Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 03.07.2019 року наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №3656/ВК від 03.07.2019 року його, [PERSON] , було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконання власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заборгованість із заробітної плати в розмірі 30618,81 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 30618,81 грн., 2449,52 грн. компенсації втрати частини заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 217,66 грн. Ухвалою суду від 11.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, надав письмовий відзив на позовну заяву, де зазначив про заперечення проти заявлених вимог [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 146702,84 грн., оскільки позивачем невірно зроблено розрахунок (кількість днів затримки розрахунку становить 461 роб.днів). Додатково зауважено про необхідність зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, так як сума середнього заробітку, яка може бути стягнута за рішенням суду, становить 100341,26 грн., в той час невиплачена заборгованість із заробітної плати складає лише 30618,81 грн. Задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі покладе на роботодавця надмірний майновий тягар та унеможливить виконання ним своїх зобов`язань з виплати заробітної плати перед іншими працівниками. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.07.2011 року по 03.07.2019 року перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). Наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №3656/ВК від 03.07.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконання власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.5). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 26.04.2021 року становила 30618 грн. 81 коп., що підтверджується довідкою Товариства №16-07/325 від 26.04.2021 року (а.с.6), сума заборгованості не була виплачена до цього часу. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Будь-яких доводів та аргументів на спростування відомостей, зазначених в копії розрахункового листка, альтернативної довідки про розмір заборгованості перед працівником або документу, що підтверджує проведення повного розрахунку, відповідачем надано не було. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків) в розмірі 30618 грн. 81 коп. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Таким чином, виходячи з розрахунку, наданого позивачем, який жодним чином не спростований представником відповідача, розмір компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, відповідно до індексів інфляції у період невиплати доходу за жовтень, листопад 2020 року, січень, лютий, березень та квітень 2021 року, в сумі складає 2449,52 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з Довідки АТ «Сумське НВО» 16-07/325 від 26.04.2021 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 217,66 грн. Таким чином, оскільки, станом на 11.06.2021 року, належні до виплати [PERSON] , грошові суми, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, фактично виплачені не були, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 106000 грн. 42 коп., за період з 04.07.2019 року по 11.06.2021 року, що складає 487 робочих днів, при середньоденній заробітній платі позивача 217,66 грн. (487 роб.дн. х 217,66 грн. = 106000,42 грн.). Разом з тим, суд приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові по справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019 року, де зазначено про можливість зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, з урахуванням принципів справедливості та співмірності. Так, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав (не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах), і інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З матеріалів справи вбачається, що розмір невиплаченої [PERSON] заробітної плати складає 30618,81 грн., разом з тим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 106000,42 грн., що, на думку суду, є неспівмірним, несправедливим і таким, що покладе на відповідача надмірний майновий тягар та може унеможливити виконання роботодавцем певних грошових зобов`язань перед іншими працівниками. Крім того, суд зауважує, що [PERSON] звернулася до суду за захистом порушених прав 07.05.2021 року, тобто майже через два роки після звільнення з роботи, яке мало місце 03.07.2019 року; будь-яких доводів на підтвердження існування обставин, які стали причиною тривалості такого періоду, суду надано не було. За таких обставин, зважаючи на очевидну непропорційність встановлених сум середнього заробітку розміру невиплаченої працівнику заборгованості із заробітної плати, беручи до уваги майновий стан сторін по справі, тривалий час невиплати заборгованості, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає доцільним визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача в сумі 53000,21 грн. (50% встановленого розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial