Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить встановити факт виконання ним роботи у СТОВ «Кримський» по сушці зерна на газовій сушарці GSCOR MS-975 у період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року, без укладення трудового договору. Також просить стягнути з відповідача СТОВ «Кримський» на свою користь 12 601,53 грн. невиплаченої заробітної плати за період виконання робіт з вересня 2013 року по листопад 2013 року та 5000 гривень моральної шкоди Всього просить стягнути на свою користь з СТОВ «Кримський» 17601,53 гривень. Посилається на те, що у вересні 2013 року виконавчий директор СТОВ «Кримський» [PERSON] запросила його на роботу у СТОВ «Кримський» для виконання робіт по сушці зерна на зерносушарці іноземного виробництва, оскільки він мав досвід роботи на такому агрегаті та періодично виконував такі роботи, починаючи з 2009 року. З 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року він, працюючи у нічну зміну, виконував роботи по сушці зерна різних культур. Його роботу обліковувала вагар зернотоку [PERSON], яка проводила і нарахування сум за виконану роботу та передавала дані до бухгалтерії господарства. 30.11.2013 після того, як він заступив на зміну, [PERSON] повідомила, що зерносушарка має значні технічні несправності. Під час виконання робіт через деякий час сушарка загорілася та вийшла з експлуатації. В зв'язку з тим, що власником підприємства [PERSON] винним у пожежі визнано його, тому не виплачена заробітна плата за весь час роботи на підприємстві, яка за даними із книги вагаря господарства за період роботи з жовтня 2013 року по 30.11.2013 року становить 12 601,53 гривень. На його звернення до відповідача, останній послався на те, що він на роботу не оформлений, а тому ніякої заборгованості перед ним немає. Його неодноразові звернення щодо неправомірних дій відповідача до органів прокуратури, Головного управління Держпраці у Київській області позитивних результатів не дали. Також посилається на те, що такими діями відповідача йому, як інваліду ІІ групи, заподіяна моральна шкода, яка полягає в перенесених моральних стражданнях та нервових потрясіннях в зв'язку з невиплатою заробітної плати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] оператором у СТОВ «Кримський» не працював, так як у штатному розписі господарства такої посади не існує. Особисто із [PERSON] жодних домовленостей не було, і він нічого не робив. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України позивачем пропущений строк позовної давності, так як працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] подав суду клопотання про визнання доказу недопустимим, а саме: просив визнати, що виписки з книги вагаря, надані позивачем як докази, є недопустимими доказами, посилаючись на те, що в книзі не проставлено печаток підприємства та вона не підписана директором. З'ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами судом встановлено наступне. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] останній в період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2013 року виконував певну роботу в СТОВ «Кримський», працював позмінно, в осінній період. Позивач виконував роботи по сушці зерна різних культур, а саму сушарку завантажували робочі. Зерно проводилося через ваги та обліковувалося вагарем [PERSON] Зі слів позивача на роботу у СТОВ «Кримський» офіційно ніхто не був оформлений. Заяву про прийом на роботу він особисто не подавав, договору підряду з ним ніхто також не укладав. Гроші керівництвом видавалися працівникам на руки без офіційного проведення відповідних операцій. Оплата праці проводилася за тарифом по 6,5 гривень за тонну в жовтні 2013 року та по 6 - 6,5 гривень за тонну в листопаді 2013 року. З показань свідка [PERSON], вбачається, що вона у вересні-жовтні 2013 року працювала у СТОВ «Кримський» на току на навантажувачі зерна. [PERSON] вона бачила на роботі в той період кожного разу. Вона не була офіційно працевлаштована на роботі і отримувала зарплату тоді, коли просила в керівництва. Оплата її праці відбувалася по 8,30 грн. за годину. 30.11.2013 року в день пожежі, а саме в нічну зміну, вона працювала разом з своїм сином та [PERSON] Сушарку вони запускали разом, користуючись консультаціями керівництва по телефону. Після пожежі [PERSON] вже не працював у господарстві. Свідок [PERSON] пояснив, що в жовтні - листопаді 2013 року він працював у СТОВ «Кримський» різноробочим, куди його прийняла директор [PERSON] При цьому ніяких документів остання у нього не брала. Гроші за виконану роботу на підприємстві видавали з рук в руки, за що працівники ніде не розписувалися. В ніч на 30.11.2013 року він працював на зміні разом з [PERSON] З показань свідка [PERSON] вбачається, що останній у вересні - листопаді 2013 року працював у СТОВ «Кримський» оператором сушарки на денній зміні, але офіційно працевлаштований не був. Зарплата видавалася по фактично відпрацьованих тонах зерна. Облік вела [PERSON] Як показала свідок [PERSON], вона з листопада 2011 року по січень 2015 року працювала у СТОВ «Кримський» на посаді вагаря та комірника і також офіційно не була працевлаштована. Вона вела облік зерна в тонах та робочого часу, які фіксувала в книзі вагаря. Обов'язки бухгалтера виконувала директор [PERSON] Робота у господарстві була сезонною, тільки восени. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, що названі позивачем «виписками з книги вагаря зернотоку ТОВ «Кримський», зробленого вагарем-комірником [PERSON] для оператора зерносушарки [PERSON], вбачається, що до видачі останньому за роботу в нічні зміни, без врахування нічних за жовтень 2013 року, нараховано 3 578,46 гривень та за листопад 2013 року 9 023,07 гривень. Проте, посилання позивача на дані докази не можуть бути взяті судом до уваги, як належний доказ. Як встановлено в судовому засіданні, книги вагаря дійсно ведуться на сільгосппідприємствах, а тому виписки із них мали бути видані від імені підприємства та засвідчені підписами уповноважених осіб. Складені виписки особисто [PERSON], яка також не надала доказів перебування її в трудових відносинах з відповідачем, не можуть бути належним доказом, оскільки [PERSON] не є уповноваженою особою СТОВ «Кримський». Крім того, як вбачається з пояснень представника позивача [PERSON], [PERSON] оператором у СТОВ «Кримський» не працював, так як у штатному розписі господарства такої посади не існує та особисто із [PERSON] жодних домовленостей не було. Свідок [PERSON] показав суду, що він є засновником підприємства СТОВ «Кримський», директором якого на той час була [PERSON] Два роки тому вона звільнилася з роботи, точне місце її перебування на даний час йому не відоме. [PERSON] дійсно працював тоді на сушарці у вказаному господарстві, завдання на сушарку давав керівник. Коли відбулася пожежа на сушарці, він був на місці події, де були присутні також [PERSON], [PERSON] і її син. Інструктаж із [PERSON] на виконання робіт проводила директор [PERSON] Позивач приходив на роботу, коли була потреба, за роботу з ним не розрахувалися. За попередні роки [PERSON] гроші за роботу виплатили, але, як пояснив [PERSON], це питання не входить в його компетенцію. Звернення позивача до органів прокуратури та Головного управління Держпраці у Київській області стосувалося порушення вимог законодавства про працю. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо результатів таких звернень в суді не здобуто. При встановлені змісту правовідносин; норм права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування, а також норми права, які застосував суд, встановлено наступне. На момент виникнення вказаних правовідносин відповідно до ч.4 ст.24 КЗпПУ, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Виходячи із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що за відсутності доведеності відповідачем наявності цивільно-правової угоди з позивачем (договору підряду на виконання певної роботи чи на певний час), суд приходить до висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України, в редакції станом на 01.01.2015, між сторонами фактично виникли трудові відносини. Необґрунтовані посилання представника відповідача [PERSON] на те, що позивач не працював у відповідача спростовуються показаннями всіх допитаних судом свідків, в тому числі і засновником СТОВ «Кримський» [PERSON] За відсутності доказів, що свідчать про наявність цивільно-правових відносин між сторонами, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли трудові відносини. Враховуючи ту обставину, що позивач приймався на роботу для виконання певної роботи (сушка зерна і насіння) такі правовідносини слід регулювати за змістом ст. 23 КЗпП України як строковий трудовий договір на час виконання певної роботи (п. 3 ч. 1 ст. 23), оскільки не встановлено факту на який строк такий договір мав бути укладений. Позивач просить встановити факт виконання ним певної роботи у відповідача без укладення трудового договору, що за своїм змістом не відповідає способам захисту порушеного права. Вимоги про визнання строкового трудового договору укладеним позивач не заявляв. Суд позбавлений права, в межах принципу диспозитивності, самостійно вирішувати питання щодо способу захисту порушеного права позивача поза межами позовних вимог. Встановити строк дії такого строкового договору, що фактично відбувся між сторонами, суд позбавлений можливості в силу того, що сторони, в порушення норм ч. 4 ст. 12 ЦПК України, самоусунулися від вчинення певних процесуальних дій під час розгляду справи. Вимога позивача про стягнення належних йому сум заробітку та моральної шкоди не може бути задоволена судом з огляду на вище перелічені факти. Зокрема, докази щодо належних сум є неналежними, а наявність завдання моральної шкоди, глибина і тривалість моральних страждань жодним чином не доведена. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. На момент звернення [PERSON] до суду з вимогою про визнання трудового договору укладеним, встановлення періоду роботи та стягнення заробітної плати минуло понад 4 роки, а тому, строк звернення до суду для вирішення вказаного спору давно минув. Іншого в судовому засіданні не встановлено. Підстав застосування ч.3 ст.267 ЦК України, коли за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення, судом застосовується позовна давність, суд не вбачає, оскільки правовідносини між сторонами регулюються нормами КЗпП України, а не ЦК України. Посилання позивача в своїй заяві на ч.2 ст.233 КЗпП України, за якою у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, не може бути взято судом до уваги, виходячи з такого. Дана норма застосовується лише щодо спорів про виплату заробітної плати за відсутності спору про наявність трудових відносин. Строк звернення позивача із позовом про наявний трудовий спір ним був пропущений, підстав для його поновлення суд не вбачає. Однак, якщо в судовому засіданні позовні вимоги не підтверджені належними та допустимим доказами, позов [PERSON] задоволенню не підлягає по суті з підстав його недоведеності, а не з підстав пропуску ним строку звернення з позовом до суду.

Outcome: dismissed