спілкуватися із дочкою [PERSON], яка проживає із батьком [PERSON], намагається брати участь у її вихованні та забезпеченні, що підтверджується поясненнями учасників справи та показаннями свідка [PERSON] Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що у даному випадку у якнайкращих інтересах дітей буде збереження їх зв'язків із сім'єю, оскільки сім'я [PERSON] та [PERSON] не є особливо непридатною та явно неблагополучною, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed