Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що на початку травня 2014 року він домовився з [PERSON] про продаж його квартири, яка знаходиться по [ADDRESS]. Оскільки за [PERSON] не було зареєстроване право власності на вищевказане майно належним чином, позивач отримав від нього довіреність для збору та підготовки документів для оформлення договору купівлі-продажу. 19 травня 2014 року позивач від імені [PERSON] отримав витяг з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності. 20 травня 2014 року позивач від імені [PERSON] замовив звіт про оцінку майна та сплатив 1200 грн. 24 травня [PERSON] написав розписку, в якій вказав, що позивач передав йому 230000 грн. коштів за продаж квартири, а [PERSON] зобов'язався оформити документи в нотаріальному порядку. Після цього позивач з [PERSON] домовилися, що вони 26 травня 2014 року у приватного нотаріуса Богутенко О.В. укладуть договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. 26 травня 2014 року позивач перерахував грошові кошти в сумі 230000 грн. на рахунок [PERSON], однак [PERSON] відмовився в подальшому оформляти договір купівлі-продажу квартири з невідомих причин. В свою чергу [PERSON] грошові кошти відмовився повертати. [PERSON] помер [INFO]. Спадкоємицею після його смерті є його мати - відповідач по справі. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 230000 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю та просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 230000 грн. у «Першому інвестиційному банку» 26 травня 2014 року, тоді ж написав розписку, в якій датою такого отримання вказав 24 травня 2014 року. Відповідач позов не визнала. У судовому засіданні 16 травня 2016 року пояснила, що вона проживає і зареєстрована у спірній квартирі. Про намір сина продати квартиру вона не знала. Син, коли був живий, їй розповідав, що гроші він не брав і розписку не писав. Позивач приходив до неї літом, коли син ще був живий, показував якісь документи і питав, як будемо ділити квартиру. Після смерті сина вона була у суді і знає про вимоги [PERSON] Копію позовної заяви і документів отримала з суду в квітні 2016 року, і тоді взнала про вимоги позивача. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав. Вважав, що позивач не вказав та не навів доказів, на підставі чого у продавця квартири [PERSON] перед ним нібито виникли зобов'язання щодо нотаріального укладення договору купівлі-продажу, а також на яких правових підставах у [PERSON] виник обов'язок перед ним на повернення грошових коштів. Крім цього, позивач у відповідності із вимогами ст.1281 ЦК України не звернувся до кредитора спадкодавця - відповідача по справі - протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, з вимогою про повернення йому 23000 грн. Тому представник відповідача зазначив, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд приходить до такого. Відповідно до копії довіреності від 14 травня 2014 року [PERSON] уповноважив позивача представляти його інтереси, зокрема з правом підпису від його імені будь-яких заяв, продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну йому квартиру [ADDRESS], учиняти будь-які правочини щодо цієї квартири, одержувати будь-які документи від фізичних та юридичних осіб, сплачувати належні з нього платежі (а.с.8). Згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 19 травня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до копії квитанції від 10 травня 2014 року, СПД [PERSON], проведення оцінки квартири [ADDRESS] коштувало 1200 грн. (а.с.10). Згідно з копією розписки від 24 травня 2014 року, [PERSON] підтвердив отримання від позивача грошових коштів в сумі 230000 грн. за продану квартиру [ADDRESS]. Крім цього, [PERSON] передав позивачеві правовстановлюючі документи на цю квартиру, технічний паспорт та заяву-згоду його колишньої дружини на відчуження квартири. Зобов'язався оформити договір в нотаріальному порядку (а.с.11). Відповідно до копії платіжного доручення 26 травня 2014 року позивач перерахував грошові кошти в сумі 230000 грн. на рахунок [PERSON] (а.с.12). Згідно з копією звіту про оцінку майна, оціночна вартість квартири [ADDRESS] станом на 20 травня 2014 року становила 284596 грн. (а.с.13-19). Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви колишньої дружини [PERSON] - [PERSON] від 01 лютого 2011 року, остання надала згоду [PERSON] на продаж вказаної квартири, погодилася, щоб умови договору купівлі-продажу визначались [PERSON] самостійно (а.