Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови № б/н від 16.10.2013 року, якою було накладено арешт на нерухоме майно, яке знаходиться в [ADDRESS] «з» та зобов'язати відділ ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області внести в реєстр інформацію про зняття майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року за позивачем було визнано право власності на 49/100 частин одноповерхової кам'яної нежитлової будівлі та споруд, яка складається із: мех.току та ЗАВ-40 VI, розташованого в [ADDRESS]. При зверненні до нотаріуса з метою оформити договір купівлі-продажу вищезазначеного майна, позивач отримав відмову, оскільки нотаріус повідомила що на майно накладено арешт. При зверненні до відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області позивачу співробітники повідомили, що у них відсутня база даних за 2013 рік та вони не можуть повідомити на підставі чого був накладений арешт та хто являється боржником. В зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування постанови та внесення відомостей про зняття майна з-під арешту. У судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав, просив суд зняти арешт з майна, належному позивачу, зазначив що при зверненні до нотаріуса позивач отримав усну відмову у вчиненні нотаріальних дій. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте надав заяву про слухання справи у його відсутність, свою позицію щодо предмету спору не зазначив, лише сказав в заяві, що постанови про накладення або звільнення майна з під арешту у відділі за 2013 рік відсутні. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року за позивачем було визнано право власності на 49/100 частин одноповерхової кам'яної нежитлової будівлі та споруд, яка складається із: мех.току та ЗАВ-40 VI, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується копією рішення. Відповідно до інформаційної довідки №69298781 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2016 року, яку надав позивач, об'єкт нерухомого майна, який розташований за адресою [ADDRESS] перебуває у праві власності [PERSON], яке зареєстровано 28.09.2016 року на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04.11.2014 року, відомості про державну реєстрацію іншого речового права відсутні, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні, що підтверджується копією витягу, доданого до матеріалів справи. Також суд наголошує на тій обставині, що позивачем до суду не було надано копії рішення сільської ради про перейменування [ADDRESS] Відповідно до інформаційної довідки №69505122 від 16.10.2016 року та №72403469 від 07.11.2016 року накладено арешт 16.10.2013 року на об'єкт нерухомого майна: будівлі та споруди розташовані за адресою : [ADDRESS] Частка власності 1/2.Обєкт розташований за адресою: [ADDRESS] копр. з., що підтверджується даними довідками, доданими до матеріалів справи. Як вбачається з відповіді відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області від 04.10.2016 року, у відділі ДВС в смт. Іванівка в проваджені старшого державного виконавця Ковальчук І.В. 16.10.2013 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на будівлі та споруди розташовані за адресою [ADDRESS] Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не встановлено наявність накладеного арешту та винесення постанови про накладення арешту на нерухоме майно, яке розташоване за адресою [ADDRESS] Щодо обставини відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо вищезазначеного нерухомого майна, то суд в судовому засіданні встановив, що до суду не було позивачем надано письмової відмови нотаріуса, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що отримав усну відмову нотаріуса, при цьому не заявляв клопотання про відкладення судового засідання для подання інших доказів по справі. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння (пункт 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року). Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та стаття 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з яким закон пов'язує можливість зняття арешту з майна, що належить власнику, або особі, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику, оскільки не було встановлено сам факт накладення арешту на спірне майно. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed