Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України спричинену йому моральну шкоду, яка полягала у незаконному триманні його під вартою, в сумі 150000 грн., а також стягнути з Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3» витрати на надання правової допомоги. В обґрунтування свого позову позивач послався на те, що 02 лютого 2012 року у кримінальній справі за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 року зазначену справу було повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування. 07 травня 2014 року були внесено відомості до ЄРДР та розпочато відносно нього досудове розслідування за ч. 2 ст. 307 КК України, і з часу внесення зазначених відомостей до ЄРДР міру запобіжного заходу відносно нього обрано не було, у звязку з чим він повинен бути звільненим з-під варти. Також 03 червня 2014 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу органам досудового розслідування було відмовлено у задоволенні клопотання в обранні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Отже, після внесення відомостей до ЄРДР, а саме з 07 травня 2014 року адміністрація КУВП №3 повинна була звільнити його з місць позбавлення волі, що виконано не було, тому він звернувся за захистом своїх порушених прав до Тернівського районного суду м. Кривого рогу, який своєю ухвалою від 04.06.2014 року зобовязав начальника КУВП №3 звільнити його з під-варти. Позивач у судове засідання не з'явився, від його представника до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представники відповідачів надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на ст. 1176 ЦК України та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Отже, положеннями ст.\~1176\~ЦК України\~передбачено,\~що шкода,\~завдана фізичній\~особі внаслідок\~її незаконного\~засудження,\~незаконного притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~незаконного застосування\~запобіжного заходу,\~незаконного затримання,\~незаконного накладення\~адміністративного стягнення\~у вигляді\~арешту чи\~виправних робіт,\~відшкодовується державою\~у повному\~обсязі незалежно\~від вини\~посадових і\~службових осіб\~органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури або\~суду. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» право\~на відшкодування\~шкоди в\~розмірах і\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом,\~виникає у\~випадках закриття\~кримінального провадження\~за відсутністю\~події кримінального\~правопорушення,\~відсутністю у\~діянні складу\~кримінального правопорушення\~або невстановленням\~достатніх доказів\~для доведення\~винуватості особи\~у суді\~і вичерпанням\~можливостей їх\~отримати. Однак Криворізька установа виконання покарань №3 не відноситься до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Більш того, позивач у своєму позові не посилається на обставини закриття відносно нього кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У відповідності до ст. ст. 11 та 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, посилання позивача при обґрунтуванні його позовних вимог на ст.\~1176\~ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є безпідставним, оскільки виниклих спірних правовідносин ці норми не регулюють. Отже, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed