Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу з 1996 року по 03 березня 2001 року проживали однією сім'єю в будинку позивача в [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обв'язки, піклувались одним за одного. В лютому 2001 року проживаючи однією сім'єю вони придбали будинок в [ADDRESS], які були зареєстровані на ім'я відповідача по справі. Вказаний будинок був придбаний на кошти, які позивач отримала від продажу свого будинку по [ADDRESS]. Просила суд визнати будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на ? частини вказаного нерухомого майна. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі позов визнає. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того закон них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з досліджених матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] з 1996 по 2001 роки проживали разом, спільно вели господарство, мали спільний побут, права та обов'язки, що не заперечується відповідачем по справі, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з 1996 року по 03.03.2001 року. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Щодо позовних вимог про визнання об'єктів спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. 27.02.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-697. 09.12.2003 року [PERSON] провів державну реєстрацію права власності на спірний будинок, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим КП КОР «Обухівське БТІ». 19 травня 2004 року на підставі рішення Григорівської сільської ради Х сесії ХХІV скликання [PERSON] отримав державний акт серії КВ №048204 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до п.20 Пленуму Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які не проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п. 25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити спірний будинок та земельну ділянку, визнавши за кожним з подружжя право власності на ? частину будинку. Таким чином, проводячи розгляд справи в межах заявлених вимог, суд, приймаючи до уваги позицію відповідача, який визнав позов, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved