Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та в остаточному варіанті просить визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про звільнення з роботи водолаза [PERSON] №45 від 12.10.2015 року; поновити його на роботі на посаді водолаза Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради; визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про зняття 0,5 ставки водія-моториста №41 від 24.09.2015 року; зобов`язати відповідача усунути перешкоди у реалізації права на працю та допустити позивача до роботи на посаді водія-моториста Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2015 року в розмірі 73052 грн. 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп. При цьому посилається на те, що за рішенням суду його поновлено на роботі, однак відповідачем не було вчинено жодних дій для повідомлення позивача про факт видання наказу та необхідність стати до роботи. В подальшому відповідачем було без відповідних правових підстав та з порушенням вимог закону звільнено позивача з роботи за прогул без поважних причин та видано наказ про зняття 0,5 ставки водія-моториста. Внаслідок неправомірних дій відповідача щодо безпідставного звільнення з роботи та відсторонення від роботи позивачу завдана моральна шкода. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що до 03.08.2014 року в службі відповідача на посаді медичної сестри, знає по роботі позивача, який працював водолазом та водієм на 0,5 ставки. Вона разом з позивачем була у профспілковій організації. 01.10.2015 року вона разом з позивачем, членами профспілкової організації, представниками ЗМІ, громадської організації «Турбота про літніх в Україні» відвідували службу відповідача, де було зроблено запис про поновлення позивача на роботі, зроблено відповідний запис в трудовій книжці та ознайомлено позивача з наказом. Того ж дня начальник сказав позивачу, що його звільнено за прогули і він вільний, однак трудову книжку йому не видав. Під час відвідування служби відповідача трудову книжку позивачу також не видали. Згода профспілкової організації на звільнення позивача з роботи не надавалася. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача з 2015 року, вона є представником благодійної організації «Турбота про літніх в Україні». 01.10.2015 року діловод ЖОКСАРС зробила про поновлення [PERSON] на роботі, однак колишній керівник Володін не допускав позивача до роботи та того ж дня повідомив про звільнення позивача з роботи. Позивач важко переживав звільнення з роботи. 24.12.2015 року позивач хотів забрати свою трудову книжку у відповідача, але йому її не видали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є керівником Всеукраїнської благодійної організації «Турбота про літніх в Україні» та була присутня 01.10.2015 року під час поновлення позивача на роботі, тоді керівник Володін не допускав позивача до роботи, сказав позивачу, що він звільнений і може прийти завтра за трудовою книжкою. Позивач був худий, блідий, не важно виглядав та нервував. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював разом з позивачем у відповідача у 2010-2012 роках. З керівником Володіним у позивача виник конфлікт інтересів. Про звільнення позивача з роботи його не повідомили. Позивач звертався до нього за допомогою і він надавав йому гроші в борг та інколи продукти харчування. Позивач нервував через звільнення з роботи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що з позивачем перебуває у дружніх стосунках. Зараз позивач займається побутом і не працює. 30 квітня чи травня 2016 року був присутній разом з [PERSON] у відповідача та бачив, як начальник відмовився видати трудову книжку Венгера його представникові [PERSON] . Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 05.07.2011 року на посаді водолаза та водія-моториста з оплатою праці 0,5 тарифної ставки у Житомирській обласній комунальній спеціалізованій аварійно-рятувальній службі Житомирської обласної ради (далі ЖОКСАРС). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2014 року, яке набрало законної сили, визнано незаконними та скасовано накази Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради Про догану від 25.06.2014 року №39 та Про звільнення водолазного фахівця від 14.07.2014 року №47, поновлено [PERSON] на роботі водолазним фахівцем Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради та стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 липня 2014 року до дня поновлення на роботі, який на день винесення даного рішення становив 11554,25 грн. Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] є головою профспілкової організації ЖОКСАРС, статут якої затверджено рішенням Установчих профспілкових зборів працівників ЖОКСАРС від 28.04.2014 року, яке оформлено протоколом №1 від 28.04.2014 року. З 28.04.2014 року [PERSON] є членом вказаної вище профспілкової організації ЖОКСАРС, а також виборного органу профспілкової організації профспілкового комітету профспілкової організації ЖОКСАРС. Згідно наказу ЖОКСАРС від 31.12.2014 року №85 «Про звільнення працівника служби» позивача було звільнено з посади водолаза та посади водія-моториста з оплатою 0,5 тарифної ставки на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.07.2015 року у цивільній справі №295/1557/15-ц наказ ЖОКСАРС від 31.12.2014 року №85 «Про звільнення працівника служби» визнано незаконним та скасовано, поновлено позивача на посаді водолаза та водія-моториста з оплатою 0,5 тарифної ставки Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради з 01.01.2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 16517,16 грн. та на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В частині поновлення на роботі ухвалене судове рішення допущене до негайного виконання. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.02.2016 року стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 14.07.2015 року по 22.09.2015 року в розмірі 7733,00 грн. без урахування обов`язкових податків та платежів. Вказаним рішенням суду встановлено, що 31.08.2015 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції за заявою позивача було відкрито виконавче провадження ВП №48570489 та запропоновано ЖОКСАРС добровільно виконати рішення суду в частині поновлення позивача на роботі з 01.01.2015 року. У зв`язку з невиконанням вимоги державного виконавця та рішення суду про поновлення позивача на роботі, постановою державного виконавця від 14.09.2015 року у виконавчому провадженні ВП №48570489 на ЖОКСАРС було накладено штраф у розмірі 850,00 грн. Зазначена постанова про накладення штрафу у визначений Законом України «Про виконавче провадження» строк відповідачем оскаржена не була, що свідчить про усвідомлення відповідачем протиправності своєї бездіяльності, яка полягала у невиконанні рішення суду в частині поновлення позивача на роботі. Лише після накладення державним виконавцем на установу фінансової санкції у вигляді штрафу, наказом ЖОКСАРС від 23.09.2015 року №40 «Про поновлення на роботі [PERSON] » позивача було поновлено на посаді водолаза та 0,5 тарифної ставки водія-моториста. Однак, видавши наказ від 23.09.2015 року №40 «Про поновлення на роботі [PERSON] » відповідач не вчинив жодних дій для повідомлення позивача про факт видання наказу та необхідність стати до роботи. Лише 01.10.2015 року під час ініційованого профспілкою візиту до ЖОКСАРС [PERSON] дізнався про наявність наказу про поновлення його на роботі та ознайомився з ним. Тоді ж\~ відповідачем були внесені і відповідні записи до трудової книжки позивача. Після ознайомлення позивача з наказом про поновлення на роботі керівником установи позивачу не пропонувалося ознайомитись із посадовими інструкціями водолаза та водія-моториста, графіком виходу на роботу, правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором та іншими документами, ознайомлення працівників з якими є обов`язковим згідно законодавства про працю. Також 01.10.2015 року начальником ЖОКСАРС [PERSON] позивачу було повідомлено, що до роботи він не допущений, а через відсутність на роботі з часу видання наказу про поновлення його звільнено, про що наступного дня, тобто 02.10.2015 року ним буде підписано відповідний наказ. 05.10.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити причини не допуску його до роботи 01.10.2015 року та причини не ознайомлення його з наказом про звільнення і невидачі трудової книжки. У відповідь на заяву позивача від 05.10.2015 року відповідачем був надісланий лист ЖОКСАРС від 12.10.2015 року №157, в якому не зазначені причини фактичного недопущення позивача до роботи 01.10.2015 року після ознайомлення з наказом про поновлення на роботі. В той же час в листі повідомляється, що в дійсності 01.10.2015 року позивач звільнений не був, а наказ про звільнення був виданий лише 12.10.2015 року. Також вказаний лист відповідача не містив жодних вимог щодо необхідності надати письмові пояснення щодо причин відсутності позивача на роботі. Таким чином, позивача було звільнено з роботи на підставі наказу ЖОКСАРС від 12.10.2015 року №45, який було видано через 12 днів після фактичного недопущення позивача до роботи, тобто під час незаконного відсторонення. Копія наказу про звільнення до листа ЖОКСАРС від 12.10.2015 року №157 додана не була і повідомлення про можливість отримання трудової книжки вказаний лист також не містив. 25.12.2016 року шляхом надіслання цінного поштового відправлення позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій повторно просив видати йому належно оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення та інші документи, видача яких при звільнення передбачена трудовим законодавством. Вказаний лист отримано відповідачем 05.01.2017 року. Лише 19.01.2017 року відповідачем поштою отримано супровідний лист, трудову книжку, копії актів з приводу відсутності на роботі, копії наказів про звільнення та поновлення на роботі, копію протоколу загальних зборів трудового колективу, тощо. Згідно п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до наказу ЖОКСАРС «Про звільнення з роботи водолаза [PERSON] » №45 від 12.10.2015 року, звільнено [PERSON] з посади водолаза з 12.10.2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вказаний наказ мотивовано тим, що на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.07.2015 року по справі [PERSON] №295/1557/14-ц був виданий наказ від 22.09.2015 року №39 ЖОКСАРС про поновлення [PERSON] на посаду водолаза та 0,5 ставки водія-моториста. На сьогоднішній день [PERSON] жодного разу не з`явився на робочому місці, про що свідчать акти складені працівниками служби та затверджені начальником служби [PERSON] , що додаються. При цьому у вищезазначеному наказі невірно зазначено реквізити наказу про поновлення позивача на роботі від 22.09.2015 року №39, хоча його було поновлено наказом від 23.09.2015 року №40. Також оскаржуваний наказ про звільнення позивача з роботи не містив відомості про його звільнення з посади водія-моториста 0,5 ставки. Таким чином, вручення позивачу копії наказу ЖОКСАРС від 12.10.2015 року №45 «Про звільнення з роботи водолаза [PERSON] » та трудової книжки відбулося лише 19.01.2017 року, а 20.01.2017 року позивач отримав копію наказу ЖОКСАРС від 24.09.2015 року №41 «Про зняття 0,5 ставки водія-моториста». Відповідно до вказаного наказу в зв`язку з відсутністю посвідчення моториста, що не надає права керування моторним човном, знято з [PERSON] 0,5 ставки водія-моториста. Як встановлено\~ в судовому засіданні, рішення суду про поновлення позивача на роботі тривалий час не виконувалось відповідачем, а після видання наказу про поновлення позивача на роботі відповідач не повідомив [PERSON] про його видання та про необхідність стати до роботи. Разом з тим, обов`язок виконати рішення суду, поновити порушене право на працю, а отже повідомити працівника про виконання рішення суду про поновлення останнього на роботі та необхідність стати до роботи покладається на роботодавця. За таких обставин, відсутність позивача на роботі в період з дня видання наказу про поновлення на роботі 23.09.2015 року і до дня ознайомлення з цим наказом 01.10.2015 року не може бути розцінена, як невихід на роботу без поважних причин, оскільки саме необізнаність позивача про факт видання наказу і була тією поважною і достатньою причиною, наявність якої виключає можливість притягнення його до дисциплінарної відповідальності за відсутність на роботі. Складаючи акти про відсутність позивача на роботі в період з 23.09.2015 року і до дня ознайомлення з наказом про поновлення позивача на роботі відповідач не міг не знати, що він вчасно не проінформував позивача про сам факт поновлення. Відповідачем було складено акт про відсутність позивача на роботі навіть в день його візиту в установу 01.10.2015 року, а тому вказані акти не є належними доказами прогулу позивача. Оскаржуваний наказ відповідача про звільнення позивача з роботи також не містить вказівки щодо того, які саме акти є підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Крім того, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України відповідачем не відбиралися у позивача письмові пояснення. 01.10.2015 року в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] начальник ЖОКСАРС фактично не допустив позивача до виконання трудових обов`язків та повідомив недостовірну інформацію про звільнення позивача з роботи 01.10.2015 року. Також, як було зазначено вище, позивача не було ознайомлено з посадовою інструкцією, графіком роботи установи, правилами внутрішнього трудового розпорядку, умовами колективного договору, не проведено необхідних інструктажів з охорони праці, техніки безпеки та протипожежної безпеки, не було направлено на обов`язковий медичний огляд та не надано робоче місце. Начальник ЖОКСАРС Володін А.В., як посадова особа уповноважена на укладення трудових договорів з працівниками та звільнення їх з роботи, умисно ввів позивача в оману щодо факту звільнення 01.10.2015 року, в дійсності видавши наказ про звільнення лише 12.10.2015 року, тобто в період незаконного відсторонення позивача від роботи та створив умови невиходу позивача на роботу з метою складення актів про такі невиходи в наступні дні для їх подальшого використання в якості формальної підстави для звільнення позивача з роботи за прогули. Дії начальника ЖОКСАРС [PERSON] , які полягають у не допуску позивача до роботи на посаді водолаза ЖОКСАРС фактично є відстороненням позивача від роботи з ініціативи роботодавця без законних підстав в період з 01.10.2015 року по день незаконного звільнення 12.10.2015 року. За таких обставин, відсутність позивача на роботі в період з дня незаконного відсторонення 01.10.2015 року по день незаконного звільнення 12.10.2015 року, також не може кваліфікуватись як невихід на роботу без поважних причин. Оскільки саме через введення позивача в оману начальником ЖОКСАРС [PERSON] щодо звільнення та ненадання ним достовірної інформації про реальний стан трудових правовідносин, позивач не усвідомлював факт здійснення прогулів, оскільки саме з вини відповідача був позбавлений можливості приймати обґрунтовані рішення щодо виходу чи невиходу на роботу в цей період. Добросовісно вважаючи, що 01.10.2015 року позивач звільнений з роботи, він закономірно розраховував на сумлінне дотримання роботодавцем встановленого порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з метою його подальшого оскарження, очікуючи на визначені законодавством дії з боку відповідача надіслання позивачу вимоги про надання пояснень відсутності на роботі, ознайомлення з наказом про звільнення, виплату належних йому при звільненні коштів та надання можливості отримати оформлену трудову книжку. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно абзацу 3 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу установи, керівників такого органу, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Як встановлено\~ в судовому засіданні, позивач з 28.04.2014 року є членом виборного органу профспілкової організації профспілкового комітету профспілкової організації ЖОКСАРС. В порушення вищенаведених вимог закону згода профспілкового комітету на звільнення позивача відповідачем отримана не була, письмове подання на отримання такої згоди до профспілкового комітету від відповідача не надходило. Крім того, в період з 27.09.2015 року по 25.10.2015 року [PERSON] у якості кандидата в депутати брав участь у чергових виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року, що підтверджується витягом з постанови Новогуйвинської селищної виборчої комісії від 27.09.2015 року №2 про реєстрацію позивача кандидатом на посаду депутата Новогуйвинської селищної ради. Про початок виборчого процесу чергових виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, а також перших виборів депутатів рад об`єднаних територіальних громад та відповідних сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року було оголошено постановами Центральної виборчої комісії від 28 серпня 2015 року №193 та від 29 серпня 2015 року №209. Згідно п.3 ст.62 Закону України «Про місцеві вибори» кандидат у депутати під час передвиборної агітації не може бути звільнений з роботи з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу (крім випадків ліквідації), командира військової частини (формування). Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про місцеві вибори» місцеві організації партій, кандидати в депутати від яких зареєстровані в багатомандатному виборчому окрузі, кандидати в депутати в одномандатному виборчому окрузі, кандидати на посаду сільського, селищного, міського голови, старости мають право розпочати свою передвиборну агітацію з дня, наступного за днем прийняття відповідною територіальною виборчою комісією рішення про реєстрацію кандидатів. Передвиборна агітація закінчується о 24 годині останньої п`ятниці перед днем голосування. Період передвиборної агітації, яку позивач проводив як кандидат в депутати, розпочався 28.09.2015 року і закінчився 23.10.2015 року. В порушення п.3 ст.62 Закону України «Про місцеві вибори» відповідач звільнив позивача з роботи з власної ініціативи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України 12.10.2015 року, тобто під час передвиборної агітації. Відповідно до ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Враховуючи, що оскаржуваний наказ ЖОКСАРС від 12.10.2015 року №45 «Про звільнення з роботи водолаза [PERSON] » не відповідає вимогам закону, звільнення позивача з роботи відбулося з порушення порядку, встановленого законом, а тому вказаний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі на посаді водолаза. Аналіз тексту наказу ЖОКСАРС «Про зняття 0,5 ставки водія-моториста» від 24.09.2015 року №41 дає суду підстави прийти до висновку, що даний наказ не є наказом про звільнення і не може таким вважатися, оскільки він не містить посилання на відповідну норму закону, якою була б передбачена можливість звільнення через відсутність посвідчення моториста та не містить відповідного формулювання про звільнення, а говорить лише про зняття 0,5 ставки водія-моториста, що не є тотожним. За змістом ст.6 Закону України «Про оплату праці» тарифна ставка це елемент тарифної сітки, який визначає годинний (денний або місячний) розмір оплати праці працівника в залежності від складності виконуваних робіт або його класифікації (присвоєного йому тарифного розряду). Тарифна сітка визначає розмір заробітку за годину, день або місяць роботи. Враховуючи, що відповідно до наказу ЖОКСАРС від 23.09.2015 року №40 позивача було поновлено на посаді водія-моториста на 0,5 ставки, то зняття з нього вказаної 0,5 ставки без звільнення з роботи та без зменшення норми робочого часу, яку належить відпрацювати за договором, є незаконним скасуванням оплати праці позивача за виконану роботу на посаді водія-моториста. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч.5 ст.3-1 Закону України «Про оплату праці» у разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці. Таким чином, видання відповідачем наказу «Про зняття 0,5 ставки водія-моториста» від 24.09.2015 року №41 не відповідає правовим та організаційним засадам оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах на підставі трудового договору, вимогам, визначеним Конституцією України та Законом України «Про оплату праці», грубо порушує право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом та суперечить суті трудових правовідносин. Крім того, встановлення таких умов трудового договору відповідно до ст.9 КЗпП України заборонено, оскільки такі умови погіршують становище позивача порівняно з трудовим законодавством, а отже такі умови є незаконними. Незважаючи на те, що 01.10.2015 року позивач ознайомився з наказом про поновлення його на роботі, наказ ЖОКСАРС від 24.09.2015 року №41 «Про зняття 0,5 ставки водія-моториста» вже існував і відповідач не ознайомив позивача з цим наказом та не зробив запис в його трудову книжку про звільнення з цієї посади. Видавши оскаржуваний наказ відповідач в порушення вимог ч.3 ст.32 КЗпП України не повідомив позивача про зміну істотних умов праці, а саме про зміну системи та розміру оплати праці. Таки дії відповідача є умисним відстороненням позивача від роботи на посаді водія-моториста з ініціативи роботодавця без законних підстав, передбачених ст.46 КЗпП України. За таких обставин, наказ ЖОКСАРС від 24.09.2015 року №41 «Про зняття 0,5 ставки водія-моториста» не відповідає вимогам чинного законодавства, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Також, з метою поновлення порушеного права, суд зобов`язує відповідача усунути перешкоди у реалізації права на працю та допустити позивача до роботи за сумісництвом на посаді водія-моториста з оплатою 0,5 ставки. Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу\~ зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку. Розмір середньоденної заробітної плати позивача встановлений рішенням Богунського районного суду м. Житомира у цивільній справі №295/15390/15-ц від 15.02.2016 року і становить 154,67 грн. Відповідно до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення посадових окладів за період між днем встановлення розміру середньоденної заробітної плати позивача Богунським районним судом м. Житомира у цивільній справі №295/15390/15-ц від 15.02.2016 року і днем подання позовної заяви про уточнення позовних вимог (28.02.2017 року) становить 1,44, оскільки за цей час тарифний оклад водолаза з розміру 1514,00 грн. (станом на 15.02.2016 року) збільшився до розміру 2176,00 грн. (2176,00 : 1514,00 грн. = 1,44). Таким чином, відкорегований середньоденний заробіток позивача за період, що передував відстороненню його від роботи складає 222,72 грн./день (154,67 грн. х 1,44). У період вимушеного прогулу з 04.08.2014 року по день подання позивачем заяви про уточнення позовних вимог (28.02.2017 року), згідно листів Міністерства соціальної політики «Про розрахунки норм тривалості робочого часу» на 2015, 2016 та 2017 роки за №10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 року; за №10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року; №11535/14-16/13 від 05.08.2016 року кількість робочих днів склала 328 днів. Отже, розмір належної позивачу середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 12.10.2015 року по день подання заяви про уточнення позовних вимог (28.02.2017 року) та в межах позовних вимог складає 73052,16 грн. (222,72 грн. х 328 робочих днів). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідачем було порушено законні трудові права позивача, що виразилося безпідставному та незаконному звільненні з роботи, відстороненню від роботи, внаслідок чого позивач втратив заробіток, який є джерелом засобів забезпечення нормальних життєвих умов, зазнав стійких моральних переживань, втрату нормальних життєвих звязків, спокою, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи ступінь порушення відповідачем законних прав позивача, їх наслідків, що підтверджуються матеріалами справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 20000 грн., суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial