Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував, що 26.12.2008 року, між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за договором [PERSON] належним чином не виконав, а тому станом на 30 листопада 2015 року сума його заборгованості складає 11 035,87 грн. У зв'язку з цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь цю суму, а також судові витрати у розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях, надісланих на адресу суду, на задоволенні заявлених вимог наполягав, посилаючись на те, що, підписуючи заяву, боржник розумів наслідки та погоджувався з усіма умовами надання кредиту, анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг, тобто, договір між банком та позичальником був укладений в письмовій формі та відповідає всім вимогам діючого законодавства. Проти задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності представник позивача також заперечував, посилаючись на те, що останній самостійний платіж він здійснив 01.04.2015 року, а до суду позовна заява була подана 05.01.2016 року, тобто, в межах строку позовної давності. Відповідач у содове засідання також не з`явився, просив справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на невідповідність фактичним обставинам наданих позивачем доказів та просив застосувати позовну давність. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно із договором б/н від 26.12.2008 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити інші платежі у розмірах та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.549 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання боржник зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Судом встановлено, що [PERSON] користувався платіжною карткою та за допомогою платіжної картки знімав з рахунку грошові кошти, проте на рахунок їх не повертав, не сплачував відсотки та комісію за користування грошовими коштами у повному обсязі, а тому станом на 30.11.2015 року у нього виник борг за кредитним договором у загальному розмірі 11 035.87 гривень. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору, наданим стороною позивача. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наданого суду розрахунку боргу було встановлено, що першим днем невиконання [PERSON] зобов'язання по поверненню кредиту було 30 квітня 2009 року. З цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Він закінчився через три роки - 30 квітня 2012 року, проте, із відповідним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 14.01.2016 року, що підтверджується реєстраційним штампом, який міститься на позовній заяві, тобто після закінчення строку позовної давності. У відповідності до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив позов після спливу строку позовної давності, оскільки першим днем невиконання [PERSON] зобов'язання по поверненню кредиту було саме 30 квітня 2009 року і саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» заявлені після спливу строку позовної давності, не доведені в судовому засіданні по суті предмету спору, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, проте, зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed