Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти до 28 жовтня 2014 року, від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Ухвалою суду 14 травня 2018 року скасоване заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду та справу призначено у підготовче засідання у загальному провадженні. 17 грудня 2018 року відповідачем подано відзив на позов у якому останній не визнає позовних вимог посилаючись на те, що між сторонами виникли не відносини позики а відносини купівлі - продажу автомобілів, що підтверджується розпискою. Ухвалою суду 17 грудня 2018 року закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 31 січня 2019 року. 25 січня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив. У судове засідання представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач та представник у судове засідання з`явилися, відповідач визнав факт отримання коштів у розмірі 47500 дол. США проте, для придбання автомобілів а не з метою позики. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 07 жовтня 2014 року укладено договір позики грошових коштів у розмірі 47500 дол. США., з зазначенням строку їх повернення до 28 жовтня 2014 року. Зобов`язання відповідач у строк не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості за договором позики, що еквівалентний 47500 дол. США підлягає до стягнення. Крім цього, виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення 3% річних та процентів за користування позикою. Суд вважає, що представлений розрахунок представником позивача 3% річних та процентів за період з 28 жовтня 2014 року по 07 червня 2017 року є правильним тому позивач має право на стягнення суми боргу - 47500 дол.США, 3% річних - 4102,8 дол. США, проценти за користування позикою у розмірі - 26370,05 дол. США., всього на стягнення- 77972,85 дол.США тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача так, як останній є інвалідом 2-ї групи та звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved