Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за листопад 2016 року в розмірі 11250,00 грн., грудень 2016 року в розмірі 11625,00 грн. Позов мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року стягнуто з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45972,25 грн., з яких 12500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12500,00 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року залишено без змін. Станом на сьогоднішній день стосовно відповідачів відкрито виконавчі провадження про стягнення коштів за рішенням суду, однак такі від їх сплати ухиляються. А тому позивач вважає, що у відповідності до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року у звязку з виникненням заборгованості в погашенні кредиту та процентів за користування кредитом, відповідачі зобовязані сплатити йому додаткові проценти за користування кредитними коштами в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні, зазначені у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання з розгляду даної справи не з'явилися із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені і від них не надходила заява про розгляд справи за їх відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити зі згоди позивача заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215,225,226 ЦПК України, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення пені за листопад-грудень 2016 року слід задоволити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року в розмірі 45972,25 грн., з яких 12500,00 грн. тіло кредиту, 20972,25 грн. проценти за користування кредитом та 12500,00 пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання (а.с.4-6). Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07.10.2014 року залишено без змін (а.с.7-8), оскільки встановлено, що згідно договору про відступлення права вимоги, укладеного між КС «Либідь» і [PERSON] 29.03.2013 року, до останнього перейшло право вимоги за договором кредиту №22/2008 ЛФ від 04.04.2008 року, укладеним між КС «Либідь» та [PERSON] Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2\~ст. 509 ЦК України). Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях\~599,\~600,\~601,\~604,609 ЦК України. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові № 6-2739цс15 від 21 вересня 2016 року у справі за позовом ПАТ «ПриватБанк» до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. У справі, яка переглядалася Верховним Судом України, Верховний Суд України виходив з того, що відповідно до\~статті 599 ЦК зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.\~\~ За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення пункту 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим пунктом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга до\~статті 1054 ЦК). Згідно з частинами першою, четвертою\~статті 631 ЦК\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки за договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей\~525,\~526 ЦК\~одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями\~статті 611 ЦК\~передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою\~статті 1048 ЦК\~передбачено, що кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 1049 ЦК\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк і в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передачі позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, яка займалася, на його банківський рахунок. \~Відповідно до п.4.3 договору №22/2008 ЛФ кредиту від 04.04.2008 року у разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користування кредитом, через 14 днів від обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 даного договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3 % від суми залишку за кожний день користування кредитом. Зважаючи на те, що рішення суду від 07.10.2014 року відповідачами не виконано та від виконання такого останні в добровільному порядку ухиляються, то суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав у вигляді стягнення відсотків за невиконання умов договору кредиту за відповідний період є правильним, оскільки не суперечить умовам договору та положенням законодавства. Суд надає віри представленим позивачем та перевіреним судом в судовому засіданні розрахункам пені за вказані позивачем періоди. Крім того, такі розрахунки відповідачі не заперечили, свого розрахунку суду не представили. А тому суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. У звязку з тим, що позов задоволено у повному обсязі, а позивача у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України та п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, то такий в рівних частках слід стягнути з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволених вимог та з урахування часу предявлення позову. Так як позов про стягнення пені за період листопад-грудень 2016 року було предявлено 30.10.2017 року, то за вказану вимогу підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved