Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 3503,29 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 грудня 2013 року по 13 травня 2014 року, а також моральну шкоду у сумі грн.1500 грн. Зазначив, що він працював на посаді тесляра - бетонника у відповідача з 26 січня 2004 року згідно наказу 3-к від 23.01.2004 року. Наказом № 11-3 від 13 грудня 2013 року він був звільнений з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію за віком. Він вже півроку не може отримати заборговану йому заробітну плату, борг складає 3503,29 грн. Відповідач довідку про середній заробіток йому не видав, а тому розрахунок середнього заробітку провів самостійно, виходячи з середнього мінімального розміру заробітної плати в 2013 році: /1147 + 1218/ : 2 х 6 міс. = 7092 грн. Він пенсіонер, отримує невелику пенсію і заборгована йому сума грошей має для нього значення, що потягло за собою послаблення спокою та порушило його уклад життя, чим заподіяно йому моральну шкоду, яку він оцінює в 1500 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав надав пояснення по суті заявлених вимог, просить позов задовольнити, зазначивши, що заборговану заробітну плату йому виплатили 29 травня 2014 року, у день звільнення з роботи він не працював, оскільки підприємство не працює, звертався на підприємство з питання виплати заборгованої заробітної плати, але питання не вирішувалось за відсутності керівництва підприємства. Представник відповідача позов визнала частково на суму заборгованої заробітної плати, яку йому уже виплачено, затримку проведення розрахунку пояснює тяжким фінансовим станом підприємства, оскільки підприємство не працює. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач працював на посаді тесляра - бетонника у відповідача з 26 січня 2004 року. Наказом № 11-3 від 13 грудня 2013 року він був звільнений з роботи відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується записом у трудовій книжці позивача /а.с.4/. З довідки відповідача № 17 від 1 травня 2014 року видно, що підприємство заборгувало позивачу заробітну плату у сумі 3503,29 грн./а.с.5/. В судовому засіданні позивач письмово підтвердив про виплату йому заборгованої заробітної плати. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідач до прийняття рішення у справі провів позивачу виплату заборгованої заробітної плати, що письмово підтвердив позивач та підтвердив представник відповідача, а тому суд дійшов висновку, що спір щодо стягнення заборгованої заробітної плати відсутній. За таких обставин у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Згідно ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення з роботи. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач ствердив, що він вимогу про проведення розрахунку письмово не заявляв, оскільки підприємство не працює, цю обставину підтвердив представник відповідача. Згідно ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести під обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом пропонувалося позивачу у сприянні витребувати у відповідача довідку про середній заробіток за 2 останні місяці перед звільненням з роботи, на що він категорично відмовився, а тому неможливо визначити середньомісячне число робочих днів та розмір середньомісячної заробітної плати. В інший спосіб отримати такі відомості у суду не має повноважень. Посилання позивача про середній місячний заробіток позивача перед звільненням з роботи виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, на що посилається позивач є безпідставним, оскільки не відповідає вимогам п.7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. За таких обставин позивачем не надано доказів про розмір його середньомісячного заробітку, кількість відпрацьованих днів перед звільненням з роботи, а тому у вимозі про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати слід відмовити за безпідставністю. Згідно ст. 237-1 цього Кодексу відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що позивачу проведено виплату заробітної плати після звернення його до суду, суд визнає, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, а тому вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, суд визнає, що розмір моральної шкоди завищений та

Outcome: partial