Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд зняти з квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.08.2013 року, винесеної державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби КМУЮ. Вмотивував свої вимоги тим, що 04.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №764408/МБ, згідно якого останній було відкрито кредитну лінію у розмірі 49500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,4% річних строком до 03.02.2015 року, а [PERSON] зобов'язалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. Разом з тим, в забезпечення зобов'язань, взятих на себе [PERSON] за Договором кредитної лінії №764408/МБ, між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №764408/МБ-1 від 04.02.2008 року, згідно якого [PERSON] передала Відкритому акціонерному товариству комерційному банку «Надра» в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS]. Однак, [PERSON] своїх обов'язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконує, в результаті чого за Договором кредитної лінії №764408/МБ утворилась заборгованість. З метою врегулювання виниклої заборгованості позивач погодив [PERSON] проведення реструктуризації боргу шляхом укладення додаткових угод про внесення змін до зазначених Договору кредитної лінії №764408/МБ та Договору іпотеки №764408/МБ-1. Однак, під час нотаріального посвідчення Додаткового договору про внесення змін до вказаного Договору іпотеки №764408/МБ-1, з'ясувалось, що постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби КМУЮ від 13.08.2013 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, та заборону здійснення відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON], у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 04.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», який надалі змінив свою назву на «Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», та третьою особою - [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №764408/МБ (далі - Договір), згідно якого останній було відкрито кредитну лінію у розмірі 49500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,4% річних, строком до 03.02.2015 року, а [PERSON] зобов'язалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Договорі (а.с.5-6). Разом з тим, в забезпечення зобов'язань, взятих на себе [PERSON], між позивачем та третьою особою був укладений Договір іпотеки №764408/МБ-1 від 04.02.2008 року, згідно якого [PERSON] передала позивачу в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Так, [PERSON] у порушення зазначених норм закону та умов Договору свої зобов'язання належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 27.09.2013 року утворився борг в сумі 764803 грн. 09 коп. (а.с.9-11). З метою врегулювання виниклої заборгованості позивач погодив [PERSON] проведення реструктуризації боргу шляхом укладення додаткових угод про внесення змін до Договору та Договору іпотеки №764408/МБ-1. Однак, під час нотаріального посвідчення Додаткового договору про внесення змін до вказаного Договору іпотеки №764408/МБ-1, з'ясувалось, що постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби КМУЮ від 13.08.2013 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, та заборону здійснення відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON], в межах виконавчого провадження за судовим наказом №10/372-10, виданого 28.12.2010 року Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 283473 грн. 16 коп. (а.с.3-4). Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника в гривні та іноземній валюті, інші цінності. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Згідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, суд зазначає, що право застави у позивача виникло 04.02.2008 року - з часу укладення Договору іпотеки №764408/МБ-1 та накладення заборони на відчуження вказаної квартири, а судовий наказ Господарського суду Дніпропетровської області був виданий лише 28.12.2010 року. Положеннями ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до п.п. 5.13, 5.13.1 , 5.13.2, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 р. за № 865/4158 з наступними змінами, звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов іпотечного договору. На майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved