Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з центрального опалення за період з жовтня 2012 року по липень 2021 року в розмірі 51923,53 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Позов мотивований тим, що з відповідачем існують правовідносини на підставі договору приєднання, відповідач не виконує обов`язок по оплаті теплової енергії. Представником відповідача подано відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що відповідач не користується послугами позивача, оскільки в нього відсутні батареї, що також встановлено рішенням суду від 19.05.2013 року. Крім того, просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. У відповіді на відзив зазначено про незгоду із доводами представника відповідача, доказів дотримання процедури відключення від мережи опалення не надано. Також зазначено, що строк позовної давності слід вираховувати не з дати звернення до суду, а з 12.03.2020 року, враховуючи карантинні обмеження. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, підтримавши відзив. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач звернувся до суду із даною позовною заявою 12.08.2021 року. 30.08.2021 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження із викликом сторін. З 17.08.2012 року відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що вбачається з договору купівлі-продажу від 17.08.2012 року. Щодо тверджень представника відповідача, що відповідач не є користувачем послуг позивача, суд зазначає наступне. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.05.2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та зобов`язано [PERSON] відновити підключення радіаторних батарей до системи централізованого теплопостачання у квартирі [ADDRESS] . Даним рішенням встановлено факт самовільного відключення батарей від системи центрального опалення відповідачем з порушенням вимог діючого законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до п.23, п.29 Правил перерахунок розміру плати за послуги з теплопостачання проводиться лише у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості. Відповідно до п.п.24, 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 за № 1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007) встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, допускається відключення житлового будинку лише в цілому, можливість відключення окремої квартири виключена. Суду не надано доказів щодо отримання дозволу на відключення квартири відповідача, яка за технічною характеристикою обладнана системою централізованого опалення, від цієї системи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11.11.2015 у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15, та Верховного Суду, наведеного у постанові від 19.08.2019 у справі № 226/1437/16-ц. З огляду на приведене доводи відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання цих послуг у зв`язку з відсутністю приладів опалення та стояків централізованого теплопостачання у квартирі не заслуговують на увагу, оскільки ним порушено встановлений порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. З огляду на вище викладене, доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання цих послуг у зв`язку з відсутністю приладів опалення у квартирі не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем порушено встановлений порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем в односторонньому порядку порушені умови договору, який фактично був укладений згідно відкритого особового рахунку, відповідно до якого позивачем, як було встановлено, надавалася послуга з теплопостачання у квартиру [ADDRESS] . Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525 ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Тому позивач мав право проводити нарахування, навіть, за умови фактичного неотримання відповідачем послуг з теплопостачання при самовільному відключенні від мереж центрального теплопостачання, тобто в разі неотримання послуги споживачем з його вини. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , згідно договору №30269 існує заборгованість в розмірі 51923,53 грн. за період з жовтня 2012 по липень 2021 року. Послуги з теплопостачання надавалися належним чином (докази іншого в матеріалах справи відсутні), враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.ст.256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Твердження представника про строк позовної давності, який слід відраховувати не з дати подання позовної заяви - є безпідставним, оскільки позивачу було відомо про невиконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті послуг з часу нарахування заборгованості, тобто з жовтня 2012 року. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, дату звернення до суду 12.08.2021 року, останній має обраховуватись з серпня 2018 року. За період часу з серпня 2018 року по липень 2021 року заборгованість відповідача становить 26225,31 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 73, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1146,35 грн. відповідно до розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Outcome: partial