Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 11.06.2020 року між ним, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 1 щодо об`єкта незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу 100000,00 грн., в якості авансового платежу; залишок в сумі 2700000,00 грн. позивач зобов`язався сплатити у триденний термін після оформлення права власності на придбане нерухоме майно. В день укладення договору між сторонами відбулося приймання-передачі нерухомого майна, а саме об`єкта незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу, відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу, не зважаючи на численні прохання [PERSON] звернутися до нотаріуса з метою належного оформлення укладеного правочину. Тому в уточненій позовній заяві позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , дійсним; визнати за [PERSON] , як покупцем, право власності на об`єкт нерухомості - трансформаторну підстанцію, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.05.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди між сторонами в межах даної цивільної справи. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.06.2020 року між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), в якості Продавця, і [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), в якості Покупця, було укладено Договір купівлі-продажу №1 об`єкту незавершеного будівництва - трансформаторної підстанції, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Вартість майна, визначена сторонами у Договорі, становить 2800000,00 грн., з яких 100000,00 грн. [PERSON] сплатив на користь відповідача в якості авансового платежу разом із підписанням Договору, а інші 2700000,00 грн. зобов`язався сплатити у триденний строк після оформлення права власності на майно (п. 1.3 Договору). Факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 100000,00 грн. в якості авансового платежу за Договором купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року підтверджується Розпискою [PERSON] (а.с.16). У відповідності до Акту приймання-передачі майна за Договором купівлі-продажу №1 від 11.06.2020 року, в день підписання Договору Покупець прийняв, а Продавець передав майно об`єкт незавершеного будівництва - трансформаторну підстанцію, готовністю 48%, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 5910136600:18:005:0042 за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Разом з тим, за твердженням позивача, викладеним у позовній заяві, відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріально посвідчення укладеного 11.06.2020 року договору купівлі-продажу, не зважаючи на численні прохання [PERSON] звернутися до нотаріуса з метою належного оформлення укладеного правочину у порядку, передбаченому законом. Між сторонами виникли договірні цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 202, 204, 205 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. міст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно норм ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилом ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Пунктом 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно положень ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Верховний Суд України у своїй Постанові від 04.10.2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Разом з тим, Пленум ВСУ у п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Разом з тим, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, а також вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності,

Outcome: dismissed