Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь борг у сумі 14 375 грн. 00 коп. В обгрунтування позовних вимог він посилається на те, що 10 грудня 2013 року надав позику [PERSON] в сумі 11 500 грн., про що відповідачка в присутності двох свідків власноручно написала розписку, в якій вона зобов'язувалася повернути вказану суму грошей до 10 березня 2014 року, а у випадку несплати боргу у вказаний термін зобов'язувалася повернути вказані грошові кошти у строк до 10 червня 2014 року зі сплатою додатково 25 % від суми боргу, однак не виконує свої обов'язки та 10 червня 2014 року [PERSON] у телефонному режимі йому повідомила про те, що грошові кошти найближчим часом повертати вона не збирається. Відповідачка по первісному позову [PERSON] пред'явила зустрічний позов до [PERSON] про визнання укладеного між нею та [PERSON] договору позики від 10 грудня 2013 року, а також розписки, наданої на виконання умов договору позики від 10 грудня 2013 року, - недійсними, посилаючись на те, що 23 лютого 2004 року між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON], яка є дружиною [PERSON], було укладено трудовий договір, відповідно до якого вона виконувала роботу продавця з торгівельним місцем на території колгоспного ринку м.Ніжина ( TOB «Ніжинський коопринок») і передала їй свою трудову книжку . 19 листопада 2007 року аналогічний трудовий договір було укладено з [PERSON], з якою вони разом виконували обов'язки продавця. У зв'язку з безробіттям у країні вона та [PERSON] на пропозицію подружжя [PERSON] 22 вересня 2009 року зареєструвались як фізичні особи - підприємці з проведенням роздрібної торгівлі продуктами харчування на території TOB «Ніжинський коопринок» та продовжували реалізовувати товар [PERSON] на умовах продавця і її трудова книжка знаходилася у [PERSON] Якщо під час реалізації товар приходив у непридатний стан, то його вартість [PERSON] списувала. У кінці листопада 2013 року вона повідомила подружжя [PERSON] про те, що має намір припинити реалізовувати їх товар під виглядом своєї підприємницької діяльності, що їм не сподобалося і вони повідомили її, що в разі, якщо вона не продовжуватиме працювати у них, то [PERSON]О зобов'яже її виплатити їй вартість непридатного для реалізації товару, який прийшов у неналежний стан за період всієї її роботи в якості фізичної особи - підприємця при реалізації її товару. 03 грудня 2013 року вона призупинила підприємницьку діяльність, після чого їй зателефонував [PERSON] та запропонував зустрітись на ринку і 10 грудня 2013 року при зустрічі з [PERSON] та [PERSON] останні повідомили її про те, що за період її роботи у [PERSON] утворився непридатний для реалізації товар на суму 11500 гривень 00 коп. і якщо вона хоче забрати свою трудову книжку, то повинна буде відшкодувати [PERSON] суму зіпсованого товару. На її заперечення щодо неправомірності їх дій [PERSON] заявила, що віддасть їй трудову книжку лише після сплати грошей в сумі 11500 гривень 00 коп., а якщо названої суми у неї на даний час не має, то вона зможе зачекати. Усвідомлюючи, що вона не зможе влаштуватись на роботу без трудової книжки, вона погодилась виплатити їй 11500 гривень 00 коп. за зіпсований товар, але пізніше, коли зможе зібрати повну суму. Знаходячись у становищі без трудової книжки, що унеможливлювало її подальше працевлаштування, та підтвердження трудового стажу, вона написала розписку про те, що ніби-то взяла в борг у [PERSON] гроші в сумі 11500 гривень 00 коп., які зобов'язувалась повернути до 10 березня 2014 року, розраховуючи до цього часу зібрати гроші та викупити свою трудову книжку, але вказану суму вона не знайшла. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за вищевикладених обставин і не визнав зустрічний позов [PERSON], пояснивши, що він не є фізичною особою- підприємцем, тому [PERSON] в трудових відносинах з ним не перебувала і не могла перебувати і її трудова книжка у нього не знаходилася. Гроші він надав їй у борг на її прохання, про що вона власноручно без примусу написала розписку у присутності двох осіб. Зі скаргами на його дії з приводу незаконного утримання ним її трудової книжки або здійснення фізичного чи психічного тиску при написанні нею розписки про отримання грошей у борг вона не зверталась. Відповідачка [PERSON] по первісному позову та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні не визнали позовні вимоги [PERSON] і підтримали заявлений зустрічний позов. [PERSON] пояснила, що вона власноручно писала розписку про отримання грошей у борг, але в дійсності грошей від [PERSON] вона не отримувала, а розписка була написана нею з метою отримати трудову книжку, так як їй терміново необхідно було працевлаштуватися в м.Києві, де вона в той час вже знайшла роботу. Вона розраховувала на те, що її чоловік отримає кредит і до 10 березня 2014 року вона поверне [PERSON] 11 500 грн., але її чоловіка було звільнено з роботи і кредит йому не надали. Вона мала намір працевлаштуватися по новій трудовій книжці, але вільне робоче місце, яке їй обіцяли, вже було зайнято іншою особою. Вона реалізовувала на ринку печиво, яке належало дружині [PERSON] - [PERSON], яка при її звільненні висунула їй умову про сплату за весь десятирічний строк її роботи 11 500 грн. за зіпсоване печиво, яке вона раніше списувала. З приводу незаконного утримання [PERSON] її трудової книжки або здійснення примусу під час написання нею розписки вона в правоохоронні або інші органи не зверталася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 2004 року [PERSON] перебувала у неї, як у фізичної особи-підприємця, найманим працівником, а з 2009 року вона зареєструвалась як фізична особа-підприємець і продовжувала реалізовувати належну їй продукцію - печиво. За 10 років спільної праці конфліктів між ними ніколи не виникало, їх відносини були налагоджені на взаємодовірі: вона довіряла [PERSON] товар, гроші з каси, списувала зіпсоване печиво, неодноразово давала їй в борг гроші, вони разом відпочивали. При реформуванні ринку в 2013 році [PERSON] вирішила працевлаштуватися на новому місці, в чому їй ніхто не перешкоджав, віддавши їй трудову книжку і на її прохання її чоловік надав їй в борг 11 500 грн. 10.12.2013 року, про що вона власноручно написала розписку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 03.12.2013 року в його присутності та у присутності [PERSON] [PERSON] власноручно без примусу написала [PERSON] розписку про отримання у нього грошей в борг і отримала 11 500 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона разом з [PERSON] займалися реалізацією належної [PERSON] продукції і при її звільненні в 2013 році їй було запропоновано [PERSON] сплатити 10 250 грн. за зіпсований товар - печиво за час її роботи з 2007 року. Вказану суму її чоловік взяв у кредит і вона віддала її [PERSON] без будь-якого письмового оформлення. Свідок [PERSON] показав в судовому засіданні, що його дружина [PERSON] при звільненні від фізичної особи-підприємця [PERSON] в 2013 року розрахувалась з нею за зіпсований товар за весь період її роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що 10 грудня 2013 року його дружина [PERSON] скаржилася йому, що [PERSON], у якої вона працювала продавцем, не віддала їй трудову книжку при її звільненні і примусили написати розписку про отримання в борг грошей, які вона взяла чи з каси чи за зіпсований товар. Він мав намір взяти кредит і розрахуватися з [PERSON], але у зв'язку з його звільненням з роботи за скороченням штату кредит йому надано не було. Свідок [PERSON] показала в судовому засіданні, що 10.12.2013 року вона була присутня під час написання розписки [PERSON], яка власноручно писала її [PERSON], незважаючи на те, що вона відмовляла її від цього. Заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, та дослідивши усі докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань законні, обгрунтовані і підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання договору позики недійсним незаконні, необгрунтовані і не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачено і ч.1 статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України, а відповідно до ч.4 ст.60 вказаного кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, і на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов'язання чи зміна його умов не допускається. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, в якому остання зобов'язалася повернути заборговану суму в розмірі 11 500 грн. до 10 березня 2014 року, а у випадку несплати боргу у вказаний термін зобов'язувалася повернути вказані грошові кошти у строк до 10 червня 2014 року зі сплатою додатково 25 % від суми боргу, що свідчить про її грошове зобов'язання перед позивачем. Таким чином, первісний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню і з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача борг за договором позики в сумі 14 375 грн. 00 коп., з яких: 11 500 грн. 00 коп. - сума боргу за договором позики та 2 875 грн. 00 коп. - проценти за користування грошовими коштами. Згідно вимог ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідачкою [PERSON] не надано суду належних доказів на підтвердження зустрічного позову щодо укладання договору позики під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Натомість, як вбачається із матеріалів справи, факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджений відповідно до вимог ст.1047 ЦК України розпискою від 10 грудня 2014 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для визнання договору позики недійсним. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки по зустрічному позову необхідно стягнути понесені [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved