Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, вимагаючи стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 14 404 гривні 89 копійок за кредитним договором № б/н від 16.01.2006 року, яка включає 13242,75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 662 грн. 14 коп. - процентна складова. Позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.01.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказав, що відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач стверджує, що Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі і надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. Позивач зазначив, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору. Позивач вказав, що 2 січня 2008 року судом було винесено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 4219 грн. 33 коп., тому в новому розрахунку заборгованості від 29.12.2013 року вже врахована сума стягнення по даному судовому наказу, тому, вимагає стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість по кредиту станом на 29.12.2013 року в сумі 14404,89 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримала пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Представник відповідача не визнала позов, посилаючись на те, що кредит за договором від 16.01.2006 року повністю погашений. Відповідач не пам'ятає, чи підписувала договір, адже пройшло майже 8 років. Кредитну заборгованість стягнуто з неї наказом суду від 2.01.2008 року в сумі 4219 грн.33 коп., яка включає тіло кредиту та відсотки за користування кредитом. На протязі 7 років банк жодного разу не звертався з претензіями щодо непогашеного кредиту. В розрахунку банк не вказує, що по вказаній платіжній картці ще отримувалась якась сума. Представник вказала, що відповідно до пункту 9.4 Умов зазначено, що непогашення клієнтом платіжного ліміту протягом 6 місяців картка закривається, тобто з 16 липня 2006 року картка була закрита. Не зважаючи на те, що судовий наказ видано в січні 2008 року, розрахунок позивача починається з поточної заборгованості 5 грудня 2007 року. Відповідач вважає, що суд зобов'язаний застосувати позовну давність в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 січня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом встановлення відповідачеві [PERSON] кредитного ліміту в сумі 3000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією заяви відповідача, між тим на Умовах і Правилах надання банківських послуг, які долучені до заяви про встановлення кредитного ліміту, відсутній підпис відповідача [PERSON], який підтверджує згоду позичальника на прийняття даних Умов і Правил (а.с. 5-9). 2 січня 2008 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ по справі № 2-н-1/2008, яким з [PERSON] на користь ЗАТ Комерційний Банк «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 4219 гривень 33 копійки та судових витрат (а.с. 3). Правовідносини сторін урегульовано: ст. 526 ЦК України, відповідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; ст. 610 ЦК України, відповідно якої порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); ч. 1 ст. 1054 ЦК України, відповідно якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимагаючи стягнення з відповідача [PERSON] кредитної заборгованості станом на 29 грудня 2013 року в сумі 14404 гривні 89 копійок, яка включає 13242,75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 662 грн. 14 коп. - процентна складова, позивач посилається на розрахунок заборгованості (а.с. 4, 101-102) та виписки з рахунку, відомості в яких не визнала представник відповідача, мотивуючи тим, що кредитна заборгованість в повному обсязі стягнута за судовим наказом від 2 січня 2008 року. Вивчивши надані розрахунки, суд дійшов до висновку, що зазначені в цих розрахунках неможливо перевірити простими арифметичними діями. В розрахунках позивача не відображено факт стягнення з відповідача суми кредитної заборгованості за судовим наказом від 2.01.2008 року та обгрунтування заборгованості по відсоткам за кожним окремим місячним нарахуванням; з наданого розрахунку неможливо установити з яких міркувань та за який період позивач нарахував відповідачеві штрафи в сумі 500 гривень та 662 гривни 14 копійок, що в свою чергу позбавляє можливості перевірки заяви відповідача про застосування позовної давності. На вимогу суду позивач не надав суду такий розрахунок кредитної заборгованості, який давав би можливість перевірки його простими арифметичними діями. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, тому суд не вправі прийняти розрахунки позивача, як належний доказ у справі, в основу судового рішення про задоволення позову. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення пред'явленого позову.

Outcome: dismissed