Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння [ADDRESS] і належить йому на підставі договору дарування від 31 липня 1998 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №580 та записано в реєстрову книгу 17 за реєстровим номером 2334 від 01 березня 2000 року Новомосковським міжрайонним бюро технічної інвентаризації. Відповідач по справі [PERSON], 23 квітня 1988 року зареєструвала шлюб з позивачем, і як член сім'ї вселилася в будинок шляхом реєстрації у ньому. З 1994 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені. У вищевказаному будинку відповідач [PERSON] зареєстрована, але не проживає у ньому з 28 березня 2011 року по теперішній час, не бажає виписатися у добровільному порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд без нього, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи були повідомлена належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третя особи у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд без нього. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] доводиться позивачу [PERSON] дружиною, яка зареєстрована за вказаною адресою, однак з 2011 року в зазначеному будинку не проживають. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 156, 158 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, відповідач втратила право користування будинком, оскільки таке право було надано їй власником зазначено будинку внаслідок її відсутності більше ніж 6 місяців без поважних причин за вказаною адресою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання проводиться на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved