Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що 20 лютого 2008 року між АКБ «УкрсоцБанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрсоцБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №600/02.1-07-313, у відповідності до умов якого [PERSON] надано кредит, в сумі 32750,00 доларів США зі сплатою 08,88% річних, з кінцевим терміном погашення 20 лютого 2015 року, договір відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-314, згідно з яким позичальнику було надано кредит, в межах ліміту 8639,71 грн. зі сплатою 15,00% річних з кінцевим терміном погашення 20 лютого 2015 року, кредит надавався для здійснення страхових платежів. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними договорами між АКБ «УкрсоцБанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрсоцБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №600/02.1-09-074, згідно з яким остання взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитними договорами. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2013 року з відповідачів стягнуто за даним кредитним договором 222285,33 грн., однак заборгованість по даному рішенню суду не погашена досі, а тому станом на 24 червня 2016 року заборгованість становить 303974,73 грн. Просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором №600/02.1-07-313 від 20 лютого 2008 року та №600/02.1-07-314 від 20 лютого 2008 року, в сумі 303974,73 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник відповідачів у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що рішенням суду вже стягнуто заборгованість по даному кредитному договору у повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що між АКБ «УкрсоцБанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 20 лютого 2008 року укладено договір №600/02.1-07-313, у відповідності до умов якого [PERSON] надано кредит, в сумі 32750,00 доларів США зі сплатою 08,88 відсотків річних, з кінцевим терміном погашення 20 лютого 2015 року, договір відновлювальної кредитної лінії №600/02.1-07-314, згідно з яким позичальнику було надано кредит, в межах ліміту 8639,71 грн. зі сплатою 15,00% річних з кінцевим терміном погашення 20 лютого 2015 року, кредит надавався для здійснення страхових платежів. Відповідно до договору поруки №600/02.1-09-074 від 20 лютого 2008 року, укладеного між АКБ «УкрсоцБанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрсоцБанк» та [PERSON] , укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитними договорами. /а.с.43-43зв./0/ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконав умови кредитного договору №600/02.1-07-313 від 20 лютого 2008 року та №600/02.1-07-314 від 20 лютого 2008 року щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15 лютого 2013 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 222285,33 грн. заборгованості за вказаними кредитними договорами. У відповідності до розрахунків боргу за кредитним договором №600/02.1-07-313 від 20 лютого 2008 року та №600/02.1-07-314 від 20 лютого 2008 року заборгованість за договором №600/02.1-07-313 від 20 лютого 2008 року становить: 8099,92 доларів США, що становить 201549,73 грн. - відсотки, 3836,22 доларів США, що становить 95456,39 грн. - пеня; за договором №600/02.1-07-314 від 20 лютого 2008 року: 4403,24 грн. - відсотки, 2085,42 грн. - пеня. Згідно з рішенням КС України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, згідно якої у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК Україникредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що заборгованість відповідача [PERSON] у розмірі 15877,37 грн., яка складається з 3292,36 грн. - відсотків за користування кредитом, 12585,01 грн. - пені, що перевищує у кілька разів основну суму кредиту не може вважатись розумною, справедливою, добросовісною та пропорційною. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Окрім цього, суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦП України враховує висновки ВС України, викладені, зокрема у постанові №6-100цс14 від 03 березня 2014 року, згідно яких виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №600/02.1-07-313 від 20 лютого 2008 року та №600/02.1-07-314 від 20 лютого 2008 року, позивачем нараховувались відсотки за договором №600/02.1-07-313 від 20 лютого 2008 року з 20 лютого 2015 року по 23 червня 2016 року, за договором №600/02.1-07-314 від 20 лютого 2008 року з 15 лютого 2015 року по 23 червня 2016 року, хоча 20 лютого 2015 року сплив строк кредитування, пеня за договором №600/02.1-07-313 від 20 лютого 2008 року нараховувалась позивачем з 23 червня 2015 року по 27 серпня 2015 року, за договором №600/02.1-07-314 від 20 лютого 2008 року з 23 червня 2015 року по 23 червня 2016 року, однак позов подано до суду лише 02 серпня 2016 року, хоча пеня підлягала стягненню тільки в межах одного року до дня пред`явлення позову, згідно а відтак такі позовні вимоги є необґрунтованими та не справедливими. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що представником позивача не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних, допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, які не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed