Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, про визнання за ним права власності за набувальною давністю на 2/5 частини житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказав, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON] , що є рідною сестрою його матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, до складу якого входить і житловий будинок по [ADDRESS] . [PERSON] склала заповіт, яким 3/5 частки будинку заповіла [PERSON] , а 2/5 частки будинку [PERSON] , що є дочкою позивача. [PERSON] спадщину не прийняла в зв`язку з виїздом за кордон. Спірні 2/5 частки будинку до 1993 року належали [PERSON] , яка була рідною сестрою [PERSON] та померла в 1993 році. Позивач та його дружина за свої кошти організували поминальні обіди, проставили пам`ятник на могилку. [PERSON] не встигла написати заповіт, а тому спадщину прийняла її рідна сестра [PERSON] . Після смерті [PERSON] [PERSON] сказала, що їй спірна половина будинку не потрібна і вона віддає її сім`ї позивача. [PERSON] продовжувала жити у своїй частині будинку, в якій в даний час живе сім`я [PERSON] . Починаючи з 1993 року, в рік смерті [PERSON] позивач разом з своєю сім`єю почали обробляти земельну ділянку, якою раніше користувалась [PERSON] , в спірній частині будинку вони не жили, але користувались нею влітку коли приходили працювати на земельній ділянці. В 2006 році він почав робити ремонт та реконструкцію будинку, в 2010 році він розібрав ганок та на його місці побудував кухню. В період з 2010 року по 2015 рік він демонтував грубу всередині будинку, зробив додаткову перегородку в житловому приміщенні, арку, замінив всі дерев`яні вікна на пластикові, перекрив підлогу, стелю, поставив новий паркан з металопрофіля, обклав свою частину будинку сайдингом, демонтував старий хлів, поставив нову дерев`яну вбиральню. На даний час 2/5 частки будинку повністю відокремлені від частини будинку, яка належить іншому співвласнику [PERSON] . Позивач облаштував окремий вихід, двір, огорожу, водопостачання. На протязі майже 14 років він оплачує комунальні послуги та податок на землю. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Семенок В.І. в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому. Представник відповідача адвокат Васюк Д.Г. в судовому засіданні заперечив заявлені вимоги посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] заповіла 3/5 частини будинку по [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] , а 2/5 частини будинку [PERSON] , дочці позивача. Відповідач оформив свої спадкові права отримавши свідоцтво про право на частку будинку, яку йому заповіла [PERSON] . Крім того [PERSON] повідомив відповідачу про те, що [PERSON] оформила свої спадкові права на 2/5 частки будинку. В 2012 році відповідач, та позивач ремонтували дах будинку, до 2012 року позивач взагалі не проводив ніяких ремонтних робіт нібито в належній його доньці частині будинку. Отримавши вказаний позов [PERSON] дізнався, що донька [PERSON] - [PERSON] , не оформила свої спадкові права на частку будинку та пропустила визначений законом строк на подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, визначений за рішенням суду строк на прийняття спадщини також пропустила. Враховуючи, що інший спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини [PERSON] звернувся до нотаріуса в порядку ст. 1274 ЦК України відносно спадкування 2/5 часток будинку [ADDRESS] . Позивач свідомо увесь час приховував від відповідача той факт, що інший спадкоємець в інтересах якого він діяв відмовився від спадщини, отже [PERSON] вводив в оману [PERSON] задля унеможливлення реалізації ним спадкових прав. Дії позивача не свідчать про добросовісність заволодіння спірною частиною будинку, на яку останній претендує за давністю користування, що унеможливлює визнання за ним права власності за набувальною давністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в одній частині будинку проживає сім`я [PERSON] а в іншій частині постійно проживали квартиранти. [PERSON] вона в будинку не бачила, хоча постійно з 2009 року, ходила до родини відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював в бригаді, яка здійснювала ремонт даху в будинку по [ADDRESS] . Ремонт даху будинку замовляв відповідач [PERSON] , він же і оплачував виконану роботу. Нікого іншого в другій частині будинку він не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є дружиною відповідача, вони з відповідачем з 2012 року постійно проживають в спірному будинку. В другій половині будинку проживали квартиранти. Коли донька позивача визначала додатковий строк для прийняття спадщини у судовому порядку вони не були проти оформлення нею спадкових прав. Однак вона не подала заяву після рішення суду, тому строк пропустила. В даний час відповідач заперечує її право на