Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2020 року до 22 липня 2020 року в сумі 209 844,06 грн та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В обґрунтування позову позивач указував, що 03 серпня 2015 року наказом Державної служби інтелектуальної власності України №109-4 позивача призначено на посаду Генерального директора Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) (далі - Укрпатент) з 03 серпня 2015 року до 27 липня 2020 року. На умовах, викладених у контракті, та такого, що пройшов конкурс на цю посаду. 24 червня 2019 року між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністерство) та [PERSON] укладено контракт №22 строком до 22 червня 2024 року. 15 листопада 2019 року позивача звільнено з посади Генерального директора Укрпатенту на підставі наказу Міністерства №70-п від 14 листопада 2019 року, підставою для якого стала доповідна записка директора Департаменту інтелектуальної власності Жалдака О.В. №2301-06/406 від 13 листопада 2019 року на підставі пункту 8 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, задоволено частково позов [PERSON] до Міністерства про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Зазначеним рішенням скасовано наказ Міністерства про звільнення [PERSON] з посади Генерального директора Укрпатенту, поновлено позивача на цій посаді з 15 листопада 2019 року. Стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 692 491,80 грн за період з 15 листопада 2019 року до 25 травня 2020 року та моральну шкоду в сумі 4 000 грн. Стягнуто з Укрпатенту судовий збір в сумі 7693,31 грн. 22 липня 2020 року наказом Міністерства №135-п скасовано наказ Міністерства від 14 листопада 2019 року та поновлено позивача на роботі на підставі рішення суду. У зв`язку з фактичним виконанням рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року про поновлення позивача на роботі лише 22 липня 2020 року з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 травня 2020 року до 22 липня 2020 року в сумі 209844,06 грн. У зв`язку із порушенням відповідачем прав позивача щодо зволікання з поновленням на роботі, позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у приниженні його честі і гідності, знущання з нього як з людини, ігнорування його прав, втраті у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед працівників та знайомих, моральних переживаннях, ушкодженні здоров`я, а також у порушення стосунків з оточуючими людьми. Моральну шкоду позивач оцінює в сумі 10 000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та вирішення питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді від 10 листопада 2020 року відкрито провадження у справі для розгляду позову у спрощеному порядку з викликом сторін. 18 грудня 2020 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача за наявними в матеріалах справи матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що наказом № 109-н від 03 серпня 2015 року призначено [PERSON] на посаду генерального директора Укрпатенту з 03 серпня 2015 року до 27 липня 2020 року на умовах, викладених у контракті, як такого, що пройшов конкурс на цю посаду. Наказом № 104-п від 24 червня 2019 року продовжено трудовий договір з генеральним директором державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» Кудіним А.В. шляхом переукладення з ним контракту, на термін та на умовах, визначених контрактом. Припинено контракт з генеральним директором Укрпатенту від 28 липня 2019 року, укладений Державною службою інтелектуальної власності України з [PERSON] . Підстава: контракт з [PERSON] від 24 червня 2019 року № 22. 24 червня 2019 року між Міністерством та [PERSON] укладено контракт № 22 згідно з яким, останнього призначено на посаду генерального директора Укрпатент на термін з 27 червня 2019 року до 26 червня 2024 року. З доповідної записки директора департаменту інтелектуальної власності Жалдака В.О. №2301-06/406 від 13 листопада 2019 року вбачається, що останній запропонував розірвати контракт з керівником Укрпатенту [PERSON] та увільнити його від виконання обов`язків. Наказом № 70-п від 14 листопада 2019 року звільнено [PERSON] з посади генерального директора Укрпатенту з 15 листопада 2019 року з підстав, передбачених контрактом, п. 8 ст. 36 КЗпП України. Контракт укладений з [PERSON] від 24 червня 2019 року № 22 визнано таким, що припинив свою дію з 15 листопада 2019 року. Підстава: доповідна записка директора департаменту інтелектуальної власності Жалдака В.О. від 13 листопада 2019 року № 2301-06/406. Згідно з довідкою Укрпатент № 150/1 від 21 листопада 2019 року, заробітна плата [PERSON] за період роботи з 01 січня 2019 року до 15 листопада 2019 року склала 2 617 343 грн. 94 коп. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, задоволено частково позов [PERSON] до Міністерства про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Зазначеним рішенням скасовано наказ Міністерства про звільнення [PERSON] з посади Генерального директора Укрпатенту, поновлено позивача на цій посаді з 15 листопада 2019 року. Стягнуто з Укрпатенту середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 692 491,80 грн за період з 15 листопада 2019 року до 25 травня 2020 року та моральну шкоду в сумі 4 000 грн. Стягнуто з Укрпатенту судовий збір в сумі 7693,31 грн. Наказом Міністерства від 22 липня 2020 року [PERSON] поновлено на роботі на посаді генерального директора Укрпатенту з 15 листопада 2019 року на умовах контракту від 24 червня 2019 року №22. У статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Ухвалюючи рішення про поновлення на роботі позивача Печерський суд м. Києва своїм рішенням від 12 червня 2020 року стягнув з Укрпатенту середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з15 листопада 2019 року до 25 травня 2020 року, в той же час фактично рішення суду виконано лише 22 липня 2020 року, згідно з наказом Міністерства про поновлення на роботі [PERSON] . Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з наданих суду письмових доказів, останніми повними відпрацьованими позивачем місяцями є вересень 2019 року та жовтень 2019 року. За вересень 2019 року заробітна плата становила 75530 грн і за жовтень 2018 року - 239236 грн. Наданий Позивачем розрахунок середньоденного заробітку відповідає положенням п. 5 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, і з урахуванням нарахованої йому заробітної плати за вересень 2019 року та жовтень 2019 року, середньоденна заробітна плата становить 5246,10 грн (75530,43+239236,47) / 60 днів. Кількість робочих днів за період з 25 травня 2020 року до 22 липня 2020 року становить 40 днів, а тому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язкуза цей період становить: 5246,10 грн х 40 днів = 209844,06 грн. Отже, вимоги позивача про стягнення з Укрпатенту середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обгрунтованими. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода ж безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Ураховуючи те, що позивач не надав доказів того, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань та психологічних переживань, втрати нормальних життєвих зав`язків позивача, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому заподіяння моральної шкоди позивачу не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин у задоволенні позову позивача про стягнення з відповідача та його користь моральної шкоди у розмірі 10000 грн необхідно відмовити. Таким чином, підстави для задоволення позову в частині відшкодування з відповідача моральної шкоди відсутні. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2098, 45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial