Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач не сплачує послуги з вивозу та захоронення твердих побутових відходів, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 1060 гривень 29 копійок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Пояснив, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. крім нього, за тією ж адресою зареєстровано ще дві особи. У період з 01.01.2012 р. по 01.12.2014 р. [PERSON] отримував від Комунального підприємства «Азовкомунсервіс» послуги з вивозу та захоронення твердих побутових відходів, але за них не сплачував, через що виникла заборгованість. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг з вивозу та захоронення твердих побутових відходів у сумі 1060 гривень 29 копійок. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, потворно не з'явився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Судом встановлено, що 22 квітня 2011 р. між сторонами укладено договір № 7116 (а.с. 4), відповідно до якого [PERSON] (Замовник), що проживає за адресою: [ADDRESS], доручає, а КП «Азовкомунсервіс» (Виконавець) надає йому послуги по збиранню, вивозу й утилізації твердих побутових відходів, накопичених у Замовника, на умовах цього Договору. Пунктами 2.3.-2.5. Договору визначено, що вартість вивозу та утилізації твердих побутових відходів на момент укладення Договору складає 6,00 грн. на одну особу на місяць. У випадку зміни цін і тарифів автоматично змінюються умови п. 2.3. цього Договору. Кількість осіб, що проживають разом з Замовником, включаючи його, - три особи. Відповідно до розділу 7 Договору, він діє протягом року і набирає сили з моменту його підписання. В разі, якщо сторони письмово не повідомили один одного про розірвання договору, він вважається продовженим на той же термін і на тих же умовах. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що сторони письмово повідомляли один одного про розірвання договору, суду не надано. А тому суд приходить до висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин Договір є діючим. Рішенням Генічеської міської ради IX сесії VI скликання від 08.06.2011 р. № 163 затверджено тарифи на послуги з вивезення побутових відходів, що надаються КП «Азовкомунсервіс», які для населення складають 9,18 грн. на місяць на одну особу (а.с. 15-16). Відповідач з 01.01.2012 р. оплату послуг КП «Азовкомунсервіс» з надання послуг з вивозу та захоронення твердих побутових відходів не здійснював, через що виникла заборгованість в сумі 963.9 грн. Пунктом 5.1.1. Договору визначено, що за прострочення терміну платежів за надані послуги Замовник несе відповідальність шляхом сплати неустойки (пені) з розрахунку 0,5% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 10% загальної суми боргу. Оскільки розмір неустойки (пені) з розрахунку 0,5% несплаченої суми за кожний день прострочення є більшим, ніж 10% загальної суми боргу, то неустойка (пеня) нараховується у розмірі 963,9 грн., Загальний розмір заборгованості складає 1060 грн. 29 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 3). Отже, у зв'язку з укладенням Договору, між сторонами виникли зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що уклавши Договір, Виконавець (КП «Азрвкомунсервіс») зобов'язалося вивозити тверді побутові відходи спеціалізованим автомобілем (контейнеровозом) (п. 4.2.1.), а Замовник ([PERSON].) зобов'язався вчасно, у встановлений Договором термін, оплачувати надані послуги (п. 3.2.1.). При цьому позивачем зобов'язання виконані в повному обсязі, але відповідачем оплата за отримані послуги у період з 01.01.2012 р. по 01.12.2014 р. не здійснена. А тому позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved