Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 14580 грн. 05 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами № ЛВ-20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року, № ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, а також 2361 грн. 50 коп. судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять. Свої вимоги мотивує тим, що 01 квітня 2010 року Галицьким районним судом м. Львова винесено рішення, яким вирішено стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь 1445 грн. суми депозитного вкладу, 80 грн. 20 коп. інфляційних втрат за час прострочення, 20 грн. 66 коп. 3% річних від простроченої суми, 14 грн. 80 коп. понесених судових витрат, що в сумі становить 1650 грн. 66 коп. 02 листопада 2010 року рішення суду набрало законної сили, 30 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-1474/10, який позивачем скеровано на виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. На даний час у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 за вказаним виконавчим листом та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання рішення суду. Вважає, що оскільки рішення суду не виконано та заборгованості не погашено, відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договорів про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок, за період із 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року підлягає нарахуванню пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в вищевказаному розмірі. Судові витрати у розмірі 2361 грн. 50 коп. мотивував тим, що він впродовж місяця був вимушений самостійно вивчати нормативно-правові акти, аналізувати судову практику, отримувати консультації фахівців в галузі права телефоном і в соціальних мережах, ознайомлюватися з правовою літературою. Крім того, він був змушений здійснювати поїздки у м. Львів для друку позовної заяви та копіювання додатків. Сумарно він витратив на це 15 днів. Вважає, що у зв`язку з цим він має право на отримання компенсації за відрив від звичних занять, який становить 2361 грн. 50 коп. та розрахований шляхом множення 15 днів, які він витратив на вищезгадані заняття, на розмір мінімальної одноденної заробітної плати, яка обрахована діленням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у сумі 4723 грн. на 30 днів. Враховуючи наведене, просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 06 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 11 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 23 грудня 2020 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. При цьому ухвалою від 06 жовтня 2020 року, яку відповідач отримав 29 жовтня 2020 року, йому встановлено п`ятнадцятиденний строку з дня отримання такої, для подання до суду відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Представник відповідача у своєму відзиві не наводить жодних поважних підстав, які стали причиною подання відзиву на позовну заяву поза процесуальним строком, встановленим судом. Відтак, суд приходить до висновку, що відзив на позовну заяву поданий з пропущенням процесуального строку, а тому такий слід залишити без розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак 22 грудня 2020 року подав заяву, у якій просив відкласти розгляд справи у зв`язку з його зайнятість в судовому засіданні по справі № 1522/6783/12, яке відбудеться 23 грудня 2020 року. З цього приводу суд зазначає, що не вбачає підстав для відкладення судового розгляду, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення по даній справі. Крім того, як стверджується судовою повісткою від 24 червня 2020 року, судове засідання, у якому бере участь [PERSON] призначено на 10 год. 00 хв. 23 грудня 2020 року. З ухвали Одеського апеляційного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 1522/6783/12 вбачається, що згадане судове засідання проводиться в режимі відеоконференції з Львівським апеляційним судом, у який має прибути [PERSON] для участі у ньому. Вказана інформація отримана з Єдиного державного реєстру судових рішень. Вказані обставини свідчать про те, що у [PERSON] є достатньо часу для прибуття у приміщення Пустомитівського районного суду Львівської області для участі у судовому засіданні, яке призначено на 23 грудня 2020 року о 12 год. 15 хв. Відповідач та його представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за відсутності сторони відповідача або про відкладення судового розгляду не подали. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі\~ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між позивачем та КС «Перше кредитне товариство» сторонами 14 липня 2008 року укладено договір № ЛВ -20/0027/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. 19 вересня 2008 року укладений договір №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) в розмірі 100 гривень строком на 12 місяців, строком повернення до 19 вересня 2009 року зі сплатою 21% річних за користування коштами. 23 березня 2009 року між позивачем та КС «Перше кредитне товариство» був укладений додатковий договір №1 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року розмірі 6700 грн. строком на 12 місяців, з терміном повернення - 14 липня 2008 року зі сплатою 20% річних за користування коштами. 21 липня 2009 року між позивачем та КС «Перше кредитне товариство» був укладений додатковий договір № 1 до договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) № ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року у зв`язку з поповненням внеску членом КС [PERSON] на суму 6900 грн. Дію договору було продовжено на тих же умовах до 19 вересня 2009 року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2010 року задоволено частково позов [PERSON] до КС «Перше кредитне товариство» про стягнення суми депозитних вкладів, відсотків та моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1445 грн. суми депозитного вкладу, 80 грн. 20 коп. інфляційних втрат за час прострочення, 20 грн. 66 коп. 3% річних від простроченої суми, 14 грн. 40 коп. понесених судових витрат, що в сумі становить 1650 грн. 66 коп. 02 листопада 2010 року вказане рішення суду набрало законної сили. 30 листопада 2010 року видано виконавчий лист № 2-1474/10, який скеровано для виконання до відділу ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі. У Другому Приморському відділі ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 57669494 з його виконання та тривають виконавчі дії. 31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі № 7/17-2087-2011 про визнання кредитної спілки Перша кредитне товариство банкрутом. 05 травня 2013 року судом затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки. 05 квітня 2016 року Господарським судом винесено ухвалу про припинення провадження у справі та затверджено мирову угоду з кредиторами - вкладниками, згідно умов якого сплата заборгованості відстрочується на один рік від моменту затвердження мирової угоди та сплачується після закінчення цього строку. До Господарського суду Одеської області Кефор Б.Б. не заявляв вимоги про визнання його конкурсним кредитором. Так, судом встановлено, що зобов`язання КС «Перше кредитне товариство» перед позивачем, які виникли на підставі наявних у справі договорів є такими, що припинилися в силу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02 жовтня 2012 року), а саме вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає (ч. 2 ст. 14). Крім того, ухвалою Господарського суду Одеської області від 31 травня 2011 року порушено провадження у справі № 7/17-2087-2011 про визнання КС «Перше кредитне товариство» банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС «Перше кредитне товариство» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора до боржника КС «Перше кредитне товариство», про визнання банкрутом, та припинено провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство». Зазначена ухвала є чинною дотепер. Пунктом 8 вказаної ухвали від 05 квітня 2016 року передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон № 2343-XII від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» було опубліковано в газеті Урядовий кур`єр від 12 липня 2011 року № 124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року. Таким чином, відповідно до Закону № 2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «Перше кредитне товариство» протягом всього часу розгляду справи № 7/17-2008-2011 вимоги осіб до КС «Перше кредитне товариство», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство», а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті Урядовий кур`єр ) є погашеними. Вимоги позивача у справі виникли на підставі наданих ним договорів, строк виконання яких настав в 2008 та 2009 роках, тобто до дати порушення справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство», а саме до 31 травня 2011 року, отже позивач є конкурсним кредитором, який не заявив свої вимоги в межах справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство», та ці вимоги є погашеними в силу наведених вище приписів Закону № 2343-XII від 14 травня 1992 року. Наведені вище факти наводяться у постанові Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі № 522/817/18, в якій брали участь зокрема й учасники справи, що розглядається судом зараз. Зазначені обставини встановлені судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, а також встановлені рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 грудня 2020 року у справі № 450/3352/20. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на це, суд приходить до висновку, що зобов`язання яке припинилося, не може бути порушено, а отже будь-які штрафні (фінансові) санкції до КС «Перше кредитне товариство» як боржника у зобов`язанні, що припинилося в силу приписів Закону № 2343-XII від 14 травня 1992 року, не можуть бути застосовані. Крім того, за договорами № ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 pоку, № ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року, укладеними між КС «Перше кредитне товариство» та [PERSON] не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів. Встановлено, що КС «Перше кредитне товариство» є фінансовою, а не банківською установою. Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансової послуги. Позивач подав розрахунок пені на підставі облікової ставки НБ України, однак не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належність розрахунку та стягнення пені за період з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року 14580 грн. 05 коп., згідно облікової ставки НБ України із застосуванням пені, а також, що облікова ставка НБ України стосується фінансової установи, якою є КС «Перше кредитне товариство». Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, на які покликався позивач, як на мотиви своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під часу судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обґрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження.

Outcome: dismissed