Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що [PERSON] народила [INFO] хлопчика в Миколаївському пологовому будинку №2. Проте 27.01.2020 року покинула його в пологового будинку, про що складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку. Дитині, яка залишилась без батьківського піклування присвоєно прізвище - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , по батькові - [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] записані згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідач до служби у справах дітей щодо повернення дитини та її реєстрації не зверталася, жодного разу не провідала дитину, долею хлопчика не цікавилася, не турбувалася про його стан здоров`я та не надавала допомоги на його утримання, що свідчить про свідоме ухилення від своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на ст.ст.164, 166 Сімейного кодексу України, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини - [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 02.09.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 12.10.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядається без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 8 і 9 статі 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, визначила принципове положення, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 29 січня 2020 року, [PERSON] покинула новонароджену дитину в пологовому будинку. Згідно розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації від 03 березня 2020 р. №76 «Про реєстрацію народження дитини» дитині, яка залишилась без батьківського піклування присвоєно прізвище - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , по батькові - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 12 березня 2020 року Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька за №00025931278, сформований 12.03.2020 року. Відповідно до розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 17 березня 2020 року №94 «Про надання статусу малолітньому [PERSON] », хлопчику надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації від 17 червня 2020 року №147 «Про влаштування малолітнього [PERSON] до комунального некомерційного закладу «Херсонський обласний Будинок дитини» Херсонської обласної ради» [PERSON] влаштовано до зазначеного закладу. Відповідно до розпорядженням голови Генічеської районної державної адміністрації від 30 липня 2020 року №282 «Про призначення опіки над дитиною, позбавленого батьківського піклування» [PERSON] призначено опікуна - [PERSON] , [INFO] . Також, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , має вади здоров`я, отже потребує особливої уваги, вказане підтверджується медичним висновком КНП «Миколаївської міської ради «Міська дитяча лікарня №2». Відповідно до довідки Служби у справах дітей Миколаївської міської ради від 17.06.2020 року за №226/25.01-16, після залишення матір`ю - [PERSON] дитини - [PERSON] у лікарняному закладі 27.01.2020 року, вона жодного разу не відвідувала сина та не зверталася до служби у справах дітей адміністрацій районів Миколаївської міської ради, щодо повернення його на виховання в свою родину або тимчасового влаштування немовляти до державного закладу для отримання можливості прийняття участі у його вихованні. Крім того, з довідки наданої Станіславською сільською радою Білозерського району Херсонської області від 14.07.2020 року за №805, [PERSON] за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , не проживає з 2004 року, та місцезнаходження її невідоме. За час проживання на території Широкобалківської сільської ради Білозерського району Херсонської області, відповідачка в цілому зарекомендувала себе негативно, часто вживала алкогольні напої, не працювала, вела аморальний спосіб життя, вихованням своїх малолітніх дітей не займалася, внаслідок чого була позбавлена батьківських прав по відношенню до чотирьох своїх дітей. Вказане підтверджується довідкою наданою Станіславською сільською радою Білозерського району Херсонської області від 14.07.2020 року за №806 та копіями рішень Білозерського районного суду Херсонської області від 19.08.2010 року та 22.09.2011 року. Згідно висновку Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, затвердженого рішенням комісії з питань захисту прав дитини №46 від 23.07.2020 року, [PERSON] не виконує обов`язків щодо виховання дитини, свідомо нехтує ними та самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року вбачається, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи викладене, суд вважає вимогу позивача про позбавлення батьківських прав обґрунтованою, оскільки відповідач повністю самоусунулася та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] , не утримує його, не спілкується з ним, не проявляє батьківської турботи, уваги та жодного інтересу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.82 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] та стягнення з неї аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв`язку з чим з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у розмірі 1681 грн. 60 коп., оскільки позивач є юридичною особою та звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved