Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в сумі 22955,90 грн. В обґрунтування позову посилається на те, 21.07.2007 наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ [PERSON] був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання та поставлений на усі види постачання. 29.11.2007 між КНУВС та відповідачем укладено договір №Кв-49 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до якого відповідач знаходився на повному державному забезпеченні і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі. Вказує на те, що відповідач порушив узяті на себе зобов`язання та порушив умови договору, звільнився з ОВС за власним бажанням до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в додатку до позову міститься заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, 21.07.2007 наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ [PERSON] був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання та поставлений на усі види постачання. 29.11.2007 між КНУВС та відповідачем укладено договір №Кв-49 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до якого відповідач знаходився на повному державному забезпеченні і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі. З 01.09.2007 по 17.06.2011, відповідно до умов договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом НАВС від 17.06.2011 №463, відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста з відзнакою. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору, відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в м. Києві, в зв`язку з чим навчальним закладом умови договору виконано в повному обсязі. 17.06.2014 на адресу НАВС надійшов лист від ГУ МВС України в м. Києві за №45/698 від 13.06.2014, про те, що наказом ГУ МВС України в м. Києві від 22.04.2014 №308 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Тобто, у порушення умов договору, відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313. Так, відповідно до затвердженого вказаною постановою КМУ «Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат здійснено відповідно до п.п. 5 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах». Розрахунки, надані позивачем, є вірними, а тому можуть бути використані судом при вирішенні даної справи по суті та встановлено, що витрати Академії, пов`язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі становлять 22955,90 грн. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження повернення грошових коштів або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві відповідачем не надано. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь суми 22955,90 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то, відповідно до ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378, 00 грн.

Outcome: approved