Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 7 512,4 гривень невиплаченої заробітної плати та 9 914,4 гривень середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з вересня 2013 року по червень 2014 року. Позов мотивує тим, що 2 вересня 2013 року був звільнений з посади керівника відділу менеджерів з ТЕП у ТОВ «АсМАП Логістика» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення йому не виплатили заборговану заробітну плату. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір його заборгованості. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснення надав аналогічним викладеним в ньому, просить його задовольнити. Представник відповідача в судові засідання 12 серпня 2014 року та 2 вересня 2014 року не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце проведення таких, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у його відсутності та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. З копії трудової книжки позивача вбачається, що останній 2 вересня 2013 року був звільнений з посади керівника відділу менеджерів з ТЕП на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7). З листа територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 11 грудня 2013 року № 02-5744/07 вбачається, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі при звільненні становив 7 512,4 гривень та його заробітна плата становила 1 200 гривень (а.с. 22, 23). Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вище перелічені статті КЗпП України, у зв'язку з чим позивачу не виплачено всі суми, що належать йому від відповідача в день звільнення. Пункт 2 порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У відповідності до п. 31 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. З наказу № 264 від 24 грудня 2013 року вбачається, що позивач з 24 грудня 2013 року працює менеджером транспортно-експедитирської діяльності в товаристві з обмеженою відповідальністю «Овертранс» з посадовим окладом 1 250 гривень. Оскільки позивач з 24 грудня 2013 року влаштувався на нове місце праці, де його заробітна плата була вищою ніж за попереднім місцем праці, а тому відсутні підстави стягувати з відповідача середню заробітну плату за невчасний розрахунок при звільненні з 24 грудня 2014 року. Відповідно до листа міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року № 9050/0/14-12/13 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік кількість робочих днів в вересні 2013 року становить 21, в жовтні 2013 року - 23, в листопаді 2013 року - 21, в грудні 2013 року - 22. Таким чином, суд вважає, що проведений позивачем розрахунок середнього заробітку від 2 вересня 2014 року за час затримки виплати заборгованої заробітної плати при звільненні проведений у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9. Заперечень з боку відповідача до вказаного розрахунку не було. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 7 512,4 гривень - заборгованості по заробітній платі, 3 888 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 11 400,4 гривні. При цьому у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачені останнім судові витрати у справі, що складаються з 243,6 гривень судового збору.

Outcome: partial