Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що 18.10.2013 року Фурсівською сільською радою було прийнято рішення про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді ( далі - ФСЦСССДМ), і повноваження ліквідатора були покладені на директора цього центру відповідача по справі [PERSON] Розпорядженням сільського голови від №95 від 27.12.2013 року відповідача було звільнено з посади, а для подальшого виконання повноважень ліквідатора з відповідачем було укладено трудовий договір терміном до 28.02.2014 року, який передбачав, що якщо в цей строк він не завершить процедуру ліквідації центру, до в подальшому завершить її без додаткової оплати. За даним договором відповідачу було сплачено 5778,03 грн. заробітної плати. Однак своїх обовязків відповідач не виконав, не повідомив та не звільнив з посади провідного спеціаліста центру [PERSON], що призвело до витрат бюджету сільської ради у вигляді 1700 грн. єдиного соціального внеску при нарахуванні допомоги по вагітності та пологах. Не завершив відповідач і процедуру ліквідації, не склав ліквідаційний баланс а поштою вислав сільській раді документи та печатку центру. Посилаючись на це, позивач просив зобовязати [PERSON] надати сільській раді документ про ліквідацію ФСЦСССДМ, проміжний та остаточний ліквідаційні баланси та відшкодувати матеріальну шкоду бюджету в розмірі 1700 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, відповідач позов не визнав. Незавершення процедури ліквідації пояснив тим, що не встиг. Вважав, що, оскільки строк договору закінчився, закінчились і будь-які обовязки перед позивачем. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ст.ст.10,60,61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають. З рішення від 18.10.2013 року №31-686 судом встановлено, що Фурсівська сільська рада прийняла рішення про ліквідацію Фурсівського сільського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, доручивши директору цього центру [PERSON] здійснити всі необхідні дії по ліквідації центру у відповідних органах влади. Згідно з трудовим договором №3 від 31.12.2013 року, з відповідачем був укладений трудовий договір строком на два місяці з 01.01.2014 по 28.02.2014 р. з покладенням обовязку провести ліквідацію ФСЦСССДМ. Як видно з п.6.3 цього договору, сторони дійшли згоди, що договір припиняє свою дію незалежно від стадії ліквідації центру. Сторонами визнається, що у двохмісячний строк відповідач обовязків, покладених трудовим договором, не виконав. Обгрунтовуючи свою позицію, позивач послався на норми цивільного законодавства, що передбачають обовязок виконати умови договору. Однак суд вважає ці доводи позивача помилковими, тому що правовідносини між сторонами регулюються нормами трудового законодавства. За змістом ст.ст.23,24 КЗпП України, між сторонами був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого закінчився 28.02.2014 р. Відповідно до ст.147 того ж Кодексу, за неналежне виконання працівником трудових обовязків на нього може бути накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани або звільнення; такого виду відповідальності, як обовязок завершити роботу за власний кошт трудове законодавство не передбачає. Тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Задовольняючи вимогу позивача стягнути з відповідача 1700 грн., суд виходить з того, що, відповідно до ст.132 КЗпП, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Оскільки відповідач як керівник вчасно не звільнив працівника центру [PERSON], що потягло за собою зайві витрати з бюджету сільської ради, тому суд вважає, що він повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди в межах свого середнього місячного заробітку, та стягує з нього 1700 грн.. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial