Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений згідно постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 05.09.2014 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.06.2006 року з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно на користь [PERSON], починаючи з 11 квітня 2006 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного вище рішення суду, Фрунзенським районним судом м. Харкова був виданий виконавчий лист. Згідно виконавчого документа та відповідної заяви [PERSON] постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 12.11.2013 року було відкрите виконавче провадження за № 40704803 про примусове стягнення на підставі виконавчого листа № 2-1619/2006 від 02 серпня 2011 року. 05 вересня 2014 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Барсегян А.О. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, тобто державний виконавець наклав арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить позивачу, та позивач мешкає в зазначеній квартирі. Також позивач зазначає, що дійсна вартість квартири складає приблизно 20 000 доларів США, що в значну кількість разів перевищує суму заборгованості по аліментах, яка станом на 20.08.2014 року складала 31 618, 56 грн. Позивач вважає, що вказана постанова винесена з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладення арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, і є такою, що порушує права та інтереси позивача на вільне володіння, користування та розпорядження його майном, яким є квартира, що належить позивачу на праві власності. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, та просить його задовольнити. У судовому засідання позивач позов підтримав у повному обсязі, також пояснив, що дійсно у нього існував борг з виплати аліментів, але він був виплачений з переплатою. Також позивач зазначає, що сума боргу, яка була, не відповідна з ціною на квартиру, яка була оцінена згідно висновку про вартість майна в 370500 грн., тому просив суд позов задовольнити та зазначив, що в подальшому буде виконувати рішення суду про стягнення аліментів. Представник Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки не відомі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надала заперечення на позовну заяву, у задоволенні позову просила відмовити. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи, зі згоди позивача, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленковою І.В., що зареєстровано в реєстрі за № 1-1801 р. власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.06.2006 року по цивільній справі № 2-1619/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів», та на його виконання, було видано виконавчий лист та постановою від 12.11.2013 року було відкрито виконавче провадження. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 вересня 2014 року, державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції накладено арешт на майно боржника, а саме на 1-ну кімнатну квартиру [ADDRESS], у зв»язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів. (а.с.8-11). Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу про стягнення аліментів борг по аліментам станом на 20.08.2014 року складав 31 618,56 грн. 02 червня 2015 року боржником було сплачено 16 800,00 грн., 09 червня 2015 року боржником було сплачено 3 500 грн. Станом на 31.05.2015 р. переплата по аліментам складала 72,35 грн. Згідно даного розрахунку нарахування за місяць становить 385,80 грн. (а.с.7) На час розгляду справи встановлено, що позивачем була сплачена сума аліментів в розмірі 2000 грн., що підтверджується копією квитанції від 07.09.2015 року. Тобто на даний час у позивача відсутня заборгованість по аліментам, а є переплата по аліментам. На звернення позивача до відділу ДВС щодо зняття арешту з квартири, йому було відмовлено, у зв»язку із відсутністю підстав для звільнення майна із-під арешту (а.с.6). Згідно наданого позивачем висновку про вартість майна від 10.09.2015 року, вбачається, що ринкова вартість квартири позивача становить 370500 грн.. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.. 52 Закону України «Про виконавче провадження» - звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в том у числі:винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Згідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» - у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» - у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» - звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Таким чином, оцінюючи в сукупності надані докази в процесі розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є мотивованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, так як накладення арешту на майно, яке належить позивачу по справі обмежує здійснення позивачем права власності на належне йому майно. Так як в судовому засіданні встановлено, що заборгованість по аліментам відсутня, квартира позивача, на яку накладено арешт, є єдиним житлом позивача, на яке може бути звернено стягнення в останню чергу, а її вартість значно перевищувала погашену заборгованість, у зв»язку із чим суд вважає можливим зняти арешт з майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved