Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 5011,25 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн., посилаючись на те, що відповідно до укладеного шляхом акцептування кредитного договору № 002-16065-081112 від 08.11.2012 року відповідачу надано споживчий кредит у сумі 3944,00 грн. на придбання товарів (послуг) та відкрито рахунок для погашення заборгованості (сплати платежів) № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Згідно умов вказаного договору за користування кредитними коштами відповідач зобов'язувався сплатити кредитору проценти, виходячи з розміру процентної ставки - 0,01% в рік. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався погашати кредитну заборгованість щомісячно не пізніше 8 числа кожного місяця шляхом зарахування суми грошових кошова у сумі 493,00 у відповідності до графіку платежів згідно з умовами договору. Згідно із статтями 526,530,1049,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 11.04.2014 року має прострочену заборгованість на загальну суму 5011,25 грн., яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 3961,56 грн., заборгованість за відсотками - 0,18 грн., заборгованість за комісіями - 1049,51 грн. У судове засідання представник позивача Духота І.В. не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із матеріалів справи вбачається, що 08.11.2012 року сторони шляхом акцептування банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 002-16065-081112, згідно якої відповідачу надано споживчий кредит у сумі 3944,00 грн. на придбання товарів (послуг) та відкрито рахунок для погашення заборгованості (сплати платежів) № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Згідно умов вказаного договору за користування кредитними коштами відповідач зобов'язувався сплатити кредитору проценти, виходячи з розміру процентної ставки - 0,01% в рік, та комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2% в місяць (п.2.4., п.2.5 ч.2 договору). Зміст вказаного кредитного договору не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦКУ договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з п.2.1. ч.5 договору моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою або момент вчинення банком фактичних дій щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок підприємства, який вказаний у п.п. 3.3 ч.3 договору, з метою оплати товару. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦКУ, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу споживчий кредит у сумі 3944,00 грн. на придбання товарів (послуг) у ТОВ «Алло», про що свідчить меморіальний ордер № 51438281 від 09.11.2012 року, який підтверджує перерахування кредитних коштів відповідно до рахунку-фактури № ТТ189-000705ТТ від 08.11.2012 року. Судом також встановлено, що відповідач скористався наданим кредитом, але зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 11.04.2014 року створив заборгованість по кредиту на загальну суму 5011,25 грн. Згідно зі ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо позивальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1056-1 ЦК також визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі і підлягають задоволенню. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати/

Outcome: approved