Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є самотнім літнім чоловіком, пенсіонером, єдиним доходом якого є пенсія. Розміру пенсії не вистачає на забезпечення мінімуму проживання, оскільки значна частина пенсії йде на оплату комунальних послуг та на витрати на лікування. Донька ніякої допомоги не надає, у зв`язку з чим він звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з дати подання позов і довічно. Відповідачкою подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. Зазначивши, що позивач [PERSON] отримує доходи, які є вище за прожитковий мінімум, матеріально забезпечений, а також отримує рецепти на пільгові ліки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача Данилевська А.Д., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що відповідачка вдова, працює в ПрАТ «МК «Азовсталь», щомісячний дохід становить 6000 грн., який вона витрачає на ліки та на сплату комунальних послуг, при цьому позивач отримує пенсію вище за прожитковий мінімум. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши сторін, їх представників, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 03 грудня 2019 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №47. 04 листопада 1989 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] у Виконкомі Старо-Кримської сільської ради м. Маріуполя, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04 листопада 1989 року, актовий запис №42. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». З посвідчення № [NUMBER] вбачається, що позивач є пенсіонером. Згідно довідки Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30.06.2020 року встановлено, що позивач [PERSON] знаходиться на обліку і отримує пенсію за віком, за період з травня 2019 року по червень 2020 року розмір пенсії склав 31485,14 грн.: травень-червень 2019 року у розмірі 2133,358 грн. щомісячно, липень-листопад у розмірі 2143,50 грн. щомісячно, грудень 2019 року по березень 2020 року у розмірі 2154,50 грн. щомісячно, квітень 2020 року у розмірі 3154,50 грн., травень-червень 2020 року у розмірі 2364,47 грн. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 01.11.2019 року відсутня відомості про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2019 року. На обліку в Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради [PERSON] не перебуває, що підтверджується довідкою про отримання (неотримання) соціальної допомоги від 29.10.2019 року. Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Маріуполя» від 05.12.2019 року [PERSON] перебуває з диспансерному обліку з діагнозами: Ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, мерехтлива аритмія, постійна форма. Гіпертонічна хвороба 2 стадія, хронічне обструктивне захворювання легень 2 ступеню. Емфізема легень. Дифузний пневмосклероз. Легенева недостатність 1. [PERSON] регулярно отримує рецепти на пільгові ліки за Державною програмою «Доступні ліки» для лікування гіпертонічної хвороби. В період з 02.05.2018 року по 07.05.2018 року, з 08.11.2019 року по 09.11.2019 року, з 15.11.2019 року по 19.11.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні за основним захворюванням, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого. В період з 25.09.2018 року по 12.11.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Маріупольська міська лікарня №1» з діагнозом важка опікова хвороба. Також позивачем [PERSON] надані квитанцію про оплату комунальних послуг за місцем реєстрації та квитанції на оплату медикаментів. Відповідачка [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: хронічна ревматична хвороба серця, мінімальна ступінь активності. Поєднаний мітрально-аортальний порок, недостатність аортального клапана 2-3 ступеня. Серцева недостатність. Гіпертонічна хвороба серця, ступінь 3, ризик високий. [PERSON] потребує постійного прийому лікарських засобів, які не підлягають безоплатному або пільговому відпуску. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з основного захворювання: з 09.09.2015 року по 19.09.2015 року, з 30.11.2016 року по 09.12.2016 року, з 03.10.2017 року по 13.10.2017 року, з 15.04.2019 року по 26.04.2019 року. [PERSON] працювала в ПрАТ «ММК ім. Ілліча» за період з 01.10.2019 року по 31.05.2020 року заробітна плата склала 100709,14 грн., що підтверджується довідкою головного бухгалтера від 26.06.2020 року. На теперішній час в матеріалах справи відсутня інформація про доходи відповідачки [PERSON] , однак остання підтвердила, що на теперішній час працює в ПрАТ «МК «Азовсталь» та її щомісячний дохід складає 6000 грн. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15. Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує пенсію, проте потребує значних витрат на лікування. Коштів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітня дочка. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2020 року складає 1638,00 грн., з 01 липня - 1712,00 грн., з 01 грудня -1769,00 грн. Із наданих позивачем довідки про розмір пенсії за віком вбачається, що розмір пенсії [PERSON] є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, судом враховується одержання позивачем матеріальної допомоги, допомоги у вигляді ліків. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільнений.

Outcome: dismissed