Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.10.2013 року він був прийнятий на посаду начальника служби безпеки ТОВ «Дніпробетон». Заробітна плата виплачувалась за період з 03.10.2013 року по 31.12.2013 року, однак починаючи з 01.01.2014 року відповідач припинив виплату заробітної плати, посилаючись на відсутність коштів. Через невиплату заробітної плати позивач звільнився (наказ від 01.08.2014 р. №09/14-П про звільнення за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП). Позивач зазначає, що відповідач, у порушення ст. 116 КЗпП України, не здійснив повного розрахунку при звільненні, станом на червень 2016 року заборгованість так і не виплачена, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь 17\~500,00 грн. заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2014 р. по 01.08.2014 р., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру заробітної плати в сумі 2\~500,00 грн., та 3\~000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позов, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд, у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України та зі згоди позивача, вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 03.10.2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Дніпробетон», працюючи на посаді начальника служби безпеки на підставі наказу №22/13-п, та 01.08.2014 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП наказ №№09/14-п, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки в день звільнення відповідач не провів розрахунку з позивачем та на теперішній час заборгованість не погашена, тому суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 17\~500,00 грн. заборгованості по заробітній платі, яка утворилася за період з 01.01.2014 року по 01.08.2014 року. Разом з тим, статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Щодо розміру грошової суми, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі положення абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100, суд позбавлений можливості провести даний розрахунок через відсутність доказів про розмір нарахованих та виплачених сум працівнику за певний період, тому суд вважає в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, - відмовити. Також суд вважає відмовити позивачу у стягненні моральної шкоди, оскільки позивачем не доведенні обставини щодо наявності підстав для її відшкодування, які визначені статтею 237? КЗпП України, а також не наданні докази на підтвердження спричинення моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробетон» на користь держави судові витрати в сумі 551,20 грн..

Outcome: partial