Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, вказавши, що 15 березня 2004 року він надав у боргу відповідачу 1\~000 доларів США. Дану суму відповідач зобов'язалася повернути до 20 травня 2004 року, однак до цього часу своє зобов'язання не виконала.Позивач сумлінно очікував повернення боргу до дати, зазначеній у розписці, але відповідач не змогла повернути суму боргу. Практично кожного року він нагадував їй про необхідність у сплаті боргу, але вона знову прохала почекати. Влітку 2016 року відповідач категорично відмовилась повернути борг у добровільному порядку. Тоді позивач звернувся до поліції, але там йому відмовили у внесенні його заяви до ЄРДР та пояснили, що між ним та відповідачем існують цивільно-правові відносини. Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики 1\~000 доларів США, що у гривневому еквіваленті на 03.11.2016 року складає 25\~558гривень. Визнати причину пропуску строку звернення до суду за захистом свого права поважною та поновити йому строк звернення до суду. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2004 року [PERSON] надав у борг [PERSON] 1\~000 доларів США, дану суму відповідач зобов'язалася повернути до 20 травня 2004 року/ У строк до 20 травня 2004 року відповідач не повернула обумовлену договором суму позики. Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 22.11.2016 року [PERSON] 06.02.2008 року змінила своє прізвище з «Полторацька» на «Дзюба» (а.с. 13 - довідка). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надала позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК Україниуразі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Нормами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобовязання, а саме неповернення в обумовлений розпискою строк грошових коштів у сумі 1\~000 доларів США, що в еквіваленті на 03.11.2016 року складає 25\~558,00 гривень. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На час звернення позивача до суду минув строк позовної давності, у прохальній частині позову позивач просить визнати причину пропуску строку звернення до суду за захистом свого права поважною та поновити йому строк звернення до суду, так як неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути суму боргу, але відмовлялась, посилаючись на тяжке матеріальне становище. На даний час відповідач зовсім уникає зустрічей з ним та не відповідає на телефонні дзвінки. Як вбачається з змісту ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проаналізувавши чинне законодавство, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення боргу підлягає задоволенню в повному обсязі. Так суд вважає поважною причину пропуску позивачем строку позовної давності, так як відповідач вводила в оману позивача своїми проханням почекати зі сплати боргу, посилаючись на своє тяжке матеріальне становище, в подальшому зовсім почала уникати спілкування з ним. Також відповідач ігнорує неодноразові виклики досуду (25.01.2017 р., 06.03.2017 р., 07.04.2017 р., 26.06.2017 р., 16.08.2017 р.), яку суд розцінює як не бажання відповідача виконувати своє грошове зобовязання перед позивачем. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу - 1\~000 доларів США, що в еквіваленті на 03.11.2016 року складає 25\~558,00 гривень. Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, що, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, а його позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 640 грн.

Outcome: approved