Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості у сумі 59251 грн. 06 коп., з яких: 29625,53 грн. - основний борг; 29625,53 грн. - штрафні санкції; стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та [PERSON] укладено Договір позики від 14.11.2017, відповідно до якого він надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1100,00 доларів США, яку останній зобов`язався повернути у строк до 14.01.2018 року. На виконання умов Договору позики, він 20.11.2017 року надав [PERSON] в борг грошові кошти, про що останнім власноручно складено відповідну розписку про їх отримання. В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , 14.11.2017 року між ним та [PERSON] укладено Договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання зобов`язань [PERSON] по Договору позики від 14.11.2017 року. За договором поруки, поручитель відповідає перед позикодавцем субсидіарно відносно зобов`язань боржника. В порушення вказаних умов Договору позики та Договору поруки відповідачі борг не повернули. На адресу відповідачів направлено претензію про повернення суми боргу, проте, відповідачі до теперішнього часу борг так і не повернули. Ухвалою суду від 04.06.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 14 листопада 2017 року між [PERSON] (далі - позикодавець) та [PERSON] (далі позичальник) укладено Договір позики, відповідно до якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати позичальнику безпроцентну позику, а останній зобов`язується прийняти позику, використати та повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим договором строк. Відповідно до п. 2.1 Договору позики, сума позики за цим Договором становить суму в гривні еквіваленту 1100 доларів США. Кінцевий строк повернення позики позичальником позикодавцю становить 14 січня 2018 року (п. 3.1 Договору позики). В якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , 14.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] (далі - поручитель) укладено Договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання зобов`язань [PERSON] по Договору позики від 14.11.2017 року, з повернення позики у сумі в гривні еквівалентній 1100 доларів США у термін до 14 січня 2018 року. Відповідно до п. 2.1 Договору поруки, у разі порушення боржником обов`язків за Договором позики, поручитель відповідає перед позикодавцем субсидіарно відносно до боржника, тобто включно в тому разі, якщо боржник не задовольнить у повному обсязі або частково письмової вимоги позикодавця відповідно до п. 3.1 цього Договору. Розпискою від 20.11.2017 року [PERSON] засвідчив, що отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 1100 доларів США. 03 квітня 2019 року [PERSON] направлено на адресу відповідачів вимогу про повернення коштів в строк до 30.04.2019. Доказів отримання відповідачами зазначеної вимоги, позивачем не надано. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачі борг не повернули. Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 дійшов висновку, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями статі 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачем порушено умови договору позики та не виконано зобов`язань в повному обсязі за цим договором. Згідно із ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що договором позики встановлено строк повернення позики, то відповідачі зобов`язалися повернути позику станом на 14 січня 2018 року, однак відповідачі суму отриманих від позивача грошових коштів в повному обсязі не повернули. Позику отримано відповідачем [PERSON] в іноземній валюті. Суд вважає за необхідне зазначити, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить вимогам закону. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Тут і далі суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За офіційним курсом Національного банку України станом на 03 квітня 2019 року грошовий еквівалент 1100 доларів США складає 29667 грн. 00 коп., виходячи з курсу 26,97415800 грн. до 1 долара США. Проте, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку борг у сумі 29625,53 грн. з розрахунку 1 долар США - 26,9323 грн. Суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 29625,53 грн. Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Пунктами 5.1 та 5.2 Договору поруки, передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання. Порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня повного повернення боргу за Договором позики. Враховуючи, що позичальником порушене основне зобов`язання, та зважаючи на те, що вимога до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов`язання за договором пред`явлена в межах строку дії договору поруки, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача штрафних санкцій у сумі 29625,53 грн. суд приходить до наступного. Згідно п. 5.3 Договору позики від 14.11.2017, за порушення терміну повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочки. Відповідно до п. 4.1.2 Договору поруки, у випадку невиконання поручителем зобов`язання боржника за Договором позики протягом 3 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги позикодавця, зазначеної в п. 3.5 цього Договору, поручитель сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 1% відсоток за кожен календарний день прострочення. Сплата штрафу здійснюється в гривні. Сплата штрафу не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим Договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Зважаючи на невиконання відповідачами зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідачів заборгованість по кредиту, штраф за невиконання умов договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved