Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру вимог просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму загальної заборгованості за кредитним договором в розмірі 6158,00 доларів США зазначивши, що 09.10.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №08ФА-171, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 16886,00 доларів США із розрахунку 15,5% річних на строк до 09.10.2015 року для придбання автомобіля. Однак [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором щодо порядку повернення суми кредиту та сплати відсотків належним чином не виконує, чим порушив умови укладеного договору, і внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором на вказану вище суму. В забезпечення виконання кредитного договору 09.10.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №08ФА-1712, а також договір поруки №08ФА-1713 було укладено 05.03.2013 року з [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та вказав, що кредит ним був виплачений достроково в повному обсязі ще в 2009 році, про що банком йому було видано відповідну довідку, яка на його жаль не збереглась. Також вказав, що останні платежі він вчиняв через працівника банка [PERSON], який з незрозумілих для нього причин виступив у 2013 році його поручителем, хоча жодних домовленостей про це не існувало. Крім того, [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на пропуск банком строку позовної давності, який почав свій перебіг з 07.08.2009 року, тобто з дня коли ним був прострочений черговий платіж по договору, і відповідно сплив 07.08.2012 року, в той час як із позовом банк звернувся лише 19.08.2013 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09.10.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №08ФА-171, за яким банк надав відповідачу кредит в сумі 16886,00 доларів США із розрахунку 15,5% річних на строк до 09.10.2015 року для придбання автомобіля. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати кредит та проценти за ним, а також інші платежі, передбачені Договором. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних ресурсів відповідачу. В забезпечення виконання кредитного договору 09.10.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №08ФА-1712, а також договір поруки №08ФА-1713 було укладено 05.03.2013 року з [PERSON]. Проте, як вказує позивач, відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором щодо порядку повернення суми кредиту та сплати відсотків належним чином не виконує, чим порушив умови укладеного договору, і внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором на суму 6158,00 доларів США, що еквівалентно 79746,61 гривень станом на 14.09.2014 року, і складається із заборгованості по кредиту 2501,08 доларів США, заборгованості по процентам 1971,52 долари США, пені за прострочення сплати кредиту 0,25 доларів США, пені за прострочення сплати процентів 1536,45 доларів США та 3% річних за несплаченими процентами 148,69 доларів США. Яке встановлено з поданої представником позивача виписки з рахунку [PERSON] (а.с. 161-220) заборгованість в розмірі 2501,08 доларів США виникла в останнього 07.08.2009 року та залишалась непогашеною до звернення позивача із позовом до суду. При цьому як вбачається з вказаної виписки з рахунку з липня 2009 року жодних коштів на рахунок [PERSON] на погашення кредиту не надходило. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 2.1 укладеного між сторонами кредитного договору (а.с. 18) встановлено, що повернення кредиту у готівковій або без готівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок відбувається згідно з графіком, наведеним у додатку №1 (а.с. 22-25), який є невід'ємною частиною цього договору. З викладеного слід зробити висновок, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня коли від дня коли відбулося таке порушення. Таким чином строк позовної давності в даному випадку почав свій перебіг з 07.08.2009 року та відповідно сплив 07.08.2012 року, в той час як із позовом банк звернувся лише 19.08.2013 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Пунктом 31 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. За таких обставин, суд вважає привальним в позові відмовити. В свою чергу, суд критично ставиться до тверджень відповідача [PERSON] про те, що останні суми коштів були ним передані [PERSON] для погашення кредиту та видачі банком довідки про повне погашення кредиту, оскільки [PERSON] не подано доказів про це, натомість подані ним витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 154-160) хоть і підтверджують його позицію, проте не можуть беззаперечно свідчити про повне погашення кредиту. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не є доведеними та обґрунтованими, натомість спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а отже задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed