Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 02 жовтня 2010 року відповідач [PERSON] взяла у нього в борг грошову суму у розмірі 3000 доларів США, що в становить 24 345 гривень. 22 листопада 2011 року відповідач знову позичила у нього 4860 доларів США, що становить 39 438 гривень 90 копійок. Про що свідчать розписки, написані нею власноручно відповідно від 02 жовтня 2010 року та 22 листопада 2011 року. Отримуючи позику 02 жовтня 2010 року, відповідач зобов'язалася повернути борг до 20 жовтня 2011 року. Іншу позику від 22 листопада 2011 року відповідач зобов'язувалась повернути до 20 травня 2012 року. Однак ні до вказаних дат, ні до цього часу вказану суму боргу відповідач йому не повернула, чим порушила його майнові права та законні інтереси. Станом на 01 липня 2013 року офіційний курс долара США по відношенню до гривні, відповідно до наданої довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» становив 8,115 гривень за 1 долар США. Таким чином, загальна сума боргу становить 63 783 гривні 90 копійок, з розрахунку 7860 доларів США х 8,115 гривень = 63 783 гривні 90 копійок. Неодноразові спроби вирішити спір без судового втручання не дали позитивних результатів, тому виникла необхідність звернення до суду з даним позовом для примусового стягнення з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованості за позикою в розмірі 63 783 гривні 90 копійок та судових витрат по справі, а саме судового збору сплаченого при подачі позову в розмірі 637 гривень 83 копійки. Позивач в судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини вказані в його позовній заяві, при цьому також пояснив, що розписки відповідачка писала добровільно та 22 листопада 2011 року вказаний факт підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] своїми розписами в розписці від 22 листопада 2011 року. Грошові кошти відповідачці він передав особисто на її прохання, так як в неї склалась тяжка матеріальна ситуація та він знав покійного її чоловіка [PERSON] Також, пояснив, що грошові кошти передавав відповідачці в борг, оскільки був впевнений, що вона їх йому поверне, так як остання показувала та надала йому державні акти на землю, при цьому відповідачка переконувала його, що в разі неможливості сплати йому боргу вона продасть земельні ділянки та обов'язкове поверне борг. в подальшому він дізнався, що надані відповідачкою державні акти на земельні ділянки є підробленими. Грошові кошти в будь-якому розмірі до цього часу йому відповідачкою не повернуті, тому просить задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача - адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 30 вересня 2013 року (а.с. 18-19), в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволені відмовити, надавши письмові заперечення (а.с. 28-31), посилаючись на те, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості являються безпідставними, так як [PERSON] ніколи не отримувала від нього жодних грошових коштів в борг, при цьому [PERSON] підтверджує, що дійсно нею 02 жовтня 2010 року було власноручно написано розписку про отримання у позивача в борг грошових коштів в сумі 3 000 доларів США, терміном на один рік, однак жодних реальних дій за вказаною розпискою сторонами здійснено не було. Вищезазначену розписку [PERSON] було написано на прохання її чоловіка [PERSON], який пояснив, що мав взаємовідносини з позивачем та в зв'язку з цим, зобов'язаний через один рік в 2011 році повернути йому грошові кошти в розмірі 4050 доларів США, однак які саме взаємовідносини мали місце між ним, [PERSON] відомо не було, але [PERSON] умовив відповідача написати вказану письмову розписку, вказавши, що такою є вимога самого позивача, щоб мати своєрідну гарантію отримання коштів від [PERSON] Сам [PERSON] повідомив, що аналогічну розписку з такою точно сумою боргу також власноручно написав на користь позивача, що в подальшому, при спілкуванні позивач неодноразово особисто підтверджував [PERSON]. В зв'язку з тим, що [PERSON] являвся чоловіком [PERSON] та повідомляв, що співпраця з позивачем принесе користь всій сім'ї, [PERSON] погодилась написати розписку 02 жовтня 2010 року про начеб то отримання в борг грошових коштів, при цьому жодних грошових коштів від позивача фактично ніколи не отримувала. Крім того, [PERSON] не відомо чи мав в дійсності факт отримання грошових коштів її чоловіком [PERSON], так як вона ніколи не була присутньою під час передачі коштів від позивача до [PERSON]. Відповідач допускає, що фактично жодних реальних відносин, щодо надання позики між позивачем та її чоловіком [PERSON] взагалі ніколи не було, а написання письмової розписки про начеб то наявність грошової заборгованості пов'язане із службовою діяльністю позивача, який являється державним службовцем, перебуває на відповідальній посаді в відділі агропромислового розвитку Магдалинівської райдержадміністрації та можливо надавав [PERSON], який являвся приватним підприємцем, послуги по сприянню здійснення діяльності приватного підприємця. Тобто, відповідач допускає, що написання письмової розписки про наявність заборгованості, являлось своєрідним завуальованим хабаром службовій особі [PERSON] з боку [PERSON]. Зазначені висновки відповідачем зроблено в зв'язку з тим, що вона ніколи не бачила факту реального передання позики від позивача та з тих підстав, що всі спілкування з позивачем з приводу написання розписок про заборгованість, за висунутими умовами позивача відбувались в службовому кабінеті даного державного службовця, безпосередньо в приміщені Магдалинівської райдержадміністрації, що на погляд відповідача само по собі суперечить вимогам Закону України «Про Державну службу», яким, серед іншого визначено, що державний службовець повинен не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця. З метою перевірки вказаних фактів вчинення протиправних дій з боку позивача, які на даний час позивач намагається видати за цивільно-правові відносини, відповідач [PERSON] звернулась 21 вересня 2013 року до Магдалинівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області з відповідною письмовою заявою, де слідчим відділом у відповідності до вимог ст. 214 КПК України відкрито кримінальне провадження № 12013040470000870, за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України. В межах даного кримінального провадження, за клопотанням заявника, також здійснюється перевірка фактів отримання завуальованого хабара з боку службової особи [PERSON] По настанню 02 жовтня 2010 року, позивач неодноразово в усній формі вимагав від чоловіка відповідача [PERSON] передати йому грошові кошти, визначені в письмовій розписці, в розмірі 4 000 доларів США, однак в зв'язку з важким матеріальним становищем [PERSON] не міг повернути грошові кошти, в зв'язку з чим мав неодноразові усні конфлікти з позивачем. Неодноразово в 2011 році позивач особисто спілкувався з відповідачем та вимагав забезпечити повернення боргу її чоловіком [PERSON], при цьому всі перемовини з цього приводу проводив на підвищених тонах, в конфліктній формі. В зв'язку з неодноразовими вимогами позивача до [PERSON], які межували з конфліктними ситуаціями, та моральними переживаннями з цього приводу [PERSON], відповідач особисто вмовила позивача продовжити термін повернення грошових коштів, визначених в розписці від 02.10.210 року, строком на один рік. Відповідач вимушена була особисто звертатися до позивача, так як на той момент [PERSON] перебував у критичному психологічному стані, що як наслідок стало причиною того, що 24 листопада 2011 року [PERSON] покінчив життя самогубством, в наслідок чого, [PERSON] залишилася вдовою та самостійно вимушена виховувати двох малолітніх дітей. На прохання відповідача, 22 листопада 2011 року позивачем [PERSON] було надано згоду продовжити строк повернення боргу за письмовою розпискою від 02.10.2010 року, про що позивачем було прийнято власноручну розписку відповідача. Фактично між позивачем та відповідачем за своєю правовою формою була укладена додаткова угода, щодо основної розписки від 02.10.2010 року, що стосувалась продовження строків повернення коштів, про що відповідачем було зафіксовано в письмовій розписці 02.11.2011 року, зі змісту якої навіть чітко вбачається, що відповідач жодних грошових коштів від позивача не отримувала (жодні відмітки про отримання коштів відсутні), а лише підтвердила наміри повернути раніше отримані грошові кошти. Сума повернення грошових коштів в розмірі 4 860 доларів США відрізняється від суми позики, визначеної в письмовій розписці від 02.10.2010 року, так як була змінена за вимогою позивача і була збільшена на суму допущеного прострочення за розрахунками, визначеними самим позивачем. Факт укладення 22.11.2011 року саме розписки, що підтверджувала продовження терміну повернення боргу за розпискою від 02.10.22010 року, також підтверджують [PERSON] та [PERSON], які після написання розписки відповідачем були запрошені позивачем за власною ініціативою в якості свідків, при цьому безпосередньо [PERSON] підтверджує, що їй відомо, що дана розписка являється лише способом продовження терміну погашення раніше виниклого боргу. Всі перемовини та написання розписки від 22.11.2011 року проводились в приміщенні Магдалинівської райдержадміністрації, в службовому кабінеті посадової особи [PERSON], запрошені свідки також являлись державними службовцями, що підсилює переконання відповідача, що розписка про отримання в борг коштів не мала реального характеру, а була лише способом забезпечення отримання винагороди за вчинення дій, що нерозривно пов'язані з діяльністю позивача, як посадової особи. Відповідач стверджує, що заявляючи позовні вимоги, щодо письмової розписки від 22.11.2011 року, позивач намагається зловживати своїми правами щодо можливості заявлення позовів взагалі, так як жодних коштів 22.11.2011 року ним в борг не передавалось, даних обставин взагалі не могло бути, враховуючи значне невдоволення виказане позивачем з приводу неповернення боргу, що був зазначений в розписці від 02.10.2010 року. Відповідач наполягає, що навіть текст письмової розписки від 22.11.11 року ним було складено, без жодного посилання на факт отримання в цей день коштів, а свідомо було зазначено, про зобов'язання повернути отримані грошові, що було закріплено в попередній письмовій розписці від 02.10.2010 року. Зазначений факт був усвідомлений і відповідачем і позивачем, однак на даний час останній намагається ввести суд в оману, щоб таким чином забезпечити собі можливість в незаконний спосіб отримати додаткові грошові кошти. Аналіз ст.ст. 202, 203, 1046 ЦК України передбачає, що фактично між сторонами не відбулося жодного правочину, який би породжував у відповідача [PERSON] обов'язку по поверненню грошових коштів, так як жодних реальних дій по передачі позики саме відповідачу позивачем ніколи не здійснювалось. Свідок [PERSON], викликана за клопотанням представника відповідача, в судовому засіданні суду пояснила, що вона працює в Магдалинівській райдержадмінітрації, де також працює позивач [PERSON] 22 листопада 2011 року вона була запрошена позивачем разом з [PERSON] до його кабінету бути свідками написання [PERSON] розписки. Так, вони зайшли до кабінету [PERSON], де також була [PERSON], при цьому [PERSON] та [PERSON] мило, люб'язно спілкувались, ніяких конфліктів між ними не було, ніхто ні на кого не кричав та [PERSON] підтвердила особисто без примусу про написання нею розписки про повернення [PERSON] грошових коштів. Вона з [PERSON] своїми підписами на розписці, яка вже була написана [PERSON] підтвердили факт добровільного написання нею цієї розписки, однак ні вона, ні [PERSON] не бачили самого факту передачі [PERSON] відповідачці [PERSON] грошових коштів. Всі дії в кабінеті [PERSON] були добровільним та [PERSON] ніяких претензій та невдоволень діями [PERSON] в їх присутності не висловлювала. Суд, вислухавши пояснення позивач, представника відповідача, свідка [PERSON], вивчивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 02 жовтня 2010 року відповідачка [PERSON], [INFO] (а.с. 53-64) взяла у позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 3) в позику строком на один рік до 20 жовтня 2010 року грошову суму у розмірі 3000 доларів США, зобов'язуючись повернути грошові кошти в сумі 4050 доларів США, що підтверджується розпискою власноручно написаною відповідачкою 02 жовтня 2010 року (а.с. 61). 22 листопада 2011 року відповідачка [PERSON] взяла у позивача [PERSON] в позику строком до 20 травня 2012 року грошову суму у розмірі 4860 доларів США, зобов'язуючись повернути її з плюс 10% за кожен місяць, що підтверджується розпискою власноручно написаною відповідачкою 22 листопада 2011 року (а.с. 62). Вказана розписка відповідачки [PERSON] посвідчена свідками [PERSON] та [PERSON], яка в судовому засіданні підтвердила факт того, що [PERSON] дана розписка була написана добровільно. Таким чином, загальна суму взятих відповідачкою [PERSON] у позивача [PERSON] в борг грошових коштів складає 7860 доларів США, що, відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01 липня 2013 року (а.с. 7), враховуючи офіційний курс долара США по відношенню до гривні (1 долар США дорівнює 8,115 гривень), становить 63 783 гривні 90 копійок. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 05 листопада 2013 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013040470000870 від 21 вересня 2013 року за заявою [PERSON] щодо скоєння з боку [PERSON] відносно неї шахрайських дій (а.с. 24), закрито у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 59-60) В обумовлений термін відповідачка грошові кошти не повернула, при цьому розписки писала особисто вона, що підтверджується поясненнями позивача та представника відповідача, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України вказаний факт неповернення коштів відповідачем позивачу та факт написання саме відповідачкою [PERSON] розписок від 02 жовтня 2010 року та 22 листопада 2011 року, доказуванню не підлягають, так як ці обставини визнані сторонами. Судом також встановлено, що відповідач скориставшись своїм право не звертається до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачки відсотків за надання в борг грошових коштів, щодо стягнення з відповідачки більших сум грошових коштів, вказаних в розписках, а звернувся лише з вимогами щодо стягнення фактично наданих в борг відповідачці грошових коштів на суму 7860 доларів США. Тому позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 63 783 гривні 90 копійок, а також сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 637 гривень 90 копійок (а.с. 1, 2). До теперішнього часу відповідачка своїх зобов'язань не виконала, грошові кошти позивачу не повернула. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. На підставі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, при цьому особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку, а також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, при цьому якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Проте, якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на усних поясненнях та показаннях свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були одержані позичальником від позикодавця, або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Представником відповідача не доведено належним чином, шляхом надання належних та допустимих доказів суду, що позивач не надавав відповідачці [PERSON] сум обумовлених в розписках та тих обставин, що вказані розписки нею були написані недобровільно, з примусу позивача, без її вільного волевиявлення, а також обставин скоєння з боку позивача по відношенню до відповідачки шахрайських дій (обману). Проте, зобов'язання відповідачкою належним чином не виконано у будь-якому розмірі до цього часу. Суду не надано доказів повернення відповідачкою грошових коштів позивачу. Таким чином, написані відповідачкою [PERSON] розписки від 02 жовтня 2010 року та 22 листопада 2011 року свідчать про отримання нею грошових коштів на загальну суму 7860 доларів США, що згідно офіційного курсу станом на 01 липня 2013 року (а.с. 7) становить 63 783 гривні 90 копійок, які вона зобов'язувалась повернути в строк відповідно до 20 жовтня 20 жовтня 2011 року та до 20 травня 2012 року, є добровільними правочинами укладеними між сторонами, направленими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. В судовому засіданні беззаперечно встановлено факт не виконання відповідачкою взятих на себе зобов'язань, тому існують всі правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача суми заборгованості за договорами позики. Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставин справи та надані на їх підтвердження сторонами всі докази по справі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача загальну суму заборгованості за договорами позики в розмірі 63 783 гривні 90 копійок. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дане рішення суд ухвалює в рамках заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК України). Згідно ст. 88 ЦПК України із відповідачки підлягають стягненню на користь позивача сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 637 гривень 83 копійку. На підставі викладеного та

Outcome: approved