спадкування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] віддала ключі від частини будинку позивачу і його дочці, щоб вони користувалися житлом. [PERSON] з родиною прийшли жити до спірного будинку після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спірною частиною будинку позивач, як її чоловік, та їх дочка [PERSON] , постійно користувалися з 1993 року, обробляли город. Дах в будинку робили разом з відповідачем, кожний за свої кошти ремонтував свою частину даху в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її бабуся, яка за життя заповіла їй спірну частину будинку по [ADDRESS] . В 2001 року вона виїхала на постійне місце проживання до Данії. Вона дозволила батьку оформляти її спадкові права, для чого оформляла довіреність. Однак нотаріус по довіреності відмовив у оформленні спадщини, а вона не мала змоги приїхати в Україну для оформлення спадщини. Врахувавши думку сторін по справі, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.01.2018 року (а.с. 11-12) власником 3/5 частини будинку розташованого по [ADDRESS] є [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Ніжинською міською державною нотаріальною конторою 11.01.2006 року), власником 2/5 частин вказаного будинку є [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, що на а.с. 8. З копії спадкової справи заведеної Ніжинською міською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] (а.с. 39-62) вбачається, що за життя спадкодавець склала два заповіти, що нотаріально посвідчені, одним з яких 21.01.1999 року заповіла 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований по [ADDRESS] - [PERSON] (копія заповіту на а с. 43), а іншим посвідченим 03.02.1994 року заповіла 2/5 частини вказаного будинку - [PERSON] (копія заповіту на а.с. 44). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданим 11.01.2006 року державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори (копія на а.с. 58) підтверджується оформлення спадкових прав [PERSON] на 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . В матералах спадкової справи відсутні відомості про прийняття спадщини [PERSON] , після смерті [PERSON] , як спадкоємцем по заповіту на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] . Заява про прийняття спадщини [PERSON] та рішення Ніжинського міськрайонного суду від 03.11.2009 року про визначення [PERSON] додаткового строку терміном 2 місяці для подачі заяви про прийняття спадщини (копія на а.с. 23-24) в матеріалах спадкової справи відсутні. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що [PERSON] проігнорувала оформлення спадкових прав на спірну частку житлового будинку, в порядку спадкування за заповітом, не зважаючи на наявність рішення суду яким їй було визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Позивач зазначає, що з 1993 року по даний час добросовісно та відкрито володіє спірним житловим приміщенням. Вказане твердження спростовується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які заперечили факт користування спірною частиною будинку [PERSON] Вказане твердження позивача фактично підтвердили лише донька позивача [PERSON] та його дружина [PERSON] , які є заінтересованими в вирішенні спору на користь позивача, до того ж як вбачається з пояснень свідка [PERSON] , остання з 2001 року постійно проживає в Данії, отже до пояснень вказаних свідків суд ставиться критично. До того ж [PERSON] не надав суду жодних письмових підтверджень на здійснення саме ним будь-яких поліпшень в спірній частині житлового будинку, про які ним вказано в позові. Відповідач [PERSON] дізнався про те, що спадкоємець за заповітом [PERSON] належним чином не оформила свої спадкові права, тим самим втратила право на його спадкування за заповітом, а він є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , так як у встановлений законом термін звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. [PERSON] фактично є єдиним спадкоємцем, який спадщину після смерті [PERSON] прийняв і будучи її племінником, має право оформити свої спадкові права на спірну частку житлового будинку в порядку спадкування за законом. За правилом ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач знав, що відповідач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що свідчить про те, що позивач був обізнаний про спадкоємця на спірне нерухоме майно. Доказів на підтвердження заволодіння чужою річчю і продовження відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років [PERSON] , суду не надав. Вирішуючи вказаний спір, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, та відсутність правових підстав для задоволення позову. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що він є добросовісним набувачем спірного житлового приміщення, який відкрито і безперервно користувався майном, що є підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed