Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.11 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] В подальшому уточнивши позовні вимоги, просили виселити [PERSON] та [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку, посилаючись на викладене та оскільки відповідач, який раніше займав вказане житлове приміщення, добровільно його не звільняє. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належний чином, про причину неявки не повідомив. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.11 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] Як вбачається з довідки форми № 3 у спірній квартирі зареєстрований відповідач з сином [PERSON]. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Також згідно вказаної статті, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Згідно приписів ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Обов'язок у відповідачів покинути житлове приміщення виникає протягом місяця з дня отримання вимоги про звільнення житлового приміщення. Позивачем вимога ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» не дотримана, оскільки вимога про добровільне звільнення житлового приміщення направлялась відповідачу 09.02.13 року, проте відомості про отримання вимоги у матеріалах справи відсутні. Крім того, зі зворотного повідомлення вбачається, що відповідач за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині виселення [PERSON] Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині щодо виселення [PERSON], так як суд може зобов'язати вчиняти певні дії тільки сторону по справі, до якої висунуто позовні вимоги. Згідно з вимогами ст. 30 ЦПК України, сторонами у справі є позивач і відповідач. Позивач не заявляв вимогу про залучення [PERSON] в якості відповідача, тому останній не є стороною у справі і з цих підстав суд не може зобов'язувати його на вчинення певних дій.

Outcome: dismissed