с.20). Згідно з копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], її загальна площа складає 48,7 кв.м., в тому числі житлова - 27,3 кв.м. (а.с.25-26). Відповідно до ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року на спірну квартиру було накладено арешт (а.с.29, 39-40). Згідно з копією нотаріально-посвідченої заяви [PERSON] від 29 жовтня 2014 року, він скасував видану ним раніше довіреність позивачеві від 14 травня 2014 року (а.с.60). Відповідно до копії нотаріально-посвідченої заяви [PERSON] від 24 червня 2014 року, вона скасувала свою заяву про надання згоди [PERSON] на продаж квартири [ADDRESS], від 01 лютого 2011 року (а.с.61). Згідно з довідкою КУ «Жмеринська центральна районна лікарня» від 22 грудня 2014 року № 88, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 13 грудня 2014 року (а.с.65). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с.70). Як видно з копії спадкової справи, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати - [PERSON] та колишня дружина - [PERSON], про що свідчать їх заяви (а.с.83-93). Разом з тим, ухвалою суду від 25 травня 2016 року позов в частині позовних вимог до [PERSON] було залишено без розгляду у зв'язку з тим, що з'ясувалося, що остання не являється спадкоємцем померлого [PERSON] (а.с.124, 126). Згідно з висновком експерта № 29 від 20 вересня 2016 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS], станом на час проведення дослідження становить 458816 грн. (а.с.149-173). Відповідно до інформації, що надана ПАТ «Перший інвестиційний банк» від 08 листопада 2016 року, [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 230000 грн. 26 травня 2014 року, що підтверджується копією заяви на видачу готівки (а.с.184-185). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані відповідачем. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 202 ЦПК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Таким чином, в даному випадку слід констатувати, що між позивачем та покійним [PERSON] договір купівлі-продажу спірної квартири укладений не був. Позивач перерахував грошові кошти в сумі 230000 грн. на рахунок [PERSON], однак останній відмовився укладати договір купівлі-продажу квартири і відповідно до заяви про видачу готівки все ж отримав ці кошти, що установлено судом. [PERSON] не мав наміру відчужувати спірну квартиру, тому всі його дії по отриманню грошових коштів в сумі 230000 грн. суд вважає незаконними та без відповідної правової підстави. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13 у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Оскільки в даному випадку договір укладено не було, до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Судом установлено, що позовні вимоги спочатку були пред'явлені до покійного [PERSON] 20 жовтня 2014 року (а.с.2-5). У зв'язку зі смертю останнього провадження у справі 06 січня 2015 року було зупинено до вступу у свої права спадкоємців померлого (а.с.72). Спадкова справа надійшла до суду 24 вересня 2015 року (а.с.83). З цього часу позивач, а також суд дізналися хто є спадкоємцями [PERSON] - його мати [PERSON] та колишня дружина [PERSON]. ( а.с.84, 93). Оскільки між спадкоємцями [PERSON] був спір, який перебував на розгляді в Жмеринському міськрайонному суді, 01 жовтня 2015 року справу було зупинено до вирішення цього спору (а.с.97). В результаті цього було встановлено, що спадкоємцем [PERSON] являється лише його мати - [PERSON], яку 06 квітня 2016 року була залучено до участі у справі в якості відповідача (а.с.108). Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідачеві [PERSON] було відомо про зазіхання позивача на спірну квартиру влітку 2014 року, а також про його вимоги щодо повернення грошових коштів вже після смерті сина в 2015 році, суд вважає, що позивачем не був пропущений строк пред'явлення вимоги до спадкоємиці [PERSON]. Тому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в цій частині. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Крім цього, суд вважає, що з відповідача також слід стягнути кошти за проведення оцінки майна в сумі 1200 грн. відповідно до квитанції від 10 травня 2014 року, яка була зроблена позивачем у зв'язку з купівлею квартири (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у виді судового збору в сумі 2300 грн. та витрат на проведення судової експертизи в сумі 2000 грн. підтверджені відповідними квитанціями (а.с.1, 147) і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved