Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом, мотивуючи його тим, що заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.07.2014 року по справі № 718/898/14-ц з [PERSON] на його користь стягнуто 4500\~євро,\~що еквівалентно\~72\~270\~ гривень\~на повернення\~коштів за\~договором позики\~та 718,28 гривень на відшкодування понесених по справі витрат. Постановою старшого державного виконавця Кіцманського РВ ДВС від 25.12.2019 року серії ВП № 49667601 закінчено виконавче провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», яке було відкрито відповідно до виконавчого листа №718/898/14-ц. Враховуючи, що відповідач протягом довгого часу не повертав позичені кошти просить стягнути з [PERSON] на його користь 17 315 грн 10 коп. пені за несвоєчасне виконання основного зобов`язання, 17\~315 грн 10 коп. 3% річних від простроченої суми та 116\~963 грн 15 коп. інфляційні втрати за період з 01.01.2012 року по 25.12.2019 року. 29.09.2021 представник відповідача подав заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Розпискою від 30.10.2011 року, яка надавалася відповідачем на підтвердження отримання ним у позивача коштів підтверджується, що позика надавалася у валюті Євро. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, тому вимога щодо сплати інфляційних втрат є безпідставною. Крім того, з розписки не випливає, що сторони погодили відповідальність у виді пені за прострочення виконання зобов`язання. Пеня обчислюється від суми простроченого платежу, проте позивачем не надано обґрунтованого розрахунку пені, в якому було б вирахувано платежі та залишок заборгованості на певну дату, що виключає можливість стягнення її з [PERSON] . Також [PERSON] не зазначив облікової ставки НБУ, що діяла в періоди, за які нараховується пеня. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України три відсотки вічних нараховуються на прострочену суму, про що позивачем надано розрахунок, який проведено без врахування вимог зазначеної статті. Також просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності до позовних вимог про стягнення з нього пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки позивач в позовній заяві вираховує збитки з 01.01.2012 року (кінцева дата повернення боргу) по 25.12.2019 року (дата винесення постанови про закінчення виконавчого провадження), тобто поза межами загальної (три роки ст. 257 ЦК України) та спеціальної ( один рік ст.258 ЦК України) позовної давності. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Биндю В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з мотивів, які наведені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.07.2014 року по справі № 718/898/14-ц стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 4500\~євро,\~що еквівалентно\~72\~270 гривень\~на повернення\~коштів за\~договором позики\~та 718,28 гривень у відшкодування понесених по справі витрат. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Кіцманського РУЮ від 16.12.2015 року серії ВП № 49667601 відкрито виконавче провадження відповідно до виконавчого листа № 718/898/14-ц, виданого Кіцманським районним судом Чернівецької області 01.12.2014 року. Постановою старшого\~державного виконавця\~Кіцманського РВ\~ДВС від\~25.12.2019\~року серії\~ВП №\~49667601\~закінчено виконавче\~провадження відповідно\~до п.9\~ч.1\~ст.39\~ЗУ «Про\~виконавче провадження», фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) висловлена позиція про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 25.12.2019 року. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених\~ст. 625 ЦК\~України, за увесь час прострочення. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Так, ст. 257 ЦК України встановлений трирічний строк позовної давності, який застосовується до всіх правовідносин, за винятком тих, для яких законом встановлені інші, більш короткі або більш тривалі строки. Статтею 258 ЦК України визначено перелік вимог до яких,\~зокрема, застосовується\~позовна давність в один рік. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених\~ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у\~ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~ст.625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі\~ [PERSON] звернувся з позовом 14.07.2021 року, тому підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних за період з\~14.07.2018 року по 25.12.2019 року, а саме за три роки, які передували зверненню до суду та до 25.12.2019р. дати фактичного виконання зобов`язання. Розмір інфляційних втрат розраховується за формулою: (Сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% - (сума боргу), та становить відповідно 6\~826,73 гривні. Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: (сума боргу) х (3 %) / 365 днів /100 % х (кількість днів прострочення) та становить відповідно 3 142 гривні. Згідно з пунктом першим частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Таким чином, можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується, тому в задоволенні вимог щодо стягнення пені слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. На підставі наведеного та

Outcome: approved