Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що він, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] , загальна площа якої становить 56,1 кв.м. Право приватної власності на зазначену квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 30.05.1994р., виданим органом приватизації радгоспу «Київський». Згідно довідки № 3021 від 13.09.2016 року, виданої відділом реєстрації місця проживання Бучанської міської ради, підтверджується факт його проживання та реєстрації за адресою: [ADDRESS], а також належності позивачу на праві власності цієї квартири. Також у даній довідці зазначено, що він є власником особового рахунку квартири. Позивач зазначив, що за вказаною адресою, зареєстроване місце проживання інших членів його сім'ї, зокрема, з 11.06.1996 року зареєстровано місце проживання його сина, [PERSON]. Проте він з 2004 року не проживає за вище вказаною адресою, оплату комунальних послуг не здійснює, не сплачує плату за користування жилим приміщенням та не здійснює інших витрат по утриманню квартири. Дані обставини підтверджуються Актом депутата Бучанської міської ради Ципящук К. О. від 13 вересня 2016 року. Відповідно до зазначеного акту, встановлено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS], але з 2004 року він за вказаною адресою не з'являвся та не проживає. Також даний факт засвідчують сусіди: [PERSON], що проживає за адресою [ADDRESS] та [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS]. За даних обставин, [PERSON] 12 років не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, але залишається фактично її користувачем, оскільки ним не знято з реєстрації місце проживання за місцем знаходженням квартири. Позивач вказав, що змушений постійно нести додаткові витрати по утриманню своєї квартири у вигляді витрат по утриманню квартири та прибудинкової території, а також за надання послуг з енергопостачання, газопостачання, водопостачання, водовідведення та ін., оскільки відповідач вважається особою, що фактично продовжує користуватись квартирою, хоча там не проживає з 2004р. та не знявся з реєстрації за місцем знаходження вказаної квартири, що тягне за собою негативні правові наслідки для Позивача, пов'язані з реєстрацією Відповідача у вказаній квартирі, які були зазначені вище. Позивач зазначає, що будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності (не проживання) не існує. На даний момент відповідач не проживає без поважних причин у квартирі за адресою: [ADDRESS], більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням, а саме 12 років. Оскільки обставини наведені в позовній заяві свідчать про не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] більше встановленого законодавством терміну, а саме 12 років, тому є всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності, а саме: квартирою [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності мені, [PERSON]. У зв'язку з вище викладеним позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив. В зв'язку із цим суд, враховуючи письмову заяву позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши по справі письмові докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальна площа якої становить 56,1кв.м. Право приватної власності на зазначену квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 30.05.1994 р., виданим органом приватизації радгоспу «Київський» згідно з розпорядженням від 30.05.1994 року [NUMBER]. Згідно довідки № 3021 від 13.09.2016 року, виданої відділом реєстрації місця проживання Бучанської міської ради за адресою: [ADDRESS], зареєстровані - власник особового рахунку - [PERSON], [INFO]., його дружина - [PERSON], [INFO]., та син - [PERSON],[INFO] В судовому засіданні також встановлено, що відповідач з 2004 року в квартирі не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, що підтверджується Актом депутата Бучанської міської ради Київської області Ципящук К. О. від 13.09.2016 року, який підтверджують своїми підписами сусіди: [PERSON] та [PERSON] Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] з 2004 року в квартирі не проживає, участі в утриманні квартири не приймає, суд вважає, що з підстав ст. 405 ЦК України його слід визнати таким, що втратив право користування житлом, що знаходиться за адресою [ADDRESS], яке належить [PERSON]. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved