Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] 15.07.2011 року було укладено договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 11.09.2017 року становить 24764,52 гривень, із яких: 5624,41 гривень заборгованість за кредитом, 2375,95 гривень заборгованість по сплаті процентів, 15108,71 грн. пеня, 500 грн. фіксованого штрафу та 1155,45 грн. процентної складової штрафу. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, підтвердивши факт отримання кредиту, в подальшому був призваний на військову службу за мобілізацією, після закінчення строку призову за мобілізацією відповідач через деякий час знову вступив на військову службу та є військовослужбовцем на теперішній час, приймав безпосередню участь в АТО. Відповідач дійсно протягом певного періоду через незадовільне матеріальне становище не міг погашати отриманий кредит. Звертався до банку з питань припинення нарахування йому як військовослужбовцю процентів та пені, надавав щодо цього необхідні документи. В судове засідання після перерви на 10.11.2017 року відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце продовження розгляду справи повідомлявся особисто під підпис, від відповідача не надходило заяв про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд ухвалив про продовження розгляду справи після перерви за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості; анкету-заяву від 15.07.2011 року; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов і правил надання банківських послуг; копію довідки про безпосередню участь [PERSON] в антитерористичній операції; копію витягу із Наказу командира військової частинипольова пошта [NUMBER] від 10.04.2017 року №84; довідку військової частини [NUMBER] від 30.09.2016 року; довідку військової частини-польова пошта [NUMBER] від 22.06.2017 року №1112; копію військового квитка [PERSON] копію дубліката посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] ; копію обліково-послужної картки до військового квитка [PERSON] ; довідку Баштанського районного військового комісаріату від 07.11.2017 року №2145), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту по платіжній картці. Відповідач не в повній мірі виконував взяті на себе зобов`язання щодо погашення по кредиту. При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] був мобілізований на військову службу 31.07.2015 року та 19.10.2016 року звільнений у запас. Наказом командира військової частинипольова пошта [NUMBER] від 10.04.2017 року №84 відповідач знову прийнятий на військову службу, яку відповідач проходить до теперішнього часу. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 11.09.2017 року становить 24764,52 гривень, із яких: 5624,41 гривень заборгованість за кредитом, 2375,95 гривень заборгованість по сплаті процентів, 15108,71 грн. пеня, 500 грн. фіксованого штрафу та 1155,45 грн. процентної складової штрафу. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.\~ Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~\~ Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. При цьому, відповідач будучи в період з 31.07.2015 року по 19.10.2016 року мобілізованим військовослужбовцем, користувався пільгами, передбаченими п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки відповідач з 10.04.2017 року знову прийнятий на військову службу, яку проходить до теперішнього часу, то пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», поширюються на відповідача і на вказаний період часу. Висновки суду щодо цього ґрунтуються на наступному. П. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказані пільги поширюються на всіх військовослужбовців на час з початку і до закінчення особливого періоду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного\~ захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито\~ чи\~ приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати\~ мирного\~ часу. Оскільки позивача призвано на військову за мобілізацією на період з 31.07.2015 року по 19.10.2016 року та з 10.04.2017 року прийнято на військову службу за контрактом, то на позивача поширюються закріплені в п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги та гарантії на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення позивача з військової служби. Вирішуючи питання про те, чи був призваний відповідач на військову службу за мобілізацією та вступив в подальшому на військову службу за контрактом протягом дії особливого періоду, суд враховує процитовані вище норми що визначають суть особливого періоду та початок його перебігу, проте не визначають закінчення такого періоду. А тому висновок про закінчення особливого періоду слід формувати з урахуванням вказаних в законі визначень особливого стану, мобілізації, демобілізації та змісту указів Президента України, який уповноважений оголошувати такі стани, а також уповноважений своїми указами вводити в дію відповідні рішення Ради Національної безпеки та оборони України. При цьому, суд визнає загальновідомим факт ведення військових дій на території України до теперішнього часу, у зв`язку з чим особливий період, про який йде мова в п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу, а тому відсутні підстави вважати, що призов позивача є призовом у мирний час. Більш того, вказані вище нормативні акти містять на тільки визначення особливого періоду, а й передбачають послідовні етапи такого особливого періоду: рішення про мобілізацію, час мобілізації, воєнний час, частина відбудовного періоду після закінчення воєнних дій. Проте військові дії на території України не закінчені, а тому період відбудови, який вказаний у законодавчому визначені особливого періоду як кінцевий етап особливого періоду, ще навіть не починався. Тому періоди мобілізації не є тотожними періодам особливого стану та закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду і до того ж законом не визначено чіткого порядку його припинення, а в Україні такий період розпочався 18.03.2014 року за Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014 і триває по даний час, тому суд приходить до висновку про те, що в періоди проходження відповідачем [PERSON] військової служби 31.07.2015 року по 19.10.2016 року включно та з 10.04.2017 року по теперішній час йому позивачем відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не могли нараховуватись штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом. А тому, суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих з період з 31.07.2015 року по 19.10.2016 року включно та з 10.04.2017 року по 11.09.2017 року (в межах заявлених позовних вимог) процентів за користування кредитом, пені, а також штрафів в сумі 500 грн. та процентної складової штрафу, які позивачем нараховуються при поданні позову до суду та також є штрафними санкціями, на які поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За такого, позивач мав законні підстави для нарахування відповідачу відповідних пені та процентів тільки за період, коли відповідач не був військовослужбовцем, тобто з 20.10.2016 року по 09.04.2017 року включно. Натомість з наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що в період після 01.10.2016 року по 08.04.2017 року проценти позивачем не нараховувались, а нараховувалась пеня в процентному співвідношенні (колонка «Нараховано пені з прострочене зобов`язання») та додатково по 100 грн. пені (колонка «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.»). \~ При цьому аналіз наданого позивачем розрахунку, а саме колонки «Включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів пені» та колонки «Складова заборгованості за наданим кредитом» дає підстави для висновку, що раніше нараховані проценти та пеня включались банком в загальну суму заборгованості, на яку в подальшому нараховувались проценти та пеня (0,24%). Так, наприклад з розрахунку заборгованості за період з 31.10.2016 року по 01.11.2016 року слідує, що до заборгованості в сумі 10475,16 грн. було додано нараховані проценти, штрафи та пеню в сумі 866,63 грн., в результаті чого загальна заборгованість зросла до 11341,79 грн., хоча відповідно до цього ж розрахунку востаннє відповідач збільшував заборгованість шляхом отримання кредитних коштів в сумі 449,26 грн. 17.09.2016 року (колонка «Витрати клієнтом кредитних коштів»). Таке нарахування пені на раніше нараховану неустойку, яка включена позивачем до загальної заборгованості, не може бути визнане судом обґрунтованим, оскільки суперечить сутності та меті неустойки (пені) як способу забезпечення виконання грошового зобов`язання. Оскільки в даному випадку грошовим зобов`язанням відповідача відповідно до ст.ст. 509, 536 ЦК України є обов`язок сплати (повернення) тіла кредиту та сплати процентів за користування кредитом, пеня є способом забезпечення виконання такого зобов`язання (повернення тіла кредиту та сплати процентів) і відповідно до ст. 549 ЦК України така пеня має вираховуватись саме від суми несвоєчасно сплачених тіла кредиту та процентів, що також підтверджується наданим позивачем витягом з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», де передбачено нарахування пені в розмірі 0,24 % за кожен день прострочення за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. За такого, нарахування неустойки на раніше нараховану неустойку суперечить самій сутності та призначенню неустойки, як способу забезпечення зобов`язання. Крім того, з наданого позивачем розрахунку боргу слідує і те, що при розрахунку пені в розмірі 0,24% за період, коли відповідач не був військовослужбовцем (з 20.10.2016 року по 09.04.2017 року) брались дані з колонки «Складова заборгованості за наданим кредитом», в яку, як вище встановлено судом, включалась не тільки пеня, штрафи, а і проценти (колонка «Включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів пені»), нараховані банком відповідачу в період до 20.10.2016 року, тобто в період, коли відповідач був військовослужбовцем і проценти йому не могли нараховуватись відповідно до процитованих вище положень закону. Комплекс встановлених судом обставин дають суду підстави для визнання розрахунку пені в розмірі 0,24% за період з 20.10.2016 року по 09.04.2017 року таким, що суперечить вимогам закону та є необґрунтованим, а вимоги про стягнення такої пені не підлягають задоволенню.\~\~\~\~\~\~ Натомість нарахована за період з 20.06.2016 року по 09.04.2017 року відповідно до колонки «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.» пеня в сумі 100 грн. щомісячно на загальну суму 600 грн. відповідає умовам та принципам нарахування, визначеним в Тарифах з обслуговування кредитних карт «Універсальна» і тому підлягає стягненню з відповідача. За такого, з врахуванням описаних вище обставин з відповідача на користь позивач підлягають до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 5624,41 грн. та пеня в сумі 600 грн., а загалом на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.07.2011 року слід стягнути 6224,41 грн. Необхідність стягнення вказаної суми підтверджується ще й наступним, як вказано вище судом стягнення протягом періодів проходження відповідачем військової служби проценти та пеня йому не могли нараховуватись, протягом періоду з 20.06.2016 року по 09.04.2017 року (коли відповідач не перебував на військовій службі) проценти позивач не нараховував, а нарахована пеня в розмірі 0,24% судом визнана необґрунтованою, а тому до стягнення підлягає залишок боргу по тілу кредиту та пеня 600 грн. При цьому, з розрахунку позивача слідує, що протягом всього періоду кредиту відповідачем використано кредитних коштів в сумі 13863,01 грн. (колонка «Витрати клієнтом кредитних коштів»), протягом всього періоду відповідачем сплачено 8238,60 грн. (колонка «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»). Таким чином непогашена сума тіла кредиту становить 5624,41 грн. (13863,01 8238,60), що разом з 600 грн. пені становить саме 6224,41 грн. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання щодо вчасного погашення заборгованості по кредиту, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 509; 536; 526; 530 ч.1; 549; 1054 ч.1 ЦК України\~ та

Outcome: partial