Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 13900 грн. заборгованості по заробітній платі та 720 грн. витрат по оплаті транспортних послуг. Посилався на те, що в серпні 2015р. між сторонами було укладено трудовий договір, за умовами якого пропрацював у відповідача в період з 06.08.2015р. по 01.10.2015р. та мав лише 4 вихідні дні. Зазначав, що договором визначений посадовий оклад у розмірі 200 грн. за робочий день. Стверджував, що відповідач за весь фактично відпрацьований період сплатив позивачу лише 1000 грн., чим порушив права позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій свої вимоги підтримав та просив розгляд справи провести за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач письмових заперечень проти позу на адресу суду не направив та не просив розгляд справи проводити за відсутності його уповноваженого представника, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду відповідача не поважною. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. 06.08.2015р. між сторонами був укладений безстроковий трудовий договір (а.с.4). Згідно письмових пояснень позивача, останній працював у відповідача з 06.08.2015р. по 01.10.2015р. та мав за цей період 4 вихідні дні (16.08.2015р. та з 28.08.2015р. по 30.08.2015р.). Підпунктом 6.1 п. 6 Договору визначено, що за виконання обов'язків, передбачених цим договором, працівнику встановлюється: посадовий оклад у розмірі двісті гривень за робочий день. Згідно письмових пояснень позивача, відповідач за фактично відпрацьований час сплатив позивачу лише 1000 грн. Згідно п.п. 5.1., 5.2 п.5 цього ж Договору, режим робочого часу Працівника - повний робочий день. Тривалість робочого часу визначається у відповідності до законодавства України. Частиною 1 ст. 50 КЗпП України визначено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Статтею 62 КЗпП України надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (ст. 52,53 і 61), а згідно ч.1 ст. 67 цього ж кодексу, при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень. Оскільки позивач фактично працював у відповідача в період з 06.08.2015р. по 01.10.2015р. з урахуванням 4 вихідних днів, що складає 39 будніх робочих днів та 14 вихідних днів. Оскільки договором визначено посадовий оклад позивача у розмірі 200 грн., то за 39 будніх робочих дні, його заробітна плата складає (39*200=) 7800 грн. Згідно ч. 1 ст. 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватись, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Таким чином, розмір заробітної плати позивача за фактично відпрацьованих 14 вихідних днів складає ((200*2)*14=)5600 грн. Крім того, згідно письмових пояснень позивача, останній в період з 19.08.2015р. по 01.10.2015р. (30 днів) працював по 9 годин на день. Відповідно до ч. 1 ст. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. Оскільки за загальним правилом тривалість робочого часу становить 40 годин на тиждень, що при 5-денному робочому тижні дорівнює 8-годинному робочому дню, то розмір оплати праці за надурочні роботи позивача складає ((200грн./8год)*2*1год.*30 днів=)1500 грн. Таким чином, за фактично відпрацьований час відповідач мав би сплатити позивачу (7800+5600+1500=) 14900 грн., а оскільки здійснив виплату в розмірі 1000 грн., то ТОВ «Будівельна компанія «Форум-Буд» на користь [PERSON] необхідно стягнути недоплачені кошти в розмірі (14900-1000=) 13900 грн. Крім того, п.п.3.3.3. п.3 Договору визначено, що Працівник має право на компенсацію в повному обсязі витрат, які здійсненні в інтересах Роботодавця і пов'язанні з виконанням трудових обов'язків Працівником, в тому числі транспортні витрати. Згідно письмових пояснень позивача, останній кожного дня витрачав по 9 грн. в одну сторону на проїзд до місця виконання робіт, але належних та допустимих доказів цьому твердженню [PERSON] суду не представлено, а за таких обставин суд вважає вимогу про стягнення 720 грн. витрат по оплаті транспортних послуг необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню. Вирішуючи позов таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 487,20 грн. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial