Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, відповідно до якого просить достроково розірвати договір позики від 27.12.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] грошову суму за договором позики у розмірі 32 610 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в листопаді 2012 року до позивача звернулась [PERSON] з проханням надати їй у позику 36 000 грн. на декілька днів. Позивач погодився надати [PERSON] вказану грошову суму, не вимагаючи при цьому укладення договору позики у письмовій формі. Проте протягом наступного 2013 року відповідачка [PERSON] позивачу вказану грошову суму не повернула, не дивлячись на неодноразові звернення [PERSON] до неї з вимогою повернути суму позики. 27.12.2013 року сином [PERSON] - [PERSON] - позивачу було надано розписку, відповідно до якої [PERSON] взяв на себе зобов'язання частково повертати позивачу суму позики, наданою ним [PERSON], у розмірі 600 грн. на місяць до повного погашення грошової суми у промірі 36 000 грн. На погашення вказаної заборгованості відповідач здійснив наступні платежі: 27.01.2014 року у розмірі 595 грн., 27.02.2014 року у розмірі 595 грн., 25.03.2014 року - 600 грн., 25.04.2014 року - 600 грн. та приблизно 12-13 травня 2014 року - 1 000 грн. Позивач зазначає, що на теперішній час стан його здоров'я погіршився, з огляду на що [PERSON] потрібні значні грошові кошти для проходження лікування. Враховуючи викладене на теперішній час позивач бажає розірвати укладений між ним та [PERSON] договір позики та стягнути з відповідачів у солідарному порядку залишкову суму заборгованості. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, вказаних у позові та наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав, зазначив що дійсно між ним та позивачем існувала домовленість щодо порядку повернення [PERSON] суми боргу у загальному розмірі 36 000 грн. - по 600 грн. на місяць, яку відповідач виконує. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Розписка про отримання грошової суми від [PERSON] була надана її сином - [PERSON], з огляду на що вважає позовні вимоги [PERSON] щодо солідарного стягнення суми боргу з неї та [PERSON] необгрунтваними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши позицію сторін у справі, ознайомившись із наданими сторонами доказами, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до норм діючого законодавства за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками , а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 Цивільного Кодексу - далі за текстом ЦК України). Відповідно до норм діючого законодавства договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. Зокрема в письмові формі договір позики укладається, якщо його сума перебільшує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання боржнику позикодавцем визначеної грошової суми є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Відповідно до розписки від 27.12.2013 року [PERSON] (позичальник) взяв на себе зобов'язання щомісячно перераховувати на картковий рахунок, відкритий у ПАТ «Банк «Форум» на ім'я [PERSON], 600 грн. до повного повернення суми боргу у розмірі 36 000 грн. В подальшому, в перебігу січня - травня 2014 року [PERSON] здійснювалось часткове повернення суми боргу за договором позики у розмірі, обумовленому сторонами у наведеній розписці - по 595 грн. щомісячно у період січня - лютого 2014 року, по 600 грн. щомісячно у період березня-квітня 2014 року та 1000 грн. у травні 2014 року. Загальна сума боргу, повернута [PERSON] [PERSON] складає 3 390 грн., що не заперечується сторонами у справі та не підлягає додатковому доказуванню, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до ст. 1048 ЦК України. Як посилається позивач у своїй позовній заяві, на теперішній час, у зв'язку матеріальними труднощами, які викликані погіршенням стану здоров'я позивача, він потребує грошових коштів, з огляду на що звернувся до відповідачів із проханням повернути йому залишок грошових коштів за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України. При розгляді судом даної цивільної справи відповідач [PERSON] не заперечував проти існування між ним та [PERSON] правовідносин щодо укладеного між ними договору позики та наявність у нього суми боргу перед позивачем у розмірі 32 610 грн., з огляду на викладене суд вважає за можливе у даному конкретному випадку розірвати договором позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] та одночасно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] залишкову суму грошових коштів у розмірі 32 610 грн., оскільки у даному конкретному випадку існує згода сторін на розірвання укладеного між ними договору позики, сума грошових коштів, факт отримання грошових коштів за договором позики (розпискою) не оспорюється [PERSON] та підтверджений наведеною розпискою від 27.12.2010 року, отримана [PERSON] за договором позики ним не оспорюється. В той же час суд вважає необґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми боргу за договором позики. Як було вказано вище сторонами у борговому зобов'язанні за розпискою є [PERSON]. (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), з огляду на що зобов'язання щодо повернення отриманої за договором позики грошової суми покладається лише на позичальника, яким у даному конкретному випадку є [PERSON] Обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми боргу за договором позики, [PERSON] посилається на існування зобов'язань [PERSON] перед позивачем щодо повернення суми боргу, яку остання отримала ще у листопаді 2012 року. Суд вважає за необхідне зазначити, що при розгляді вказаної цивільної справи [PERSON] не надано суду жодного доказу того факту, що договір позики від 27.12.2013 року, укладений між ним та [PERSON] укладався з метою забезпечення виконання зобов'язань боргових [PERSON], які вже існували на той час. Нормами ЦК України передбачена обов'язковість письмової форми договору позики у разі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян (ст. 1047 ЦК України) . Отже, з положення закону вбачається, що проста письмова форма обов'язкова для договору позики тільки у випадках, якщо позикодавцем - юридична особа, а також усіх випадках, якщо сума договору позики перевищує встановлений законом розмір. Враховуючи наведені положення діючого законодавства єдиним об'єктивним доказом існування між сторонами - [PERSON] та [PERSON] - боргового зобов'язання є відповідний договір позики, укладений у письмовій формі. Враховуючи відсутність такого договору суд вважає посилання [PERSON] на наявність у [PERSON] перед ним боргових зобов'язань необґрунтованої та в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] суми боргу відмовляє, враховуючи, зокрема, той факт, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 326 грн. 11 коп.

Outcome: partial