Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що 28.12.1999 року помер його батько [PERSON], після смерті якого, відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого входять, зокрема, земельні ділянки площею 0,25 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та 0,262 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с.Свидовець по вул.Литвиненка, 180, та належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії 11-ЧН №041627 від 10.07.1998 року. За життя спадкодавець склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів синам позивачу [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] Б від прийняття спадщини відмовився. Позивач фактично прийняв спадщину, що підтверджується довідкою Свидовецької сільради. Однак, нотаріус надав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім»я спадкодавця. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на зазначені земельні ділянки, як спадкоємцем за заповітом після смерті його батька. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися і надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує. Відповідач позовні вимоги визнає. Судом на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 28.12.1999 помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). За заповітом від 18.09.1997 року [PERSON] все майно належне йому на день смерті заповів своїм синам [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки виконкому Свидовецької сільської ради від 02.09.2016 року №176, [PERSON] на день смерті проживав і був прописаний за адресою с.Свидовець вул. Литвиненка, 180 Бобровицького району Чернігівської області, разом з ним проживала і була прописана [PERSON] - його дружина. За довідкою виконкому Свидовецької сільської ради від 03.06.2015 року № 93, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 28.12.1999 року (а.с.13). Спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, що підтверджується заявою до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області (а.с.11). Довідкою Відділу Держгеокадастру у Бобровицькому районі від 11.05.2016 року підтверджується, що на ім»я [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №041627 від 10.07.1998 року, згідно якого [PERSON] був власником земельних ділянок площею 0,25 га, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і площею 0,262 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Свидовецької сільської ради с.Свидовець вул.Литвиненко (а.с.17). В газеті „Наше життя за 13.02.2016 року № 6 опубліковано оголошення про втрату Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №041627 виданого на ім`я [PERSON] (а.с.16). Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19.10.2015 визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в с. Свидовець по вул. Литвиненка, 180, по праву спадкування за заповітом після смерті 28.12.1999 року батька [PERSON] Позивач прийняв спадщину після смерті батька у встановлений законом строк, що підтверджується довідкою виконкому Свидовецької сільської ради Чернігівської області. Однак, постановою нотаріуса від 26.08.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки по причині ненадання спадкоємцем правовстановлюючих документів на ім»я спадкодавця (а.с.18). Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно ст.534 Цивільного кодексу 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР). Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач має право на спадкове майно після смерті батька [PERSON], зокрема, земельні ділянки та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, але оформити свої спадкові права в позасудовому порядку не має можливості, його порушене право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved