Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 15.06.2019 року о 21-00 на перехресті проспекту Ушакова та вулиці Пугачова у м. Херсоні мала місце ДТП, внаслідок якої сталося зіткнення транспортного засобу Mitsubishi Lancer р.н. [NUMBER] із транспортним засобом Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] . Водієм транспортного засобу були порушені Правила дорожнього руху. Дана ДТП була зафіксована шляхом складання повідомлення про ДТП. Згідно правовстановлюючих документів власником автомобіля Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] є [PERSON] . Згідно довіреності № 144 від 17.06.2018 року, строком до 16.06.2021 року [PERSON] було наділено правами щодо транспортного засобу Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] . 15.06.2019 року працівником ПрАТ «СГ «ТАС» проведено огляд даного транспортного засобу та складено акт. 19.06.2019 року була надана заява про страхове відшкодування, відповідно до якої відповідач погодився сплатити 16673,82 грн. страхового відшкодування, з яким позивач не погоджується. Відповідно до рахунку ТОВ «Автомир-Херсон ЮГ» №АВТ-00250 від 21.06.2019 року, вартість відновлювального ремонту становить 121131,00 грн. 05.07.2019 року суб`єктом оціночної діяльності було проведено огляд транспортного засобу, при цьому складові частини які підлягають заміні співпадають із переліком у рахунку. Просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у межах страхової суми, а саме: 100000,00 грн. Позивач в судовому засідання підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлявся, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвала про заочний розгляд справи постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена в протокол судового засідання. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії повідомлення про ДТП, 15.06.2019 року о 21-00 в місті Херсон на пр. Ушакова та пр. Пугачова, відбулася ДТП за участю транспортних засобів Mitsubishi Lancer р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] і Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Водій [PERSON] зазначив, що ДТП сталася з його вини. До позовної заяви («електронний суд») позивачем долучено довіреність № 144 від 17.06.2018 року, яка відповідно до пояснень позивача, видана іноземною юридичною особою. Дана довіреність написана на іноземній мові російський, також частина тексту та печатка викладені іншою іноземною мовою. Переклад на українську мову не долучено. Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими зборами. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності юридичної особи, яка зареєстрована в Литві, наявності повноважень особи, яка може підписувати довіреність суду позивачем не надано. Акт огляду транспортного засобу містить підпис особи, як представника страховика, проте не містить дати, часу, місця огляду, зазначено тільки 2019 рік. За таких обставин неможливо встановити дату, час та місце огляду транспортного засобу Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] , також неможливо встановити особу, яка оглядала транспортний засіб. Відповідно до полісу №АМ9450280 обов`язкова цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Lancer р.н. [NUMBER] застрахована станом на 15.06.2019 року в АТ «СГ «ТАС». [PERSON] подано заяву від 02.08.2019 року відповідачу про страхове відшкодування , де зазначено, що вона погоджується з тим, що розмір страхового відшкодування складає 16673,82 грн. з вирахуванням франшизи та не наполягає на проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна. Дана заява спростовує твердження позивача про її незгоду під час визначення страхового відшкодування у розмірі 16673,82 грн. Рахунок №АВТ-000250 від 21.06.2019 року не є належним доказом на підтвердження наявності пошкоджень транспортного засобу Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] внаслідок ДТП 15.06.2019 року, він вказує тільки на вартість ремонту автомобіля в даній установі. З листа від 03.09.2019 року за № 104 від відповідача на ім`я позивача вбачається, що у зв`язку із зверненням із заявою про виплату страхового відшкодування, [PERSON] необхідно надати нотаріально завірений переклад на Українську мову свідоцтва про реєстрацію автомобіля Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] , а також довіреність нотаріально посвідчену або посвідчену консульством, скріплену гербовою печаткою в десятиденний строк з дня отримання повідомлення. Позивачем долучено до позову заяву, в якій вона на лист відповідача № 104 від 03.09.2019 року надає копію договору відступлення права вимоги від 03.09.2019 року, переклад розширеного списку з реєстру юридичних осіб Литовської республіки, переклад свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Документи, які зазначені в даній заяви відрізняються від переліку документів, які вимагались страховиком. Договір про відступлення права вимоги від 03.09.2019 року суд не бере до уваги в якості належного та допустимого доказу, оскільки не надано нотаріально посвідчений переклад частини договору, яка викладена іноземною мовою. Протокол огляду транспортного засобу Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] від 05.07.2019 року суд бере до уваги в якості належного та допустимого доказу на підтвердження суми, заподіяної шкоди внаслідок ДТП, оскільки даний протокол не є експертним дослідженням, він може бути додатком до нього. З наведених мотивів суд також не бере до уваги ремонтну калькуляцію від 25.06.2019 року. Так, позивачем не надано доказів наявності права власності на транспортних засіб Mercedes-Benz CLK 270 р.н. [NUMBER] юридичної особи [PERSON] , не надано доказів існування даної юридичною особи в Литві. Позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до відповідача про виплату стразового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного Кодексу України(далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187, п.1 ч.1 ст.1188\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. (статті 1,6 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до статті 12\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно зі статтею 36\~цього Закону сума франшизи має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. Статтею 1194\~ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Виходячи із розміру ціни позову, заявлені позовні вимоги покриваються розміром страхової виплати, відповідно до полісу №АМ9450280. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, позивачем не було доведено факт наявності в неї права вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, не доведено розмір матеріальної шкоди у сумі 121131,00 грн, як зазначено в тексті позову, також не надано доказів звернення до страховика про відшкодування 100000,00 грн. в якості страхової виплати. Таким чином позивач не доведено наявність спору між нею та відповідачем щодо відшкодування 100000,00 грн. Вирішуючи вимоги позивача суд вважає за можливе застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, а саме: «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови).» Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц, оскільки вона зроблена пізніше ніж позиція, викладено в Постанові КГС ВС у справі № 910/9029/17 від 27.04.2018. За таких обставин, враховуючи факт наявності полісу №АМ9450280, факт не звернення позивача до страховика для отримання всіх виплат, відсутності відмови страховика відповідальності власника транспортного засобу у здійсненні страхових виплат позивачу у розмірі 100000,00 грн., не доведення факту наявності спору між сторонами щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн., суд вважає пред`явлені позовні вимоги передчасними. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з того, що в задоволенні позову слід відмовити, питання про стягнення судових витрат, що понесені позивачем, не вирішується. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed