Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її дитини - малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, визнати за малолітньою право користування житлом за адресою: [ADDRESS] та накласти заборону відчуження майна у вигляді житла за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , при цьому відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 20.11.2019 року відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Зараз малолітня [PERSON] перебуває в КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР», куди вона була влаштована згідно рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради за 468 від 09.12.2019 року, оскільки мати дитини - відповідач у справі, відмовилась забирати її з лікарні, про що 20 листопада 2019 року адміністрацією КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР, інспектором сектору ювенальної превенції Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області та представниками служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради було складено акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. З відповідачем неодноразово були проведені профілактично-виховні роботи щодо збереження сім`ї та можливості повернути дитину собі на виховання, однак відповідач свого рішення не змінила, з питання повернення дочки на виховання не зверталась, дитину в державному закладі, куди остання була поміщена, не навідує, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Разом з тим, 07 квітня 2020 року відповідач надала до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради письмову заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Представник позивача у підготовче судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у підготовче судове засідання також надала письмову заяву, в якій визнала пред`явлені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представники третіх осіб до судового засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, суд уважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв, зазначивши наступне. Так, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини згідновитягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 20.11.2019 року записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.9, 10). Як убачається зі змісту позову, матеріалів справи та відповідачем не заперечується, на даний час малолітня [PERSON] перебуває в КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР», куди вона була влаштована згідно рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради за 468 від 09.12.2019 року, оскільки мати дитини - відповідач у справі, відмовилась забирати її з лікарні, про що 20 листопада 2019 року адміністрацією КНП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР, інспектором сектору ювенальної превенції Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області та представниками служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради було складено акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. З відповідачем неодноразово були проведені профілактично-виховні роботи щодо збереження сім`ї та можливості повернути дитину собі на виховання, однак відповідач з питання повернення дочки на виховання не зверталась, дитину в державному закладі, куди остання була поміщена, не навідує, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (а.с.11. 12, 13, 14, 15, 17). 07 квітня 2020 року відповідач звернулась до начальника служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради із заявою, в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] (а.с.16). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача від 13.05.2020 року, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6-7). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, не забезпечують дитині необхідного харчування, медичного догляду, тощо. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, судом установлено та відповідачем не заперечується, що остання ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дитина була влаштована в КЗ «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР», оскільки відповідач відмовилась забирати її з лікарні, з питання повернення дочки на виховання відповідач не зверталась, дитину в державному закладі, куди остання була поміщена, не навідує, здоров`ям та розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім того, суд приймає до уваги заяву відповідача від 07.04.2020 року про згоду на позбавлення її батьківських прав у відношенні її дитини. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд погоджується з доводами представника позивача та висновком Саксаганської районної у місті ради від 13.05.2020 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її дитини, і вважає що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Враховуючи, що зазначений позов було пред`явлено до суду 15 травня 2020 року, суд уважає що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме з цієї дати і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про визнання за малолітньою [PERSON] права на користування житлом за адресою: [ADDRESS] та накладення заборони відчуження майна у вигляді житла за вказаною адресою, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач, у порушення ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодного доказу на обґрунтування зазначеної частини позовних вимог, зокрема, доказів реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] , та доказів належності вказаної квартири відповідачу та малолітній [PERSON] , у зв`язку з чим суд уважає, що дана частина позовних вимог є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у загальному розмірі 1681 грн. 60 коп. (840 грн. 80 коп. - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 840 грн. 80 коп. - за позовну вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: partial