Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №96-ais0-2006, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 19722,00 доларів США строком до 18.09.2012 року зі сплатою 15,00 відсотків річних. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту в порядку та на умовах, визначених Договором та укладеними з ним Додатковими угодами №1 від 24.04.2009 року та №2 від 10.09.2013 року. В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів по вказаному кредитного договору19 вересня 2006 року був укладений Договір поруки з [PERSON]. Однак відповідачами не виконуються вищевказані умови кредитного договору та станом на 04.08.2015 року заборгованість відповідачів за Кредитним договором становить 438963,93 гривень. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі та їх представник у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Від представника відповідачів в матеріалах справи є заперечення, згідно якого вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що вимоги до поручителя пред'явлені після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, розмір пені, нарахованої позивачем, значно перевищує розмір збитків, а також з тих підстав, що позивачем не надано доказів надання кредиту позичальнику в іноземній валюті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №96-ais0-2006, згідно умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 19722,00 доларів США строком до 18.09.2012 року зі сплатою 15,00 відсотків річних. Відповідач зобовязався повертати суму кредиту в порядку та на умовах, визначених Договором та укладеними з ним Додатковими угодами №1 від 24.04.2009 року та №2 від 10.09.2013 року. В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів по вказаному кредитного договору19 вересня 2006 року був укладений Договір поруки з [PERSON]. Договором поруки не встановлено строку, після якого вона припиняється. Відповідно до п.5.1 та п.5.2 зазначеного договору, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за Кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Однак відповідачами не виконуються вищевказані умови кредитного договору. Згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 04.08.2015 року заборгованість відповідачів за Кредитним договором становить 438963,93 гривень, яка складається із: -суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 4525,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.08.2015 року еквівалентно 98274,08 гривень; -сума простроченої заборгованості по відсоткам 694,91 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04.08.2015 року еквівалентно15091,71 гривень; -пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам 325598,14 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2015 року у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором перед позивачем, банком була пред'явлена письмова вимога до позичальниката поручителя про негайне повне погашення кредиту та процентів. Граничним строком виконання основного зобо'язання позичальника перед кредитором, встановленим банком відповідно до додаткової угоди від 24.04.2009 року до кредитного договору №96-ais0-20061.1.2 є 18 вересня 2014 року та протягом наступних шести місяців. З вимогою до відповідачів банк звернувся вже після спливу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Відповідно до вимог ст.ст.60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частиною 1 ст.554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання. Відповідно до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти. З урахуванням того, що позивач звернувся з даним позовом до суду лише 02.09.2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 Цивільного кодексу України, суд дійшов переконання, що вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], який виступив поручителем кредитних зобовязань [PERSON] перед позивачем, задоволенню не підлягають. Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином враховуючи, невідповідність розміру пені, нарахованої позивачем, розміру збитків, які він поніс внаслідок прострочення виконання позичальником зобов'язань щодо своєчасного та у повному обсязі повернення кредиту та процентів за користування ним, суд зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором №96-ais0-2006 від 19.09.2006 року до 98274,08 гривень. Доводи відповідачів, що кредитні кошти видавались не в доларах США, а в гривні, суд до уваги не приймає як безпідставні, оскільки відповідач [PERSON] визнав свій борг по тілу кредиту та по відсоткам. 08.10.2015 року на адресу банку надійшла заява від [PERSON], в якій він підтверджує факт отримання ним 19722,00 доларів США та визнає той факт, що в нього є заборгованість за кредитним договором в розмірі 4525,11 доларів США та просить списати частину боргу. 14.08.2006 року позичальником було заповнено анкету на отримання кредиту, в якій він зазначив, що бажає отримати кошти в валюті - долари США. Відповідно до п.3.1 Кредитного договору видача коштів проводиться на підставі заяви позичальника. 19.09.2006 року позичальником було подано заяву про видачу йому коштів в розмірі 19722,00 доларів США. Твердження представника відповідачів щодо того, що кредитні ресурси видавались в валюті - гривні є також безпідставними, оскільки кредитні ресурси в розмірі 19722,00 доларів США (еквівалент - 99596,10 гривень) видавались за цільовим призначенням: для придбання автомобіля КІА СЕRАТО 1.6. Отже, за заявами [PERSON] та за його погодженням, позичальнику було надано кредитні кошти в розмірі 19722,00 доларів США (що ним не заперечується), які в гривневому еквіваленті було перераховано на розрахунковий рахунок постачальника. Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства тільки у випадку, якщо в цих актах прямо вказано про це. Більш того, позивачем укладено оскаржуваний Кредитний договір після отримання від банку інформації і протягом тривалого терміну позивач частково виконував умови кредитного договору, що свідчить про визнання позивачем саме таких умов укладеного Кредитного договору, які погоджувались його сторонами та були прийняті відповідачем до виконання. Крім того, доказами отримання коштів в валюті кредиту є заява [PERSON] від 19.09.2006 року, розпорядження відділу обліку та контролю банківських операцій, квитанції та платіжні доручення (а.с.147-151). Враховуючи вищенаведене суд, вважає, що позов підлягає задоволенню частково у частині стягнення заборгованості з [PERSON] у загальній сумі 211639,87 гривень. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе договором зобовязання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. З урахуванням вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в сумі 211639,87 гривень, що складає 48,21% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 438963,93 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1761,59 гривень, що відповідає 48,21% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду 3654,00 гривень.

Outcome: partial