Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в яку зазначив, що 10 липня 2012 року помер його батько [PERSON] після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме : житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, земельна ділянка площею 0,0983 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва на якому розташовано вказаний житловий будинок в с. Остриця, 1-й провулок Першотравневий, 13 Герцаївського району Чернівецької області та земельна ділянка площею 0,1361 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства розташована в с. Остриця, Герцаївського району Чернівецької області. Житловий будинок був збудований батьком за час шлюбу із [PERSON], відповідачкою за даним позовом та належав останнім на праві спільної сумісної власності. Відтак, після смерті батька відкрилася спадщина на ? частину цього будинку, ? частин земельної ділянки що під будинком (0,0983 га) та в цілому на земельну ділянку розмірами 0,1361 га. У встановлений законом строк, позивач як спадкоємець за заповітом від 17 жовтня 2005 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через не надання ним правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Оскільки правовстановлюючі документи на спірне майно знаходяться у відповідачки яка відмовляється надати їх за для оформлення спадщини, а в інший спосіб він позбавлений права на оформлення спадщини, просив суд в порядку спадкування визнати за ним право власності на ? частину будинку, ? частину земельної ділянки площею 0,0983 га на якому розташовано житловий будинок та в цілому на земельну ділянка площею 0,1361 га, а Державні акти на право власності на земельні ділянки площами 0,0983 га та 0,1361 га видані на імя [PERSON] визнати недійсними. Під час судового розгляду справи, представник позивача підтримано позивачем зменшив позовні вимоги за якими просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на 3/8 частин житлового будинку та 3/8 частин земельної ділянки площею 0,0983 га що знаходяться в с. Остриця, 1-й провулок Першотравневий, 13 Герцаївського району Чернівецької області та 3/4 частин земельної ділянки площею 0,1361 га розташовану в с. Остриця, Герцаївського району Чернівецької області. Водночас, позивач просив з урахуванням зменшених позовних вимог повернути судовий збір сплачений у більшому розмірі в сумі 551 грн. 60 коп. та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача зазначивши, що за час шлюбу із [PERSON], батьком позивача в с. Остриця по 1-му провулку Першотравневий, № 13 Герцаївського району Чернівецької області ними було побудовано житловий будинок та зведено господарські споруди на яке отримано свідоцтво про право спільної сумісної власності. Окрім цього, на імя чоловіка 23 серпня 2007 року було оформлено Державні акти на право власності на дві земельні ділянки площами 0,0983 га та 0,1361 га з цільовим призначенням відповідно для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства. Так як чоловік помер, а сама вона є непрацездатною, то вважає, що порядку спадкування за законом за нею слід визнати право власності на 5/8 частин житлового будинку та по 1/4 частин земельних ділянок площею 0,0983 га та площею 0,1361 га. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням їх зменшення підтримав та просив їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову відповідачки просив відмовити. Представниця позивача [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги позивача вважаючи їх доведеними. Зокрема, просила суд врахувати, що позивач, після смерті батька, проживаючи окремо від нього вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Обєм нерухомого майна яке належало батькові позивача достовірно встановлено письмовими доказами, зокрема, свідоцтвом про право власності на житловий будинок та Державними актами на право власності на земельні ділянки. Вказані правовстановлюючі документи відповідачка відмовляється надати позивачу, через що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом, що і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. При ухвалені рішення також просила врахувати сплачені позивачем кошти за надання правової допомоги, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо зустрічного позову відповідачки, то просила в його задоволенні відмовити за безпідставністю, так як за наявності в неї правовстановлюючих документів на спірне майно та за відсутності доказів відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про права на спадщину за законом, у відповідачки відсутні підстави для звернення до суду із позовом. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову позивача та підтримала власні вимоги посилаючись на обставини викладені у зустрічній позовній заяві. Зокрема, у своєму поясненні послалася на те, що житловий будинок був побудований за час шлюбу із чоловіком [PERSON], однак участі у будівництві чоловік не брав так як він був не працевлаштований, тобто будинок будувався лише за її власні кошти. Земельні ділянки хоч і оформлені на імя померлого чоловіка, проте вона особисто зверталася до сільської ради із заявами про виділення таких земель та за яких обставин вони записані на імя чоловіка їй не відомо. Проте, ураховуючи неприязні відносини які склалися між нею та позивачем, то припускає що таке сталося не без втручання останнього. Зважаючи на те, що вона є одинокою та інвалідом 3 групи, то позивач усіляко намагається заволодіти її житлом та земельними ділянками. Щодо земельної ділянки яка розташована окремо від будинку, то використовує її як город. Правовстановлюючих документів на спадкове майно є в наявності, проте не надавала їх нотаріусу, оскільки такі ніхто не вимагав. Як такого свідоцтва про право на спадщину вона не отримала так як за повідомленням нотаріуса таке свідоцтво вона зможе отримати по закінченню розгляду судових справ. Представник відповідачки [PERSON] просив суд прийняти рішення на власний розсуд. Представниця третьої особи [PERSON] просила суд задовольнити позовні вимоги позивача та відмовити у задоволенні зустрічного позову відповідачки. Суду пояснила, що померлий [PERSON] приходився їй рідним братом, а особі яку вона представляє сином. Будівництво спірного житлового було розпочато [PERSON] ще до шлюбу із відповідачкою, проте закінчено вже під час їх шлюбу. Разом із тим, участь у будівництві брали також і матір померлого [PERSON] та й сама вона намагалася надати їм допомогу. Позивач є рідним сином [PERSON] але після смерті його матері він виховувався бабкою, так як відповідачка не бажала доглядати за ним. На спадщину яка залишилася після смерті [PERSON] ні вона, ні її матір третя особа, не претендують й до нотаріальної контори вони не зверталися. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. [PERSON], тобто батько позивача та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1983 року. Під час шлюбу, ними було побудований житловий будинок в с. Остриця, 1-й провулок Першотравневий, 13 Герцаївського району Чернівецької області, який з 18 травня 2009 року зареєстрований на праві приватної спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] Відповідно до державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, виданих 23 серпня 2007 року на підставі рішення від 20 квітня 2007 року Острицької сільської ради Герцаївського району, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0983 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер 7320784000:01:003:0225 що знаходяться в с. Остриця, 1-й провулок Першотравневий, 13 Герцаївського району Чернівецької області та земельна ділянка площею 0,1361 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7320784000:01:005:0381 розташована в с. Остриця, Герцаївського району Чернівецької області. 10 липня 2012 року [PERSON] помер, який на випадок смерті 17 жовтня 2005 року склав заповіт, посвідчений секретарем Острицької сільської ради Герцаївського району, за яким він заповів належне усе йому майно позивачу. Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, на належне останньому майно, зокрема, на ? частин житлового будинку, ? частин земельної ділянки площею 0,0983 га на якій розташований будинок та призначено для його обслуговування що в с. Остриця, 1-й провулок Першотравневий, 13 Герцаївського району Чернівецької області та земельну ділянку площею 0,1361 га для ведення особистого селянського господарства розташовану в с. Остриця, Герцаївського району Чернівецької області. Нормою ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) ( ч.1 ст. 1241 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 16 ЦК України яка кореспондується з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що особа вправі звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити саме порушене, невизнане чи то оспорювань право. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] позивач, як син померлого, 07 листопада 2012 року звернувся до Герцаївської державної нотаріальної кантори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 64). Дружина померлого [PERSON], тобто відповідачка, також 17 вересня 2012 року подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 54 зворот). Згідно листа нотаріуса від 28 листопада 2013 року адресованого позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно яке належало [PERSON] було відмовлено з підстав ненадання нотаріусу документів, що підтверджують право власності на майно яке належало спадкодавцю. Будь-яких доказів на підтвердження не можливості отримання відповідачкою у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину чи то відмови в отриманні такої матеріали спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] не містять та відповідачкою таких суду не надано. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті спадкодавцю [PERSON] належав на праві приватної спільної сумісної власності житловий будинок в с. Остриця, 1-й провулок Першотравневий, 13 Герцаївського району Чернівецької області, земельна ділянка площею 0,0983 га для обслуговування даного будинку та земельна ділянка площею 0,1361 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована в с. Остриця, Герцаївського району Чернівецької області, а позивач прийняв спадщину, проте з незалежних від нього обставин не може оформити своє право на спадкове майно, ураховуючи обраний позивачем способи захисту свого права, то його вимоги про визнання за ним право власності на спадкове майно підлягають задоволенню, шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування на 3/8 частин житлового будинку, 3/8 частин земельної ділянки площею 0,0983 га з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва (? частина житлового будинку яке належало спадкодавцю з урахуванням земельної ділянки на який розташований житловий будинок за мінусом ? частини обовязкової частки належної відповідачки як непрацездатній вдові) та 3/4 частин земельної ділянки площею 0,1361 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (з урахуванням 1/4 обовязкової частки яка належить відповідачки як непрацездатній вдові). Зважаючи на обраний відповідачкою спосіб захисту в контексті положень чинного цивільного законодавства, то її вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню через недоведеності порушення свого права, свободи чи то інтересу яке підлягає судовому захисту. Тобто, відповідачкою не доведено суду обставини неможливість одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу Частиною 2 ст. 84 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на\~ користь\~ якої\~ ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень,\~не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вищий спеціалізований суд України у п.48 своєї постанові Пленуму № 10 від 17 жовтня 2014 року зазначив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з досліджуваного в судовому засіданні договору від 02 березня 2015 року про надання [PERSON] правової допомоги, останній доручив адвокату\~[PERSON] представляти його права та законні інтереси\~\~в судах, тощо. Договір містить перелік послуг, які можуть бути надані однією стороною другій, домовленості щодо оплати за надання адвокатом юридичної допомоги в розмірі визначеному в акті виконаних робіт. На підставі цього договору адвокат [PERSON] як представник позивача [PERSON] приймала участь в судових засіданнях 27.07.2015 року, 07.08.2015 року 23.09.2015 року, 28.09.2015 року, 13.10.2015 року та 26.102015 року, сумарний судовий розгляд яких тривав 4 год. 30 хв. Проте, згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги тривалість судових засідань за підрахунками позивача та його представника склали 6 год. Також, за даним актом до переліку послуг з надання правової допомоги внесено попередня опрацювання матеріалів, та повязане із цим проведення консультацій яке склало 15 год., складання позовної заяви, клопотання, зміна позовних вимог - 6 год., ознайомлення з матеріалами в суд і- 1 год. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру [PERSON] сплачено [PERSON] за надання правової допомоги 13641 грн. 60 коп. Приймаючи до уваги, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає нарівні із іншими позовними вимогами доведенню і зобовязання по доведенню такої відповідно до ст. 60 ЦПК України покладено на сторін, в даному випадку позивача, ураховуючи час витрачений адвокатом на участь у судових засіданнях, тривалість часу використаного на складання позовної заяви та повязаними з нею клопотаннями, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, тобто лише в означеній частині, стягнувши з відповідачки на його користь 5115 грн. 60 коп. (10 год 30 хв. х 487,20 гр. = 5115 грн. 60 коп.). Щодо стягнення компенсації за рештами послугами про які зазначені в акті виконаних робіт з надання правової допомоги, суд вважає їх такими що не підлягають задоволенню оскільки такі витрати не охоплюються Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Матеріали даної цивільної справи не мітять даних щодо ознайомлення адвоката з такими в суді. Понесені та документально підтверджені судові витрати позивача в частин сплаченого судового збору в розмірі 923 грн. 80 коп. підлягають стягнення з відповідачки на користь позивача. З урахуванням зменшення позивачем позовних вимог, в порядку передбаченому ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу слід повернути внесення судового збору в більшому розмірі в сумі 551,60 грн. Зважаючи на те, що відповідачка при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою сплатила судовий збір в сумі 487,57 грн. хоча за позовними вимогами майнового характеру (про визнання права власності на 5/8 частин будинку та по ? частин земельних ділянок) вона мала сплатити 736,35 грн. то недоплачена сума судового збору в розмірі 248,78 грн. має бути стягнуто з останньої на користь держави. На підставі ст.ст. 1217, 1223, 1241, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: partial