Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 04.09.2012 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. ПАТ КБ « ПриватБанк» свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідач [PERSON] заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ Приватбанк. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 31.12.2017 року має заборгованість 100\~772,96 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та стягнути судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення). Оскільки відповідача було належним чином оповіщено про час та місце розгляду справи, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, то суд вирішив ухвалити заочне рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 04.09.2012 року, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформованим про умови кредитування в ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідач [PERSON] заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ Приватбанк. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 31.12.2017 року має заборгованість 100\~772, 96 грн., яка складається з наступного: 1\~998,01 грн. - заборгованість за кредитом; 88\~420,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5080 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4\~774,90 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 04.09.2012 року відповідач [PERSON] погодився на строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів за користування кредитом. Правовідносини між сторонами випливають із зобовязань, що виникають внаслідок договору, які врегульовані нормами глави 48 ЦК України, зокрема згідно вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, враховуючи те, що [PERSON] не виконує взяті на себе зобовязання за Договором про надання банківських послуг від 04.09.2012 року, суд вважає, що позовна заява в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним є обґрунтованою. Що стосується стягнення пені та штрафів, то суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору про надання банківських послуг, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. вказаного кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них неповернення чи несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом. Отже, враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яку в силу\~ч. 4 ст. 263 ЦПК України\~суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по штрафах у сумі 500 грн. штраф (фіксована частина), 4\~774,90 грн. штраф (процентна складова). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial