Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 03.06.2020 року наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» №2076/ВК від 03.06.2020 року його, [PERSON] , було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 13458,37 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 01.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути без його участі та зазначив про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати на користь [PERSON] , на підтвердження чого додав Довідку Товариства №16-07/1183 від 31.12.2020 року. Додатково зазначив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 року (наступний день після звільнення) по 08.09.2020 року (останній робочий день, що передує дню остаточного розрахунку) становить 10858,98 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 164,53 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.02.2020 року по 03.06.2020 року перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12). 03.06.2020 року наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» №2076/ВК від 03.06.2020 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.12). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка, станом на 01.06.2020 року, становила 13458 грн. 27 коп., що підтверджується розрахунковим листком Товариства за червень 2020 року (а.с.13). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст.ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з письмового відзиву на позовну заяву, що також підтверджується Довідкою Товариства №16-07/1183 від 31.12.2020 року, заборгованість із заробітної плати була виплачена на користь [PERSON] 09.09.2020 року; станом на 31.12.2020 року заборгованість відсутня (а.с.28). У зв`язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати задоволенню не підлягають. Разом з тим, згідно положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для судів. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, крім іншого, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи з середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу 2 вказаного Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно розрахунку, викладеному позивачем у позовній заяві, з яким також погоджується представник відповідача, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становив 164,53\~грн. Таким чином, оскільки [PERSON] був звільнений 03.06.2020 року, а остаточний розрахунок з ним було проведено лише 09.09.2020 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10858\~грн.98 коп. за період з 04.06.2020 р. по 08.09.2020 р., що складає 66 робочих днів, при середньоденній заробітній платі позивача 164,53 грн. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial