Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що 27.10.2014р. на КП «Запоріжринок» був виданий наказ № 236 «Про проведення інвентаризації», згідно з яким на підприємстві була проведена обов'язкова, планова, суцільна, повна інвентаризація основних фондів, нематеріальних активів і товарно-матеріальних цінностей станом на 01.11.2014р. Терміни проведення інвентаризації з 01.11.2014р. по 28.11.2014р. 19.11.2014р. робочою комісією з інвентаризації Центрального ринку був підготовлений Протокол проведення інвентаризації на Центральному ринку, згідно з яким була виявлена ??недостача наступних об'єктів основних засобів комунальної власності: - ворота двостворчаті інв. № 139 у кількості - 1 одиниця (залишкова вартість 1291,47 грн.); - контейнери з інв. № 832 по інв. № 851 у кількості 20 одиниць (залишкова вартість 28839,20 грн.); - торгові ряди з інв. № 786 по інв. № 792 (часткова нестача) у кількості 114,7м (залишкова вартість 17198,60 грн.). Загальна сума недостачі за залишковою вартістю склала 47329,27 грн. Зазначений Протокол інвентаризації від 19.11.2014р. був підписаний всіма членами робочої комісії. 20.11.2014р. Протокол був наданий матеріально відповідальній особі - директору ринку [PERSON], для ознайомлення і підписання. [PERSON] 20.11.2014р. підписав зазначений Протокол від 19.11.2014р. і 25.11.2014р. надав свої письмові пояснення (Вх. № 408 від 25.11.2014р.) в яких вказав, що недостача буде їм компенсована шляхом внесення до каси підприємства суми недостачі у термін до 01.01.2015р. Наявність зазначених основних засобів за недостачею у підзвіті директора ринку [PERSON] було підтверджено на попередній плановій інвентаризації від 14.10.2013р., згідно інвентаризаційного опису-Актів, в яких [PERSON] поставив свій підпис в якості матеріально-відповідальної особи. Позивач вважає відповідачем порушено норми власної посадової інструкції і положень Договору про повну матеріальну відповідальність та зазначає, що відповідач у власних письмових поясненнях від 25.11.2014р. підтвердив факт допущенної ним недостачі. Позивачем було замовлено Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості матеріального збитку за результатами якої сума матеріальної шкоди (збитків) становила 58614,00 грн. Відповідач погодився із сумою збитків та почав самостійно та добровільно їх відшкодовувати з 12.01.2015р. частинами. Погасивши 25000,0 грн. від загальної суми недостачі, відповідач надав позивачу власну заяву (Вх. № 18 від 12.02.2015р.) з проханням погодити йому графік реструктуризації погашення залишку суми недостачі у розмірі 33614,0 грн. Відповідач не виконав графік погашення суми недостачі, припинивши її виплату у грудні 2015р. Станом на момент подачі позову та розгляду даної справи несплачена сума недостачі за наведеною інвентаризацією 2014р. становить 12326,0 грн. Позивач також зазначив, що 26.10.2015р. на КП «Запоріжринок» був виданий наказ № 214 «Про проведення інвентаризації», згідно з яким на підприємстві була проведена обов'язкова, планова, суцільна, повна інвентаризація основних фондів, нематеріальних активів і товарно-матеріальних цінностей станом на 11.12.2015р. 11.12.2015р. робочою комісією з інвентаризації Центрального ринку був підготовлений Протокол проведення інвентаризації на Центральному ринку, згідно з яким була виявлена ??недостача наступних об'єктів основних засобів комунальної власності - торгові ряди з інв. № 786 по інв. № 792 (часткова нестача) у кількості 187,3 м. Зазначений Протокол інвентаризації від 11.12.2015р. був підписаний всіма членами робочої комісії та наданий відповідачу, як матеріально відповідальній особі, для ознайомлення і підписання. Відповідач 11.12.2015р. підписав зазначений Протокол та 17.12.2015р. надав свої письмові пояснення (Вх. № 343 від 17.12.2015р.) в яких вказав, що недостача буде їм компенсована шляхом внесення до каси підприємства суми недостачі після проведення відповідної незалежної оцінки. Наявність зазначених основних засобів за нестачею у підзвіті відповідача було підтверджено на попередній плановій інвентаризації, згідно інвентаризаційного опису-Актів, в яких відповідач поставив свій підпис в якості матеріально-відповідальної особи. Позивач зазначив, що є підтвердним факт явного порушення відповідачем норм власної посадової інструкції і положень Договору про повну матеріальну відповідальність. Позивачем було замовлено Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості матеріального збитку за результатами якої сума матеріальної шкоди (збитків) за інвентаризацією 2015р. становила 36283,20 грн. Станом на момент подачі позову та розгляду даної справи сума недостачі за наведеною вище інвентаризацією 2015р. залишилась несплаченою та становить 36283,20 грн. Позивач підтримав повністю заявлений позов та просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду за обєднаними вимогами у загальному розмірі 48609,20 грн. за подіями недостачі за результатами двох інвентаризацій 12326,0 грн. за недостачею по інвентаризації від 19.11.2014р. та 36283,20 грн. по недостачі за інвентаризацією від 11.12.2015р. відповідно. Судові витрати просив покласти на відповідача, а також просив розглянути справу за власною відсутністю, підтримавши позов у повному обсязі. Позивач також просив визнати поважними причини пропущеного процесуального строку для подачі позову за матеріальною шкодою у сумі 12326,0 грн., допущенною відповідачем за недостачею по інвентаризації від 19.11.2014р. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, місце та дату проведення судового засідання був сповіщений судом належним чином. Заперечень на позов до суду не надав. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні по цій справі заявляв клопотання про вирішення підсудності даної справи та просив суд передати справу у Хортицький районний суд м. Запоріжжя, за місцем реєстрації проживання відповідача, для подальшого її розгляду. Судом було відхилено дане клопотання на підставі ч. 1. ст. 110 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Вивчивши пояснення позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього [PERSON]. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у відповідних постановах. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу та призначений на посаду директора ринку наказом директора КП «Запоріжринок» № 74-к від 10.05.2005р. «Про прийом по строковому трудовому договору» строком з 10.05.2005р. по 10.05.2006р. На підставі ст. 391 КЗпП України трудові правовідносини між сторонами були продовжені на невизначений строк. Підставою трудових правовідносин є трудовий договір. Згідно з частиною 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обовязків, в результаті чого підприємству була завдана майнова шкода. Трудові обовязки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. З відповідачем 10.05.2005р. було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з яким, останній був зобов'язаний забезпечити збереження ввірених йому цінностей, а також негайно повідомляти адміністрацію про всі випадки крадіжок і недостач. Трудові обовязки відповідача визначені посадовою інструкцією директора ринку, з якою відповідач був ознайомлений під розпис. Згідно норм п. 2.34. посадової інструкції директора ринку відповідач був зобов'язаний своєчасно вживати заходів щодо забезпечення збереження товарно-матеріальних цінностей і нести повну матеріальну відповідальність на підставі договору про повну матеріальну відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно з п. 2.14. посадової інструкції відповідач був зобов'язаний виконувати накази, усні та письмові розпорядження, резолюції директора КП «Запоріжринок». 27.10.2014р. позивач видав наказ № 236 «Про проведення інвентаризації», згідно з яким на підприємстві була проведена обов'язкова, планова, суцільна, повна інвентаризація основних фондів, нематеріальних активів і товарно-матеріальних цінностей станом на 01.11.2014р. Відповідач був ознайомлений із даним наказом під розпис. 19.11.2014р. робочою комісією з інвентаризації Центрального ринку була виявлена ??недостача об'єктів основних засобів комунальної власності: ворота двостворчаті інв. № 139 у кількості - 1 одиниця; контейнери з інв. № 832 по інв. № 851 у кількості 20 одиниць; торгові ряди з інв. № 786 по інв. № 792 (часткова нестача) у кількості 114,7м. Протокол інвентаризації від 19.11.2014р. був підписаний всіма членами робочої комісії та відповідачем. Відповідач надав 25.11.2014р. власні письмові пояснення позивачу в яких зазначив, що недостача буде їм компенсована шляхом внесення до каси позивача суми недостачі у термін до 01.01.2015р. Наявність зазначених основних засобів у підзвіті відповідача було підтверджено на попередній плановій інвентаризації від 14.10.2013р., згідно інвентаризаційного опису-Актів, в яких відповідач поставив свій підпис в якості матеріально-відповідальної особи. Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості матеріального збитку за результатами інвентаризації сума матеріальної шкоди становила 58614,00 грн. Відповідач частково відшкодував шкоду за інвентаризацією від 19.11.2014р. на суму 46288,0 грн., при цьому сума 12326,0 грн. (від загальної вартості 58614,0 грн.) залишилась ним несплаченою. Також судом встановлено, що 26.10.2015р. позивач видав наказ № 214 «Про проведення інвентаризації», згідно з яким на підприємстві була проведена обов'язкова, планова, суцільна, повна інвентаризація основних фондів, нематеріальних активів і товарно-матеріальних цінностей станом на 11.12.2015р. 11.12.2015р. робочою комісією з інвентаризації Центрального ринку був складений Протокол проведення інвентаризації на Центральному ринку, згідно з яким була виявлена ??недостача об'єктів основних засобів комунальної власності - торгові ряди з інв. № 786 по інв. № 792 (часткова нестача) у кількості 187,3 м. Зазначений Протокол інвентаризації від 11.12.2015р. був підписаний всіма членами робочої комісії та відповідачем, як матеріально відповідальною особою. Відповідач 17.12.2015р. надав позивачу свої письмові пояснення в яких вказав, що недостача буде їм компенсована шляхом внесення до каси підприємства суми недостачі після проведення відповідної незалежної оцінки. Наявність зазначених основних засобів за нестачею у підзвіті відповідача було підтверджено на попередній плановій інвентаризації, згідно інвентаризаційного опису-Актів, в яких відповідач поставив свій підпис в якості матеріально-відповідальної особи. Позивачем було замовлено Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості матеріальної шкоди за результатами якої сума шкоди (збитків) становила 36283,20 грн. Станом на момент розгляду даної справи сума шкоди за інвентаризацією 2015р. залишилась відповідачем несплаченою та становить 36283,20 грн. Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою [PERSON] законів про працю України. Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладання матеріальної відповідальності на працівників, так і розмір такої матеріальної відповідальності. Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Згідно ст. 130 [PERSON] законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. До категорії прямої дійсної шкоди належить недостача матеріальних цінностей, виявлена під час проведення відповідної інвентаризації. Отже, повний розмір заподіяної шкоди в контексті ст. 130 КЗпП України є синонімом поняття прямої дійсної шкоди. Переважною формою покриття шкоди є грошова форма. Як встановлено судом, наказом КП «Запоріжринок» № 265 від 18.12.2014р. «Про дисциплінарне стягнення» відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення норм п.п. 2.14, 2.34. посадової інструкції директора ринку та положень про повну матеріальну відповідальність за допущену недостачу за інвентаризацією 2014р. Вказаний наказ відповідачем не оскаржувався та достроково позивачем догана, накладена на відповідача, не знімалася. Наказом КП «Запоріжринок» № 244 від 17.12.2015р. «Про звільнення» відповідача було звільнено з роботи згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання власних посадових обовязків, враховуючи, що до зазначеного працівника раніше вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Серед інших порушень, встановлених позивачем у даному наказі, було встановлено порушення відповідачем норм п.п. 2.14, 2.34. посадової інструкції директора ринку та положень про повну матеріальну відповідальність за допущену недостачу за інвентаризацією 2015р. Даний наказ про звільнення позивачем не скасовувався. Згідно ст. 131 КЗпП України працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність. Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ст. 134 КЗпП Українипрацівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього [PERSON] укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно Постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС № 447/24 від 28.12.1977р. «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» (діє відповідно до Постанови Верховної Ради України N 1545-XII від 12.09.1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР») позивачем було правомірно укладено з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність, як з начальником (директором) структурного підрозділу підприємства торгівлі, до обовязків (роботи) якого віднесено зберігання матеріальних цінностей на складах, холодильниках, камерах сховищ та товарних ділянках (на ринку). У затвердженій посадовій інструкції відповідача було чітко встановлено обовязок по збереженню ввірених останньому матеріальних цінностей комунального підприємства. Згідно ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Згідно ст. 136 КЗпП України покриття шкоди провадиться шляхом подання власником позову до суду. Згідно п. 15 Постанова Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» при вирішенні позовів, у яких об'єднано декілька вимог про відшкодування працівником шкоди, розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, визначається по кожній з об'єднаних вимог з урахуванням відповідного їй виду і меж матеріальної відповідальності. Визначена в такий спосіб сума відшкодування по кожному випадку заподіяння шкоди включається до загальної суми, яка підлягає стягненню з працівника з урахуванням передбаченого ст. 233 КЗпП Українирічного строку для пред'явлення позову по кожній вимозі і поважності причин його пропуску. Згідно ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. Відповідач визнав власну провину, що підтверджується його власними поясненнями, та здійснив часткове погашення відшкодування матеріальної шкоди за погодженим між сторонами графіком по першій події недостачі 2014р. Відповідач був звільнений з КП «Запоріжринок» 17.12.2015р. згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання власних посадових обовязків, враховуючи, що до зазначеного працівника раніше вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. У грудні 2015р. відповідач припинив сплачувати позивачу спричинену шкоду, і тому, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що останній з цього часу потребує судового захисту свого порушеного майнового права, що є поважною причиною пропуску процесуального річного строку для звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України, за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої відповідачем за інвентаризацією від 19.11.2014р. Така позиція суду відповідає узагальненій судовій практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю», в якій зокрема зазначається, що в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам їх колишніми працівниками, потрібно керуватись нормами ст.ст. 130-137 КЗпП України і звільнення працівника не припиняє його обовязку відшкодувати заподіяну ним шкоду (п. 9). У п. 14 наведеної узагальненої практики зазначено, що судовому розгляду підлягають заяви власника підприємства, якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у разі припинення працівником трудових відносин із цим підприємством). Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 48609,20 грн. за подіями двох недостач (інвентаризації від 19.11.2014р. та 11.12.2015р.) такими, що ґрунтуються на нормах матеріального права та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved