Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і просить суд зменшити розмір аліментів визначених рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2013 року по справі за позовом [PERSON] у відношенні Позивача про стягнення на її користь аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яким було повністю задоволено заявлений позов в частині стягнення аліментів в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.09.2013 року і до повноліття дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що при постановленні рішення суд повинен був врахувати, проте не врахував положення ч. І ст. 182 СК України, а саме не врахував стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у платника аліментів непрацездатної дружини. При цьому, позивач: - є інвалідом ІІІ групи за списком № 1 загального захворювання, що підтверджується довідкою міжрайонної кардіологічної МСЕК серії АВ № 0242016 від 14.11.2013 року; має захворювання, що встановлюється діагнозом - «наслідки повторного ішемічного інсульту (02.07.09) з лівосторонньою пірамідною недостатністю, з розсіяною симптоматикою, астецефалгічним судорожним синдромом, постінсультною кістою правої лобної долі» з якими регулярно проходить лікування в стаціонарних умовах і у зв'язку з цим несе додаткові регулярні витрати; - має потребу у регулярному санаторному - курортному лікуванні, що підтверджується формою індивідуальної програми реабілітації інвалідів, що видається медико-соціальними експертними комісіями № 1545, наданої 14.11.2013 р. кардіологічним МСЕК. Фактично всі отримувані страхові кошти - 1 530, 07 коп. Позивач повинен був би витрачати на своє лікування та оздоровлення, так як страхове відшкодування ліків здійснюється не в повному обсягу, а санаторно-курортне лікування незважаючи на висновок МСЕК надається тільки один раз на три роки. Між тим у відповідності до розділу ІІ додатку до наказу МОЗ України № 7 від 10.01.2005 р. встановлено стандарт надання медичної допомоги, яким визначено санаторно-курортне лікування 1 раз на рік; - разом з Відповідачем по справі є власником двохкімнатної квартири, загальною площею 49,0 кв. метрів, в тому числі жилою площею 27,8 кв. метрів, яка розташована на шостому поверсі дев'ятиповерхового, та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Каткова будинок № 63 (шістдесят три), квартира під номером 23 (двадцять три) і вартістю станом на 27.10.2005 року 18 326 грн. Даний факт підтверджується договором купівлі продажу квартири, що виготовлений на бланку серії ВСЕ № 471701 та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] 27.10.2005 р. та зареєстрований за № 5155 та Витягом з Державного реєстру правочинів № 1657169 від 27.10.2005 р. У відповідності до довідки № 736 від 09.04.2014 року, що надана Широківською селищною радою Широківського району Дніпропетровської області Позивач не мешкає і не зареєстрований за адресою перебування своєї власності - житла і Відповідач здійснює одноособово розпорядження зазначеним житлом, що безумовно надає значні преференції для останньої особи; - має за вищевикладених обставин, з врахуванням стягуваємого розміру аліментів мізерний розмір доходу - середньомісячний дохід, що складається з пенсії - (623,12 + 1530,07) = 2 153, 19 - 538,3 = 1 614, 89 грн. Позивач вважає, що із врахуванням викладених фактичних обставин, а також враховуючи соціальний статус Відповідача, яка працює та має стабільний заробіток не нижчий ніж законодавчо встановлений, є законні підстави для перегляду відповідного рішення суду про встановлення стягуваємого розміру аліментів з Позивача в сторону зменшення. Позивач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за обов'язковою присутністю його представника - [PERSON] (а.с. 44). У свою чергу, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність в порядку письмового провадження (а.с. 46). Відповідач до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутність за присутністю представника - [PERSON] (а.с. 67). У свою чергу, від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність з урахуванням позиції його довірителя, яка викладена в письмових запереченнях та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 66). При цьому судом були перевірені повноваження представників сторін (а.с. 45, 47-51, 58, 64) і встановлено, що вони відповідають вимогам ст. 42 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 06.11.2013 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.09.2013 року і до повноліття дитини (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, законом на позивача покладений тягар доведення того, що наявні законні підстави для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, про які йдеться в ч. 1 ст. 192 СК України - зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, інші випадки, передбачені цим кодексом. Проте позивач таких обставин суду не довів. На думку позивача, суд, при постановленні рішення про стягнення з нього аліментів не врахував, як було підкреслено в позові, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у платника аліментів непрацездатної дружини. Судом встановлено, що рішення про стягнення з позивача аліментів було постановлено 06 листопада 2013 року, на даний час рішення набрало законної сили, аліменти стягуються з позивача на користь відповідача у визначеному рішенням суду розмірі, а саме в ? частці від його доходу. Вказаним рішенням суду було встановлено, що позивач викликався до суду належним чином, своїх заперечень проти позову до суду не надав. Судом також встановлено, що аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку почали стягувати з позивача на той момент, коли позивач вже був інвалідом 3-ї групи за списком №1, отримував пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання в розмірі 1530, 70 грн. (а.с. 13) працював в ПАТ «ІнГЗК» та отримував заробітну плату в розмірі (середньомісячний дохід) 623, 12 грн. (а.с. 14). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів позивач на підтвердження своїх вимог надав письмові докази - Довідку з пенсійного фонду про розмір своєї пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 3-ї групи за списком № 1 з січня 2013 року по грудень 2013 року, який складає 1530, 07 грн. (а.с. 13) та Довідку з місця роботи в ПАТ «ІнГЗК» про розмір свого доходу з січня 2013 року по грудень 2013 року, який (середньомісячно) складає 623, 12 грн. (а.с. 14). Отже, суд знаходить, що такі обставини, як матеріальний стан позивача на цей час є таким же самим, як і на момент постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів у розмірі ? частки від його сукупного доходу. Крім того, суду не надано доказів того, що у позивача з часу стягнення з нього аліментів погіршився його стан здоров'я. Судом встановлено, що і на момент спірного рішення і на цей час позивач був і є інвалідом 3-ї групи загального захворювання (а.с. 13, 15, 16), Виписні епікризи з історії хвороби позивача, які додані до позову стосуються періоду часу з 02.07.2013 року по 11.07.2013 року (а.с. 16, 17). Щодо регулярних додаткових витрат позивача у зв'язку з його захворюванням, суд знаходить, що жодного доказу таких витрат позивач та його представник суду не надали. Наявність виписних епікризів (а.с. 16-17) підтверджують знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні «Широківської ЦРБ» ДОС з 02.07.2013 року по 11.07.2013 року, 12.07.2013 року позивачу вказано приступити до праці, зазначено діагноз та рекомендовано відповідне лікування. Тобто такий стан здоров'я позивача був ще до постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів. При цьому, ці епікризи не підтверджують понесені регулярні додаткові витрати позивача, у зв'язку з його захворюванням і самі по собі не можуть бути враховані судом, як підстава для зменшення розміру аліментів. Доказів на підтвердження витрат позивача на своє лікування з липня 2013 року по цей час суду не надано. Крім того, суду не надано жодного доказу погіршення здоров'я позивача з липня 2013 року по час розгляду цієї справи, взагалі не надано доказів понесення позивачем витрат на своє лікування з дня постановлення рішення про стягнення з нього аліментів по час розгляду цієї справи. Надана позивачем Індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1545 від 14.11.2013 року (а.с.18-20) за своїм змістом містить перелік рекомендацій, в тому числі рекомендацію щодо санаторно-курортного лікування. Проте позивач та його представник не надали суду жодного доказу щодо виконання позивачем цих рекомендацій повністю або частково з понесенням витрат/додаткових витрат на їх виконання або доказів неможливості виконати рекомендації, у зв'язку з тим, що позивач, з урахуванням стягнутих з його доходу аліментів, не має можливості ці рекомендації виконати, що б і дало можливість суду прийти до висновку про необхідність зменшення розміру аліментів. Щодо потреби позивача у регулярному санаторному лікуванні суд знаходить, що така обставина дійсно рекомендована позивачу лікарями, проте її реалізація з понесенням для цього додаткових витрат, або неможливість її реалізації за браком коштів повинна бути підтверджена доказами, яких суду стороною позивача не надано. Отже ця обставина, як підстава для зменшення розміру аліментів судом не може бути врахована, оскільки вона ґрунтується на вірогідності та припущенні, у той час, як відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, не являється підставою для зменшення розміру аліментів не мешкання і відсутність реєстрації позивача за адресою перебування його власності - житла, де мешкає відповідач, оскільки така обставина не вказує на зміну матеріального або сімейного стану сторін, або на погіршення/поліпшення здоров'я когось з них і не є підставою для зменшення розміру аліментів в розумінні діючого законодавства. Між іншим, судом не встановлено, що у позивача після стягнення з нього аліментів змінився сімейний стан, доказів, підтверджуючих ці обставини позивач та його представник суду не надали. У свою чергу судом було встановлено, що матеріальний стан відповідача з моменту стягнення аліментів на її користь не поліпшився, натомість, судом встановлено, що заробітна плата відповідача на момент постановлення рішення про стягнення аліментів складала 1297, 28 грн. (а.с. 12), а наданий час її розмір є меншим і становить мінімальний розмір заробітної плати, який встановлений Законом - 1218, 00 грн. (а.с. 62). Відсутні також докази на підтвердження зміни сімейного стану відповідача. Таким чином, судом не встановлені підстави, визначені ст. 192 СК України, які б дозволяли суду прийти до висновку про зменшення розміру аліментів, стягнутих з позивача за рішенням суду від 06 листопада 2013 року. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну особу в наступному розмірі для працездатних осіб: з 1 січня - 1218 грн., з 1 липня - 1250 грн., з 1 жовтня - 1301 грн. Встановлені Законом розмірі прожиткового мінімуму - 2014 для працездатних осіб дорівнюють запровадженим розмірам мінімальної зарплати. Позивач, після відрахування з його сукупного доходу аліментів в розмірі ? частини отримує 1614, 89 грн., які витрачає тільки на себе, іншого з боку позивача доведено не було. Відповідач, як вже зазначалося вище, на даний час отримує заробітну плату в мінімальному розмірі - 1218 грн., а також аліменти, в розмірі 538, 30 грн. Зазначений дохід, розмір якого у сукупності є меншим ніж сукупний дохід позивача після відрахування з нього аліментів, відповідач витрачає і на себе, і на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів - п'ятдесят відсотків; загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин і норм діючого законодавства суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який на даний час позивач сплачує на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з свого сукупного доходу є законним та справедливим, матеріальний стан відповідача, його сімейний стан і стан здоров'я на думку суду дозволяє йому сплачувати 25 % відсотків від свого доходу на утримання неповнолітнього сина без порушення правил статті 48 Конституції України, згідно якої кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, а також відповідає вимогам статті 51 Конституції України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття і правилам ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Крім того, з позивача, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1990, 00 грн. (а.с. 58, 63, 64). На підставі викладеного та

Outcome: approved