Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.03.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4271-001/08Ф. Відповідно до п.1.1., 1.2., 5.1. договору позивач надав [PERSON] кредит для споживчих цілей на загальну суму 883750,00 грн. терміном з 07.03.2008 по 07.03.2018 року із розрахунку 17,49% за час фактичного користування кредитом, а [PERSON] зобов»язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов»язання згідно з договором у повному обсязі. 07.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 4271-00/08Ф, за яким для забезпечення виконання зобов»язань за договором [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. На час укладення цього договору іпотеки у вказаній квартирі була зареєстрована одна [PERSON], 1972 р.н. Оскільки [PERSON] порушила умови погашення кредиту 27.09.2012 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська було винесено рішення №403/8097/12 про стягнення солідарно з неї та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості за кредитним договором №4271-001/08Ф. Постановою Бабушкінського ВДВС ДМУЮ від 20.06.2012 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного рішення, 02.07.2012 року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого документу була описана вищевказана квартира [ADDRESS]. 07.10.2013 року філією ПП «НИВА-В.Ш.» було проведено прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки і згідно з протоколом №04133119-1 від 07.10.2013 року переможцем прилюдних торгів став ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», яким в подальшому було отримано посвідчене нотаріусом свідоцтво від 09.12.2013 року про придбання майна з прилюдних торгів. . Позивач також посилається на те, що на даний час в квартирі [ADDRESS] крім [PERSON], 1972 р.н., зареєстровані ще [PERSON], 1968 р.н., [PERSON], 1998 р.н., [PERSON], 2004 р.н. Тобто після укладення вказаного договору іпотеки [PERSON] зареєструвала без згоди іпотекодержателя у вказаній квартирі ще трьох осіб, що суперечить умовам даного договору. 11.12.2013 року на адресу відповідачів була направлена вимога про виселення та зняття з реєстрації всіх відповідачів, однак вони вказану вимогу не виконали, чим створюють перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженню належним йому нерухомим майном. Позивач просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], виселити їх із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, зобов»язати Державну міграційну службу Бабушкінського РВ у м.Діпропетровську зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судове засідання представник позивача не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутність та в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, 07.03.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК», який змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «ПРАВЕКС-БАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір №4271-001/08Ф. Відповідно до п.1.1., 1.2., 5.1. договору банк надав [PERSON] кредит для споживчих цілей на загальну суму 883750,00 грн. терміном з 07.03.2008 по 07.03.2018 року із розрахунку 17,49% за час фактичного користування кредитом, а [PERSON] зобов»язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов»язання згідно з договором у повному обсязі. 07.04.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 4271-00/08Ф, за яким для забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором [PERSON] передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 92,7 кв.м., житловою площею 58,4 кв.м., яка складається з: 1,3 коридор, 2- кухня, 4-ванна, 5-туалет, 6,7,9 - житлові кімнати, 8-вбудована шафа, 10-балкон. На час укладення вказаного договору іпотеки у зазначеній квартирі була зареєстрована лише одна [PERSON] В зв»язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору та наявності заборгованості по погашенню кредитних коштів рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2012 року був задоволений позов ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» - стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором №4271-001/08Ф у сумі 199 709 грн. 59 коп. та понесені витрати по справі 3219,00 грн., а всього 1 670 710 грн. 49 коп. Вказане рішення суду вступило в законну силу і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені цим рішенням обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Постановою заступника начальника Бабушкінського ВДВС ДМУЮ від 20.06.2012 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №536, виданого 01.06.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], для задоволення вимог ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири у розмірі 1667491,49 грн. Відповідно до Акту опису й арешту майна від 08.04.2013 року державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ при примусовому виконанні вказаного виконавчого напису № 536 було здійснено опис та накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. 07.10.2013 року філією 04 ПП «НИВА-В.Ш.» було проведено прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки, що належить [PERSON] - квартири [ADDRESS]. Відповідно до Протоколу №0413319-1 від 07.10.2013 року переможцем вказаних прилюдних торгів стало ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». 09.12.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про проведення прилюдних торгів ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» було видано свідоцтво про належність на праві власності квартири [ADDRESS]. На підставі вказаного свідоцтва право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено відповідним витягом. Разом з цим встановлено, що на даний час в належній позивачеві квартирі [ADDRESS] крім [PERSON], [INFO], зареєстровані ще [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 675 начальника ЖЕД №1 КП «Жилсервіс-2» ДМР від 18.02.2014 року. Тобто, зазначені особи були зареєстровані за вказаною адресою після укладення вказаного договору іпотеки та без згоди іпотекодержателя - ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». 14.12.2013 року на адресу відповідачів позивачем була направлена вимога за №724/13 від 11.12.2013 року про звільнення квартири [ADDRESS] та зняття їх з реєстрації, яка залишилася без виконання. 27.01.2014 року працівниками ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» був складений Акт перевірки стану та наявності нерухомого майна - квартирі [ADDRESS], який був підписаний [PERSON], яка у ньому зазначила, що зобов»язується передати 01.03.2014 року ключі від вказаної квартири, що здійснено не було. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з абз. 3 п. 3.1. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС, від 22.11.2012, № 1077, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застоування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із креи тних правовідносин», суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладання договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було припинено в зв»язку із зверненням стягнення на квартиру за її зобов»язаннями по кредитному договору та договору іпотеки, що відповідає положенням п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] з дітьми [PERSON], [PERSON] були зареєстровані в спірній квартирі після укладання договору іпотеки та без згоди іпотеко держателя. З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що реєстрація відповідачів у вказаній квартирі порушує право власності позивача, встановлює перешкоди у праві розпорядження ним власністю - зазначеною квартирою. Тому позовні вимоги позивача про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], зобов»язання Державної міграційної служби Бабушкінського РВ у м.Дніпропетровську зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою підлягають задоволенню. Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про виселення відповідачів з дітьми із спірної квартири, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов»язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього житлового приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Разом з цим, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обов'язкова наявність порушення відповідачем її прав, свобод чи інтересів, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суда немає правових підстав для задоволення позову. В обґрунтування своїх позовних вимог про виселення відповідачів позивач посилається на те, що відповідачі з дітьми вселилися у спірну квартиру без згоди іпотекодержателя, а тому підлягають виселенню з неї. Проте, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачі з дітьми проживають в квартирі [ADDRESS]. Довідка № 675 начальника ЖЕД №1 КП «Жилсервіс-2» ДМР від 18.02.2014 року, на яку посилається у позові позивач, свідчить лише про реєстрацію відповідачів з дітьми в квартирі за вказаною адресою, а не підтверджує їх проживання в квартирі. Крім того, відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.07.2014 року, складеного працівниками органу опіки та піклування Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, у квартирі [ADDRESS] відсутні водопостачання та опалення, не має ознак проживання дітей, за цим актом комісія прийшла до висновку, що в даній квартирі ніхто не проживає. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про виселення відповідачів з дітьми з квартири задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., у рівних частинах з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial