Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.05.2016 року в сумі 25876,39 грн. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 27.05.2016 року. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідно до умов зазначеного договору позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі. Останній, в свою чергу, своєчасно не повертає АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору. Станом на 14.06.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 25876,39 грн., яка складається з наступного: - 11080,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч.: 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 11060,09 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 3926,78 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 10869,52 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. З метою захисту своїх прав позивач змушений звернутись до суду. 09.10.2020 року по справі було відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Одночасно відповідачу було роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для його подання. Також відповідача було попереджено про те, що у разі ненадання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. 11.11.2020 року до суду надійшла інформація про те, що копію ухвали про відкриття провадження [PERSON] отримав 22.10.2020 року, однак відзив на позовну заяву до даного часу не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що 27 травня 2016 року [PERSON] заповнив Анкету-заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» в Приватбанку. (а.с. 12). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 27.05.2016 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника. У Анкеті-заяві від 27.05.2016 року підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А відтак, суд не вбачає підстав для стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пені. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, суд виходить з наступного. Із виписки про рух коштів по картковому рахунку станом на 16.06.2020 р., в якому міститься інформація про рух коштів, вбачається, що з 27.05.2016 року по 11.06.2020 року [PERSON] було витрачено кредитних коштів (отримування готівки, купівля товарів) на суму 44210,42 грн., а внесено на погашення протягом зазначеного періоду 40293,75 грн. (а.с.73-76). Крім того, з виписки про рух коштів вбачається, що частина із сплачених коштів, позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, пені, страхових платежів, між тим, Анкета-заява від 27.05.2016 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за Анкетою-заявою від 27.05.2016 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідач повернув не в повному обсязі, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3916,67 грн. При розгляді даної справи, суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.01.2020 року №204/66087/18, №203/4297/18 та від 16 вересня 2020 р №200/5647/18. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог, згідно вимог ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд задовольняє на 15,14% із розрахунку 3916,67:25876,39х100%=15,14% Враховуючи наведене сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 318 грн. 24 коп. (2102,00 х 15,14% = 318 грн. 24 коп.).

Outcome: partial