Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 05 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька, за актовим записом № 320.\~ Під\~час перебування\~у \~шлюбі у\~сторін народилася\~дитина \~донька [PERSON],\~25.03.2008\~року,\~яка проживає\~з відповідачем.\~Позивач вказує,\~що спільне\~життя сторін\~не склалося\~у звязку\~із взаємними\~непорозуміннями один\~одного,\~різними поглядами\~ на\~шлюб та\~сімю,\~у звязку\~з чим\~шлюбні стосунки\~сторін припинені\~з липня\~2015\~року. Спільне господарство не ведеться. Домовленість щодо утримання дитини між сторонами по справі досягнута. Неухильно наполягає на розірванні шлюбу. Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву з проханням справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не прибула, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 05 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м.Донецька, за актовим записом № 320. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина донька [PERSON], 25.03.2008 року. На даний момент подружжя припинило шлюбні відносини, не підтримує їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України (далі за текстом\~СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами\~законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в судовому засіданні не встановлено наміру з боку відповідача зміни прізвища на дошлюбне, то суд вважає можливим залишити їй прізвище обране під час реєстрації шлюбу, тобто «Новікова» . Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.\~82\~ЦПК України об ставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до стовірно сті цих об ставин або добровільно сті їх визнання. Об ставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх пред ставників. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. У матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору у сумі 704,80 грн. за подання до суду цього позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем в позовній заяві ставиться питання щодо покладення на нього судових витрат, то суд, ураховучи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), вважає за необхідне не стягувати судові витрати з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved