Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив та остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за відсотками за договором кредиту від 20 вересня 2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитом за період з 26 лютого 2012 року до 26 лютого 2015 року у розмірі 21959,89 гривень. В обґрунтування вимог посилається на те, що 20 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк, правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000,00 гривень, строком дії до жовтня 2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердила свою згоду про те, що вона попередньо була ознайомлена та погодилася з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були їй надані у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписана з нею заява про тримання кредиту разом з запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. Згідно умов вказаного договору відповідач зобовязалася здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом; за порушення зобовязань по поверненню кредиту відповідач зобовязалася сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості, а також при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 120 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. ЗАТ Комерційний банк Приватбанк повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 20 вересня 2006 року, а відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує та не повертає отримані кредитні кошти. Оскільки кредитний договір не є розірваним чи припиненим, тому відсутні підстави для припинення нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення і повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом, а уточнюючи вимоги зменшив обсяг вимог і остаточно просить стягнути з відповідача суми заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності. Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та вказав, що стягненню підлягає сума заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом і право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення і повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тому заявлені вимоги просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності. В обґрунтування посилався на те, що відповідно до заяви та умов і правил надання банківських послуг, наданими позивачем при предявленні позову, дія кредитного договору припинилася 20 вересня 2007 року. На день закінчення дії договору відповідач заборгованість за кредитом не сплатив, банк автоматично продовжив строк дії договору, незважаючи на тривале порушення відповідачем його умов. При цьому, з 2009 року відповідач кошти в рахунок погашення заборгованості не вносила на кредитну лінію, проте кредитодавець продовжував нараховувати відсотки, комісію та штрафи за прострочену заборгованість за кредитним договором. Тому такі дії позивача можна розцінити, як зловживання своїм правом в односторонньому порядку, незважаючи на грубі порушення по виконанню своїх зобовязань відповідачем, на продовження дії кредитного договору з метою щонайбільших нарахувань штрафних санкцій [PERSON] Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] про отримання кредиту від 20 вересня 2006 року, відповідач звернувся до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк з проханням відкрити рахунок та надати платіжну картку № 414960536 у валюті України - гривні з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000,00 гривень, строком дії кредитного ліміту відповідно строку дії карти, а саме до жовтня 2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі вищевказаної заяви, 20 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, який за письмовим згодою відповідача складається з заяви [PERSON] від 20 вересня 2006 року разом з запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитного договору від 20 вересня 2006 року, ЗАТ КБ Приватбанк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3000,00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи, щомісячно позивачу 7% від заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За порушення зобовязань по погашенню кредиту відповідач зобовязалася сплатити банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 120 днів відповідач також зобовязалася сплати штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 20 вересня 2006 року та надав відповідачу кредитну картку зі строком дії до жовтня 2009 року з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 3000,00 гривень, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 26 лютого 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 9492,99 гривень, заборгованість по відсоткам за договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 26 лютого 2012 року до 26 лютого 2015 року у розмірі 21959,89 гривень, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором від 20 вересня 2006 року. Також судом встановлено, що, 30 квітня 2009 року відповідно до рішення загальних зборів акціонерів найменування Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»; позивач є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що свідчать Загальні положення Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Суд аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин що склалися між сторонами приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач з червня 2009 року не виконує умови кредитного договору від 20 вересня 2006 року та має перед позивачем заборгованість по сплаті кредитних коштів. Судом також встановлено, що строк дії кредитного ліміту наданого відповідачу за договором кредиту від 20 вересня 2006 року відповідає строку дії картки, а картка має строк дії до жовтня 2009 року, що підтверджено заявою відповідача про надання кредиту, та про що вказав у позові позивач. Позов предявлено в суд 03 березня 2015 року, що підтверджується реєстраційним штампом суду, проставленим відповідно до « Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді», тобто після спливу позовної давності, встановленої у три роки. \~Виходячи з встановлених обставин, суд приходить до висновку що заявлені вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки на день звернення до суду сплили строки позовної давності та представником відповідачем заявлено про її застосування, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови позивачу у позові, при цьому суд враховує, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, а саме 31 жовтня 2009 року, в цей же день закінчилась дія картки, останній платіж здійснено в травні 2009 року, тому строк позовної давності слив і суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. Суд також враховує, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до вимог позивача про стягнення нарахованих відсотків, тому суд не приймає до уваги і вважає надуманими посилання представника позивача на те, що строк позовної давності стягнення нарахованих відсотків не сплив, бо кредитний договір не є розірваним чи припиненим. На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог та на підставі ст. 88 ЦПК України суму судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. сплачені позивачем відносить за їх рахунок. Суму надмірно сплаченого позивачем судового збору у розмірі 226,97 гривень суд повертає позивачу враховуючи наступне. При зверненні до суду позивачем відповідно до ціни позову за платіжним дорученням № ВО1S8В0RH7 від 18 лютого 2015 року, сплачено судовий збір у сумі 470,57 гривень, уточнюючи позов позивач зменшив розмір позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Бюджетного Кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, суд, вважає за необхідне повернути Публічному акціонерному товариству Комерційний банк ПРИВАТБАНК р/р 64992919400002, МФО 305299, ЄДРПОУ 14360570 суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі 226,97 гривень відповідно до платіжного доручення № ВО1S8В0RH7 від 18 лютого 2015 року, внесені на розрахунковий рахунок 31214206700429, МФО 851011 ГУ ДКСУ у Харківській області.

Outcome: dismissed