Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №ABHERG62670009 від 21.01.2012 року, укладеним між ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON], в сумі 14 367,58 грн., яка, утворилась станом на 07.10.2015 року, посилаючись на порушення боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у адресованому суду клопотанні просив розглядати справу за його відсутності; зазначив, що відповідачем за період з 21.01.2012 року по 07.10.2015 року не здійснено жодного погашення заборгованості відповідно до довідки-розрахунку, та вказав, що позивачем строк позовної давності не пропущено. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на ті обставини, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, просила застосувати позовну давність, відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із договором № ABHERG6267009 від 21.01.2012 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3920,00грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов надання споживчого кредиту, а саме: п. 5.1 при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2., 3.2.3 даних умов банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки платежу; п. 5.3 при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобов'язання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період сплати відповідач повинен надавити банку грошові кошти - щомісячний платіж, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків та комісії, а також інших витрат, згідно кредитного договору. Указаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов. Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка») (Стандарт), передбачено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлений сторонами тривалістю в пять років. В Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) відсутній підпис відповідача [PERSON] Відповідач не виконав своїх зобовязань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість; відповідачем за період з 21.01.2012 року по 07.10.2015 року не здійснено жодного погашення заборгованості відповідно до довідки-розрахунку. ПАТ КБ «ПриватБанк» з вказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] звернулося до суду 17.11.2015 року, що підтверджується штемпелем на конверті. Стороною по справі заявлено вимогу про застосування строку позовної давності. З позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду після спливу трьохрічного строку позовної давності. Банк не надав доказів ознайомлення позичальника з «Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, оскільки вони відповідачем не підписані, наданий банком розрахунок не оформлений належним чином, так-як не містить прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок. У постановах Верховного Суду України від11.03.2015 року, від 01.07.2015 року міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Згідно зі статтями 526,530,610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. окрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці Умови надання споживчого кредиту погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальником, а позовна давність спливла, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 207 ч.1,2; ст.ст. 253, 256, 257, ч.2 ст. 258, ст. 259 ч.1; ст. 261 ч.1,5; ч.4 ст. 267, ст.ст. 526,530,610, ч.1 ст. 612, ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed