Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 24.08.2013 р. у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої з вини відповідача був пошкоджений належний позивачу на праві власності а/м МАН 8163 р/н [NUMBER], яким керував позивач. Вартість відновлювального ремонту складає 8 937,50 грн., та про стягнення даної суми з відповідача, а також судових витрат в розмірі 2 000,00 грн. пов'язаних з наданням правової допомоги, у позові й заявлено відповідну вимогу. У судовому засіданні позивач повністю підтримав вимоги позову, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України з згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухав пояснення позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. 30.10.2013 р. о 14.10 год. [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-24 [NUMBER] по вул. Красногвардійській в районі вул. Кокчетавського у м. Дніпропетровську під час руху перед зміною напрямку руху не переконався в безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з а/м «МАН» [NUMBER] під керуванням [PERSON] Водій [PERSON] місце ДТП залишив та не повідомив міліцію. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП правопорушень та накладено стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ч. 4 ст. 64 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, оскільки на виконання зазначених вище правових норм вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною (постанова судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2013 р.), то суд, розв'язуючи питання лише щодо розміру відшкодування виходить з того, що (ст. 1187 ЦК) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Виконуючи обов'язок доказування, позивач довід факт спричинення такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та наслідками пригоди, та факт понесення збитків в розмірі 8 937,50 грн. для відновлення пошкодженого автомобіля, через що для суду з метою поновлення порушених прав позивача вбачаються підстави для стягнення даної суми з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої матеріальної шкоди. Разом з тим, задовольняючи позов частково та відмовляючи в задоволенні його вимог про стягнення 2 000,00 грн. витрат на правову допомогу, суд виходить з того, що за ст. 10 ЦПК України (ч. 2 та ч. 3 ) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконуючи даний обов'язок, позивачем не було надано доказів на підтвердження витраченого часу на надання правової допомоги у даній справі, наданих її складових та їх розміру з урахуванням витраченого часу (зокрема, складання позовної заяви, здійснення представництва інтересів в суді і т.ін.), що унеможливлює визначення із розміром компенсації позивачеві, який би підлягав присудженню до стягнення з відповідача, як понесених витрат на правову допомогу. Питання про розподіл судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial