Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що батьки позивача були розлучені 24 жовтня 2006 року, у яких під час шлюбу народився [INFO] позивач, [PERSON] , який, закінчивши школу, з 2019 році навчається у Національному Університеті цивільного захисту України в м. Харкові на денній формі навчання, строком закінчення червень 2023 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на час навчання позивача, то просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи з моменту подачі позову та до закінчення навчання. Позивач до суду не з`явився, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутності, підтримуючи при цьому заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити спір у його відсутність. Отже, за ст. 223 ЦПК суд дійшов переконання про можливість провести розгляд справи за відсутності [PERSON] , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що за свідоцтвом про народження, виданим 22 жовтня 2002 року відділом РАГС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 637, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Орджонікідзевським відділом РАГС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 397 від 24 жовтня 2006 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а. с. 6). За довідкою від 21 вересня 2020 року «Національного університету цивільного захисту України» ДСНС вбачається, що [PERSON] , будучи рядовим служби цивільного захисту, навчається на 2-му курсі факультету пожежної безпеки вказаного вищого навчального закладу на денній формі навчання за освітнім ступенем бакалавра строком до червня 2023 року (а. с. 4). Згідно із ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 (двадцяти трьох) років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2018 року по справі № 559/379/17-ц. Суд розглядом справи встановив, що [PERSON] продовжує навчання та через це потребує матеріальної допомоги від відповідача, свого батька, оскільки навчається у вищому навчальному закладі ДСНС зі специфічними умовами навчання. В свою чергу відповідач, [PERSON] , у такому випадку зобов`язаний утримувати позивача до досягнення ним 23 років на час навчання [PERSON] ,оскільки може надавати матеріальну допомогу своєму синові, будучи працездатною особою. Доказів не можливості сплачувати аліменти на час навчання сина відповідачем суду не було надано. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що у батька позивача є можливість надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, оскільки [PERSON] має змогу утримувати свого повнолітнього сина. В свою чергу в судовому засіданні не було доведено працевлаштування та дохід відповідача. Суд при цьому зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. На підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складає з 1 січня 2020 року - 2102 грн. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивача, суд враховує, що за ч. 2 ст. 195 СК заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. На підставі інформації Головного управління статистики у Донецькій області середньомісячна заробітна плата на одного працівника за липень 2020 року становить 12010 грн., внаслідок чого вбачається, що 1/4 частка від доходу платника аліментів, який не працює офіційно, в Донецькому регіоні складатиме близька 3000 грн. на місяць. В той же час, виходячи з наведеної інформації, вбачається, що 1/6 частка від доходу платника аліментів, який не працює офіційно, в Донецькому регіоні складатиме близька 2000 грн. на місяць. Враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, суд робить висновок, що своїми процесуальними правами щодо подання відзиву та заперечень на позов [PERSON] він не забажав скористатися. В свою чергу суд вказує, що позивач вже є повнолітньою особою, тому в разі стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки від доходів [PERSON] буде майже забезпечений прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць. На підставі переліченого, виходячи з доведеності необхідності відповідача утримувати свого повнолітнього сина та рівності обов`язку обох батьків позивача щодо утримання [PERSON] на час навчання, суд вважає, що заявлений [PERSON] розмір аліментів у вигляді 1/4 частини від всіх видів доходів [PERSON] , не відповідає положенням ст. 182, 200 СК та встановленим судом обставинам справи. Відповідно до ст. 201 СК до правовідносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. 191 СК, в ч. 1 якої зазначено, що аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Таким чином на підставі наведеного вмотивування суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вказаного позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] на період навчання в розмірі саме 1/6 частки від заробітку [PERSON] щомісяця, починаючи з 16 жовтня 2020 року, але не більше ніж до досягнення синим 23 років. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 8 лютого 2018 року по справі № 205/1302/16-ц та у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 346/103/17. Також суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено звільнення батьків від обов`язку сплачувати аліменти повнолітнім сину чи доньці під час перебування їх на канікулах, а той факт, що під час канікул такі син чи донька не проходить навчання, не є підставою для звільнення від передбаченого ст. 199 СК обов`язку батьків утримувати їх на час навчання, бо канікулярний час входить в період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 346/103/17. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються у справах про стягнення аліментів. Отже, за ч. 1 ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню також судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: partial