Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування завданих матеріальних збитків в розмірі 4500,00 грн., моральної шкоди в розмірі 7000,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України під час керування дорожнім велосипедом, на позивача був здійснений наїзд 04.12.2013 року близько 17 години 30 хвилин на вул. Рози Люксембург в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області у зв'язку з чим, позивачу було завдано тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров'я понад три тижні, з приводу яких позивач з 04.12.2013 року по 06.02.2014 року знаходилась на лікуванні. Перебуваючі на лікуванні ушкоджень, завданих з вини відповідача позивачем понесено витрати на лікування - придбання лікарських засобів, проїзд до обласного центру в медичні заклади. Крім того, внаслідок пригоди позивач переніс стрес, внаслідок отриманих ушкоджень та перебування на лікуванні порушено звичайні умови життя. У судове засідання позивач не з'явився, надала суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, обставини та вимоги, викладені у позовній заяві визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що у відповідності до вироку Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2014 року, [PERSON] 04.12.2013 близько 17 години 30 хвилин, в темний час доби, керуючи дорожнім велосипедом не обладнаним ліхтарем (фарою), в порушення вимог п.п. 6.2, 6.6 Правил дорожнього руху України та здійснюючи рух на неосвітленій ділянці дороги на вул. Рози Люксембург в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, напроти помешкання № 73 здійснив наїзд на пішоході [PERSON], [INFO], яка рухалася в попутному велосипедисту напрямку по правій стороні проїжджої частини. В результаті наїзду [PERSON] було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 20-2014 р. «Е» від 23.01.2014 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я понад 3 тижні. Відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України. Присуджено до стягнення з відповідача на користь КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» 4733 грн. 12 коп. в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування постраждалої [PERSON] /а.с. 4-5/. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 4 статті 61 ЦПК України встановлює, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, а суд, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Відповідно до п. 219 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» додаткові витрати потерпілих, підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 1195 ЦК. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну позивачам, має нести саме відповідач. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази, надані потерпілою на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням від дорожньо-транспортної пригоди (виписки з історії хвороби № 27306, № 63/56, № 2543 /а.с. 6, 7, 8/, довідками з хірургічного відділення КЗ «Покровська ЦРЛ «ДОР» /а.с. 10, 11/, квитанції за оплату лікарських засобів /а.с. 13, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 22, 23, 24/, квитанціями за проїзд до міста Дніпропетровська /а.с. 16,2 1, 24/) підтверджують, що позивачем понесені витрати на лікування (придбання лікарських засобів) та транспортні витрати на проїзд до медичних закладів в сумі 4579,15 грн. Таким чином, позивачем підтверджено той факт, що внаслідок дій відповідача йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 4549,15 грн., внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та з урахуванням розміру позовних вимог заявлених у позові в розмірі 4500,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в розмірі 4500,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п .9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а зокрема, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Оскільки вина відповідача у завданні шкоди доведена, моральна шкода підлягає стягненню з відповідача. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує тяжкість завданої позивачу душевної травми, характер і глибину душевних та фізичних страждань позивача, який перебував на лікуванні, не міг вести активний спосіб життя, не міг працювати, а також виходячи з вимог розумності і справедливості та з врахуванням матеріального становища сторін, суд вважає, що з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 7000 грн., яка на думку суду, буде адекватною нанесеній моральній шкоді. Одночасно судом враховується думка відповідача, який у своїй заяві наданій до суду не заперечував проти задоволення позову в цілому. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved