Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і в обґрунтуванні позовних вимог пояснив, що 21 жовтня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №1660. За попередньою домовленістю між сторонам, відповідач зобовязався продати трактора марки Беларус-82.1 за 80000 гривень, а позивач в свою чергу зобовязався сплатити авансовий рахунок на суму 47500 гривень, після сплати якого трактор мав бути переданий останньому. Як вказує позивач, після даного узгодження, відповідач надав йому платіжні реквізити для сплати авансу в розмірі 47500 грн., а він в той же день сплатив вказану суму, та надав копію квитанції відповідачу, після цього був підписаний вищевказаний договір. На наступний день позивач зателефонував до відповідача і поцікавився де його трактор, на що представник відповідача та сказав, що є певні труднощі і треба почекати декілька днів. Через декілька днів позивач знову зателефонував відповідачу, але розмова результату не дала. Після чого позивач вказує, що він дізнався, що реальна вартість трактора складає 475000 гривень, замість обумовлених 80000 гривень. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що договір суперечить положенням законів, а саме Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів», вимогам цивільного кодексу України, а тому як наслідок даний договір має бути визнаний недійсним, а кошти сплачені в рахунок авансу, повернуті позивачу. Тому позивач звернувся до суду з проханням визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1660 від 21 жовтня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», стягнути з відповідача 47500 гривень комісії за організацію угоди; 475 гривень комісії за оплату комісії; 1102,40 гривень судового збору та 5000 гривень повязаних за оплату правової допомоги. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 2016 року сторони уклали договір фінансового лізингу з № 1660. Відповідно до умов договору відповідач бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ Беларус 82.1), у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу /позивачеві/ на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбається ним на своє імя за договором купівлі-продажу у продавця автомобіля. Відповідно п. 1.7 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу у строк не більше 30 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу. Згідно договору, предметом лізингу визначено: марка/ модель МТЗ Беларусь 82.1, об'єм/тип двигуна 4,75, тип КПП МТ, привід 4х4, в додатку до договору вказана вартість предмета 475000 грн.. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів технічних умов, тощо. Як вбачається із наведеного, у спірному договорі відсутня обовязкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг, що є порушенням ст. 203 ЦК України. Також у порушення вимог ст. 628, 799 ЦК України спірний договір нотаріально не посвідчений. Спірний договір був укладений сторонами за відсутності у відповідача ліцензії на надання послуги в сфері ринків фінансових послуг відповідно до умов Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Перелічені обставини свідчать про недодержання сторонами при укладенні спірного договору правил ст. 203 ЦК України щодо відповідності правочину актам цивільного законодавства, що тягне за собою недійсність правочину, як те передбачено ст.215 ЦК України. На виконання договору позивач сплатив на користь відповідача 47500 гривень комісії за організацію угоди, та 474 грн. комісії за її сплату, які за умови недійсності правочину в\~ порядку ст. 216 ЦК України мають бути повернуті позивачу. А задоволення позову у відповідності із ст. 88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті документально підтверджених судових витрат - 1102,40 грн. судового збору на 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved