Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог (з урахуванням уточнень) зазначив, що 09 лютого 2018 року об 11.20 год. у м. Херсоні на Миколаївському шосе, 72, сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON] , керуючи автомобілем Mercedes Benz, н/з [NUMBER] , належним Комунальній організації Чаплинська районна лікарня, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ Lanos, н/з [NUMBER] , належним [PERSON] , під керуванням останнього, який рухався в попутному напрямку. Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходиться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали - спричинення автомобілям механічних пошкоджень. За що постановою Чаплинського районного суду Херсонської області від 16.03.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу. Рішення набрало законної сили, не оскаржено. У зв`язку із тим, що протиправними діями [PERSON] транспортному засобу, який належить [PERSON] , завдано шкоду, згідно з висновком автотоварознавчого дослідження в загальному розмірі 41 554,37 грн. та позивачем понесені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1 000,00 грн. Оскільки цивільна відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», позивач звернувся до страховика із заявою про страхову виплату, проте Відповідач 1 так і не здійснив виплату страхового відшкодування позивачу та не повідомив його про причини затримки у виплаті, просить стягнути страхове відшкодування в сумі 28 297,10 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 4 049,30 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 341,89 грн., інфляційні нарахування на суму боргу 820,61 грн. Ураховуючи, що автомобіль позивача був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] , на час ДТП перебував у трудових (службових) відносинах з Комунальною організацією Чаплинська районна лікарня, в його діях встановлена вина у ДТП, тому завдана позивачу шкода пошкодженням автомобіля підлягає відшкодуванню Відповідачем Комунальної організації Чаплинська районна лікарня, як власником автомобіля, яким керував [PERSON] , стягнувши втрату товарної вартості в сумі 7 597,85 грн. та витрати на послуги експерта 1000,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.09.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено підготовче засідання, визначено строк для подачі відзиву відповідачам, строк для відповіді на відзив позивача, роз`яснено права. Відповідач 1 ПрАТ «Київський страховий дім» належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не скористався правом подання відзиву на позов, причини неявки суду, не повідомив. 05.10.2018 року представником Відповідача 2 Чаплинської районної лікарні до суду надано відзив на позовну заяву. 12.10.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 15.11.2018 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог та до суду надано представником Відповідача 2 Чаплинської районної лікарні заяву про визнання позовних вимог. Ухвалою від 05.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою судового засідання від 05.06.2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, ураховуючи повідомлення про реорганізацію Відповідача 2 замінено Відповідача 2 Чаплинська районна лікарня на правонаступника комунальне некомерційне підприємство «Чаплинська районна лікарня» Чаплинської районної ради Херсонської області. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням уточнень, просив задовольнити. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що Відповідача 1 та третю особу було належним чином повідомлено про розгляд справи, останні не повідомили про причини своєї неявки, що унеможливлює визнати їх поважними, а також беручи до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з вересня 2018 року, суддя дійшов до висновку про можливість розглянути дану справу за їх відсутності. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч.1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4. ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Чаплинського районного суду Херсонської області від 16 березня 2018 року встановлено, що [PERSON] , 09 лютого 2018 року о 11:20 год., у м. Херсоні на Миколаївському шосе, 72, керуючи автомобілем Mercedes Benz, н/з [NUMBER] , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з т/з ЗАЗ LANOS, н/з [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] , порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України. Відповідач вказаною постановою визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за що притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 02.10.2013 року, виданого МРЕВ ДАІ м.Херсон, власником автомобіля ЗАЗ LANOS, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , 2013 р.в., являється [PERSON] В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, належний позивачу транспортний засіб марки ЗАЗ LANOS, державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як передбачено ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом з тим, згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Судом встановлено, що власником транспортного засобу Mercedes Benz, державний номер [NUMBER] є юридична особа Комунальна організація Чаплинська районна лікарня. Водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з Відповідачем Чаплинська районна лікарня та під час ДТП виконував свої трудові обов`язки. Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди [PERSON] на момент ДТП застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», що підтверджується Договором обов`язкового страхування АМ/2921580 від 30.01.2018 р. Страхова компанія ПрАТ «Київський страховий дім» не ліквідована. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (стаття 8 Закону України «Про страхування»). Відповідно до п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розмір збитків. Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Відповідно до п.33.3 ст.33 цього Закону, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому ж стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Позивачем 13.02.2018 року за вимогою ПрАТ «Київський страховий дім» представлено пошкоджений автомобіль для визначення розміру збитків призначеному страховиком експерту ДП «Експерт-Сервіс Авто» у м. Херсоні Соценку В.Г. , яким проведено оцінку. У подальшому, на підтвердження розміру заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, позивач, також, звернувся 27.08.2018 р. до ДП «Експерт-Сервіс Авто» у м.Херсоні, сплативши за послуги експерта 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 84 від 03.09.2018 р. та отримав Звіт про оцінку № 256 від 04.09.2018 р. Позивачем подано 29.03.2018 р. заяву про страхове відшкодування до Відповідача 1 ПрАТ «Київський страховий дім». Проте, свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування Відповідач 1 у передбачені строки не виконав. Згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до Звіту ДП «Експерт-Сервіс Авто» № 256 від 04.09.2018 р. про оцінку вартості (розміру) збитків, причинених пошкодженням транспортного засобу ЗАЗ LANOS, визначено вартість вартість матеріального збитку 41 554,37 грн., з них: вартість відновлювального ремонту 33 956,52 грн., з урахуванням ПДВ 20%, втрата товарної вартості 7 597,85 грн., коефіцієнт фізичного зносу прийнято «0». Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 вищевказаної Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом вищевказаних положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Суд вважає, що наданий позивачем Звіт з визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу, не суперечить дійсним обставинам справи, містить конкретні, чіткі дані щодо предмета доказування в частині, що стосується визначення вартості майнової шкоди, заподіяної позивачу в результаті пошкодження його автомобіля та може бути належним та допустимим доказом у справі. Зазначена сума матеріальної шкоди не була спростована Відповідачем 2 будь-якими належними та допустимими доказами. При цьому, судом також враховано, що Відповідачу 2 Чаплинська районна лікарня та третій особі під час проведення підготовчого судового засідання було роз`яснено право на проведення судової авто-товарознавчої експертизи, однак від її проведення сторони відмовилися. Враховуючи, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу, а втрата товарної вартості автомобіля є складовою загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку ст.1188 ЦК України, з метою дотримання принципу повного відшкодування шкоди позивачу як власнику транспортного засобу, який зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, з вини працівника Відповідача 2, як наслідок, призвело до втрати величини товарної вартості зазначеного автомобіля, з Відповідача 2 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 7 597,85 грн. При визначенні розміру заподіяної шкоди суд бере до уваги звіт Звіт ДП «Експерт-Сервіс Авто» № 256 від 04.09.2018 р., відповідно до якого вартість матеріальної шкоди, спричиненої легковому автомобілю марки ЗАЗ LANOS, н/з [NUMBER] , в цінах станом на час пошкодження та настання дорожньо-транспортної пригоди, становить 41554,37 грн., і приходить висновку що зі страховика належить стягнути матеріальну шкоду в рахунок страхового відшкодування із відрахуванням втрати товарної вартості - 7 597,85 грн., в сумі 33 956,52 грн., з урахуванням ПДВ 20%. Проте, позивачем не надано суду доказів проведення ремонту автомобіля в умовах СТО, який є платником Податку на додану вартість (сума ПДВ складає 20%). Позивачем подано заяву про зменшення первісних позовних вимог з урахуванням зменшення суми страхового відшкодування з 33 956,52 грн. до 28 297,10 грн. (33 956,52 грн.- 5659,42 грн. (сума ПДВ). Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування пені за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 4 049,30 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 341,89 грн., інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 820,61 грн. Пунктом 36.5 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредиту має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В даному випадку, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої ст.625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16. Тобто, з Відповідача 2, на підставі положень ст.625 ЦК України підлягає стягненню пеня за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 4 049,30 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 341,89 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 820,61 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Щодо розподілу судових витрат суд приходить наступного висновку. Згідно з частинами першою та другою ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог - в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved