Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 78500,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 12 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 78500,00 гривень, зі строком повернення до 01 листопада 2016 року. На підтвердження фактичного отримання суми позики відповідач\~ надала розписку від 12 жовтня 2016 року. Станом на 10 квітня 2018 року відповідач борг не повернула, тому позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача суми боргу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 травня 2018 року відкрито провадження по справі. 29 травня 2018 року відповідач надала суду відзив на позовну заяву, просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність вимог [PERSON], оскільки договору позики з останнім не укладала, гроші від позивача не отримувала, розписки не надавала та її не підписувала. Розписка про отримання позики від 12 жовтня 2016 року, що надана позивачем на підтвердження факту укладення договору позики не відповідає вимогам щодо оформлення договору позики, оскільки написана не власноручно боржником: документ частково надрукований та частково написаний кульковою ручкою, викладений не державною мовою, а російською; розписка містить незрозумілі, нечіткі записи, які важко прочитати; зі змісту розписки не вбачаються відомості щодо сторін договору, зокрема не вказані прізвища, імя, по батькові сторін, їх місце проживання чи перебування, реєстраційні номери облікової картки платника податків та серія і номер паспорту, які дозволяють ідентифікувати боржника; записи у розписці не підтверджують факт передачі грошових коштів саме позивачем. 14 червня 2018 року позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву, де вказано, що розписка про отримання в борг грошових коштів засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідач власноручно заповнила та підписала розписку про отримання позики б/н від 12 жовтня 2016 року, чим засвідчила факт отримання від позивача грошових коштів. [PERSON] того, на підтвердження укладення розписки та отримання грошових коштів в якості позики, відповідач надала позивачу копії сторінок паспорту, які скріплені її підписом. Нормами законодавства гарантується кожному право на вільний вибір мови спілкування та укладення договору, при цьому законодавчо не закріплена заборона на складання розписки про отримання позики на російській мові. Посилання відповідача на те, що розписка про отримання грошових коштів є недійсною, оскільки «частково надрукована та частково написана кульковою ручкою» є необґрунтованими, оскільки нормами законодавства не передбачені обовязкові вимоги до оформлення такого документа. Також, позивач неодноразово направляв на адресу відповідача листи з вимогою сплати заборгованості, які відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень, були отримані особисто [PERSON] Зважаючи на це, відповідач знала всі дані позивача, була проінформована про наявність заборгованості та жодним чином це не спростувала. 03 липня 2018 року відповідач надала суду заперечення на відповідь на відзив , в яких просила відмовити в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на безпідставність вимог позивача. Також вказала, що вона не укладала договору позики з позивачем; гроші від [PERSON] не отримувала, факт підписання розписки про отримання позики від 12 жовтня 2016 року та наявність боргу перед позивачем заперечує, копію паспорту та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру на своє імя позивачу не надавала. Позивач не надав до позовної заяви боргової розписки, яка б підтвердила укладення договору позики в письмовій формі між сторонами справи, оскільки зі змісту документу, що наданий суду позивачем не вбачається, що ця розписка взагалі стосується позивача та відповідача, так як не містить прізвища, імя та по-батькові позивача, місце його проживання чи перебування, реєстраційний номер облікової картки платника податків та серію і номер паспорта тощо. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 12-03 від 12 березня 2018 року, в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, просила розглянути справу без участі позивача. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, просила розгляд справи провести без її участі. Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано. Враховуючи заяви представника позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 12 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 78500,00 гривень, а відповідач зобовязалася повернути таку ж суму грошових коштів до 01 листопада 2016 року. На підтвердження вказаних обставин відповідач надала розписку про отримання позики від 12 жовтня 2016 року, в якій підтвердила, що отримала від позивача в день складання розписки гроші в якості позики в розмірі 78500,00 гривень та зобовязалася повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 01 листопада 2016 року, але у строки встановлені договором позики суму позики не повернула. В якості доказів суду також надано: копії листів з вимогою погашення боргу вих. № 28-08/17 від 28 серпня 2017 року; № 02-117 від 02 листопада 2017 року на імя [PERSON], описи вкладення у поштові відправлення, поштові квитанції; роздруківка з сайту «Укрпошта» про відстеження пересилання поштових відправлень, зворотне повідомлення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк не виконала, тому сума боргу в розмірі 78500,00 гривень\~ підлягає стягненню з відповідача\~ на користь позивача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі, при цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача про те, що вона не укладала договору позики з позивачем, що гроші від позивача не отримувала, що розписки не надавала та її не підписувала і не приймає їх до уваги оскільки відповідач не надала жодного доказу на підтвердження своїх заперечень в тому числі що підпис в розписці виконаний іншою особою, клопотань про призначення експертизи не заявила, а посилання відповідача на недоліки оформлення угоди (документ частково надрукований та частково написаний кульковою ручкою, викладений не державною мовою та інше) не спростовують факту укладання між позивачем та відповідачем договору позики, умови якого відповідач не виконала і грошові кошти у вказаний у розписці строк не повернула. Відповідно до квитанції № ПН1179912 від 05 квітня 2018 року при предявленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 785,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved