Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором до відповідача та просить стягнути з нього заборгованість у розмірі 17 000 грн., штрафні санкції у розмірі 3 180 грн. 60 коп. та суму індексу інфляції у розмірі 1 885 грн. 51 коп. У підтвердження свої вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем укладений договір №782 від 03.02.2018 року, який був виконаний позивачем 15.02.2019 року, а саме у нежитловому приміщені за адресою: [ADDRESS] виконані роботи із виготовленню та монтажу виробів ПВХ та відповідної фурнітури у розмірах, зазначених у договорі. Претензій від відповідача стосовно якості матеріалів та виконаних робіт не надходило. Вартість замовлених робіт складає 27 000 грн., яка була сплачена відповідачем лише в розмірі 10 000 грн. Щодо сплати залишку суми [PERSON] було надіслано листи - вимоги, однак заборгованість сплачена не була. Через це позивач вимагає стягнути з відповідача суму заборгованості, штрафні санкції та суму урахування індексу інфляції. Позивач приймав участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Також наполягав на стягнені з відповідача суми, яка саме зазначена в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Заперечень або пояснень по суті позовних вимог до суду надано не було. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. В судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 03.02.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №782, за яким ФОП [PERSON] зобов`язався виконати роботи із виготовлення та монтажу виробів ПВХ з профілю « LIDER » та відповідної фурнітури у розмірах, зазначених у договорі. Вказані зобов`язання позивачем було виконано 15.02.2019 року. Претензій від відповідача стосовно якості матеріалів та виконаних робіт пред`явлено не було. Відповідно до п. 5.5 укладеного договору, відсутність претензій щодо якості протягом 3-х днів з моменту передачі виробів є підтвердженням виконання сторонами зобов`язань по договору в цілому. Вартість замовлення та робіт за договором складає 27 000 гривень, як встановлено в самому договорі. Відповідачем було сплачена сума у розмірі 10 000 гривень, а залишок у розмірі 17 000 гривень сплачено не було, чим порушено умови договору. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, враховуючи наведені норми та обставини, які встановлені під - час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору та не виконані зобов`язання, згідно договору, які він мав виконати. Також, пунктом 5.3 договору передбачена відповідальність у разі прострочення виконання грошових зобов`язань, яка визначена у розмірі 0,02% від суми сплати за кожен день прострочки. Згідно наданих позивачем розрахунків встановлено, що розмір штрафної санкції за день становить 5 грн. 40 коп. (27 000 грн. х 0,02%). Дата початку заборгованості 15.02.2018 року та дата невиконання зобов`язання 27.09.2019 року, тобто, 589 днів, отже загальна сума штрафних санкцій становить 3 180 грн. 60 коп. (5,40 грн. х 589). Слід зазначити, що позивач у судовому засіданні наполягав на обрахуванні дати невиконання зобов`язання саме на 27.09.2019 року. Таким чином, з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст. 13 ЦПК України, суд не може виходити за рамки вимог, які заявлені позивачем, а тому сума штрафних санкцій яка підлягає стягненню з відповідача становить 3 180 грн. 60 коп. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача суму урахування індексу інфляції у розмірі 1 885 грн. 51 коп., виходячи з розрахунку доданого до позовної заяви. Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, а тому наявні всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає покласти витрати понесені позивачем у вигляді судового збору на відповідача.

Outcome: approved