Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійсними договір кредиту №674-ф.03.7/88 від 28 грудня 2007 року і іпотечний договір від 28 грудня 2007 року, які були укладені між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - Банк), а також скасувати заборону накладену на майнові права, виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону та виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку майнових прав. Позивач вважає вказані договори недійсними з огляду на те, що договори між [PERSON] та [PERSON] укладені з порушенням норм права і мають бути визнані судом недійсними. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не зявився, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав. В судове засідання представник [PERSON] надав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з його відрядженням, але доказів на підтвердження відрядження суду не надано, тому суд вважає причини неявки представника відповідача [PERSON] не поважними. Третя особа приватний нотаріус [PERSON], належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявилася, клопотання про розгляд справи у її відсутність не подавала. Враховуючи вказані факти, думку представника позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 3 грудня 2007 року, [PERSON] та товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Жилстрой» (далі - товариство), уклали договір №43/36 купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення. 3 грудня 2007 року, [PERSON] та товариство уклали договір №43Р/36 про резервування приміщення. Згідно даного договору товариство зобовязується здійснити резервування за [PERSON] наступну квартиру за адресою: м. Одеса, мкр. «Д» Південний, [ADDRESS], загальна площа 71,65кв.м. Резервування зазначеної квартири здійснюється за умови укладення товариством та [PERSON] договору купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення та їх оплати (п. 2.2. Договору №43Р/36). 28 грудня 2007 року, [PERSON] та Банк, уклали договір кредиту №674-ф.03.7/88 (далі кредитний договір). Кредитним договором передбачено, що [PERSON] є позичальником, а Банк є кредитором. Згідно п.1.1 кредитного договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 60000 доларів США, зі сплатою 12,25 процентів річних. Відповідно до п.1.2. кредитного договору, кредит надається позичальнику на фінансування інвестування житла двокімнатної квартири, загальною площею 71,65 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, мкр. «Д» Південний, [ADDRESS], відповідно до договору № 43/36 щодо купівлі цінних паперів в процесі розміщення від 3 грудня 2007 року, що укладений між позичальником та товариством та договору № 43Р/36 про резервування приміщення від 3 грудня 2007 року, що укладений між позичальником та товариством. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, кредитор укладає з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру, загальною площею 71,65 кв.м., що знаходиться на 6 поверсі та будується за адресою: м. Одеса, мкр. «Д» Південний, [ADDRESS] (п.1.3. кредитного договору). 28 грудня 2007 року, [PERSON] та Банк, уклали іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] є іпотекодавцем, а Банк є іпотекодержатель. Згідно п.1.1 іпотечного договору, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за договором кредиту №674-ф.03.7/88 від 28 грудня 2007 року, майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру, загальною площею 71,65 кв.м., що знаходиться на 6 поверсі та будується за адресою: м. Одеса, мкр. «Д» Південний, [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Суд дійшов висновку, що у вказаній справі вирішується спір щодо недійсності іпотечного договору з тих підстав, що на момент укладення спірного договору майнові права на об'єкти\~незавершеного\~будівництва не могли бути предметом іпотеки. Статтею 5 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку»\~(у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) указаний вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Предметом іпотеки могли бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також міг бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості чи приєднання її до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Водночас, поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому законі були відсутні. Закон України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»\~(у редакції,\~яка була\~чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Отже, предметом правового регулювання\~Закону України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»\~є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 28 грудня 2007 року між [PERSON]Г та [PERSON]. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із\~Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до\~Закону України від 5 червня 2003 року «Про іпотеку». Під час укладення договору іпотеки 28 грудня 2007 року були порушені положення\~статті 5 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку»\~(у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1732цс15, а тому, згідно із правилом частини 1\~статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для цього суду в оцінці подібних правовідносин. За ч.1\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2\~ст.16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав може бути визнання правочину недійсним. З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку. Що позовні вимоги в частині визнання недійсним іпотечного договору та скасування заборони накладеної на майнові права, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону та виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку майнових прав. У задоволенні позовних вимог щодо визнання договору кредиту суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог з причини їх неналежного обґрунтування. На підставі викладеного,

Outcome: partial