Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, укладеного у формі письмової розписки від 27.01.2016 р., 16.03.2017 р. та 26.05.2017 р., з урахуванням кінцевих уточнень, у загальній сумі 214370,68 грн., що складається: 60000 грн. гривневе зобовязання за договором позики; 3215 грн. проценти за користування позикою у розмірі 60000 грн.; 680,55 грн. 3 % річних за прострочення сплати позики у розмірі 60000 грн.; 1996,21 грн. інфляційного збільшення позики у розмірі 60000 грн.; 136372,5 грн. заборгованість у гривневому еквіваленті позики у розмірі 4350 [PERSON]; 11590,72 грн. гривневий еквівалент процентів за користування позикою у розмірі 4350 [PERSON]; 515,7 грн. гривневий еквівалент 3 % річних за користування позикою у розмірі 4350 [PERSON], а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позивних вимог зазначив проте те, що відповідач добровільно зобовязання, передбачені умовами позики не виконує та ухиляється від їх виконання, у звязку з чим просить суд позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав із зазначених вище підстав, пояснивши, що 27.01.2016 р. між сторонами укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого відповідач отримав у борг кошти у розмірах 5210 євро та 35740 грн. із строком повернення до 01.07.2016 року. У звязку з невиконанням у повному обсязі [PERSON] умов договору, 16.03.2017 сторонами узгоджені боргові зобовязання відповідача у розмірах 4350 [PERSON] та 60104 грн., які складаються з непогашеного боргу та процентів. У подальшому, сторонами узгоджені боргові зобовязання відповідача у розмірах 4350 євро зі строком повернення до 01.10.2017 р. та 60000 грн. зі строком повернення до 01.07.2017 року, що закріплено у формі письмової розписки від 26.05.2017. На час судового розгляду відповідач жодним чином свої зобовязання не виконує. Представник відповідача позов визнала частково, пояснивши, що з часу 27.01.2016 р. [PERSON] частково виконував свої зобовязання, погашаючи позивачеві суми боргу як в гривнях, так і в євро. Станом на 26.05.2017 р. існує борг, зазначений у розписці від 26.065.2017 року, у розмірі 4350 [PERSON]. Що стосується 60000 грн., то вказана сума становить проценти за користування позикою, яка узгоджена сторонами, а не сума боргу у гривневому еквіваленті. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27.01.2016 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 35740,00 грн. та 5210,00 [PERSON], які зобов'язався повернути останньому до 01.07.2016 року. З розписки, засвідченої [PERSON] та [PERSON] 16.03.2017 року вбачається, що [PERSON] підтвердив наявність боргу перед [PERSON] в сумі 4350,00 [PERSON] та 60104,00 грн. за користуванням позикою. Сторонами узгоджені боргові зобовязання відповідача у розмірах 4350 євро зі строком повернення до 01.10.2017 р. та 60000 грн. зі строком повернення до 01.07.2017 року, що закріплено у формі письмової розписки від 26.05.2017. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 1048 УК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 2 вересня 2015 року у справі №6 -369 цс15. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики, укладеного 27.01.2016 (запозиченої у євро), підлягають задоволенню в межах суми 4350 [PERSON], що еквівалентно 136372,5 грн. станом на 16.11.2017 р. за курсом НБУ; процентів за користування позикою, взятою у [PERSON] за період з 16.03.2017 р. по 15.11.2017 р. у розмірі 364,26 [PERSON], що еквівалентно 11335,77 грн., виходячи із наступних розрахунків: сума боргу Х дні прострочення Х ставка НБУ/365 (дні року)Х100 %: - 16.03.2017-13.04.2017 (28 днів): 4350Х28Х14/365Х100=46,72 [PERSON]; - 14.04.2017-25.05.2017 (41 день): 4350Х41Х13/365Х100=63,52 [PERSON]; - 26.05.2017-06.07.2017 (41 день): 4350Х41Х12,5/365Х100=61,08 [PERSON]; - 07.07.2017-02.08.2017 (26 день): 4350Х26Х12,5/365Х100=38,73 [PERSON]; - 03.08.2017-13.09.2017 (41 день): 4350Х41Х12,5/365Х100=61,08 [PERSON]; - 14.09.2017-26.09.2017 (42 дні): 4350Х42Х12,5/365Х100=62,57 [PERSON]; - 27.03.2017-15.11.2017 (19 днів): 4350Х19Х13,5/365Х100=30,56 [PERSON]; Загальна сума становить: 46,72+63,52+61,08+38,73+61,08+62,57+30,56=364,26 [PERSON]. При цьому, розмір процентів суд визначає виходячи з вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, оскільки умовами договорів розмір процентів між сторонами не узгоджувався. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобовязання у євро підлягають задоволенню у сумі 16,09 євро, що еквівалентно 504,42 грн., за період з 02.10.2017 р. по 16.11.2017 р. за 45 днів (в межах заявлених вимог), виходячи з наступного розрахунку: 4350 [PERSON]. (сума боргу) : 365 днів : 100 % х 3% річних х 45 = 16,09 [PERSON]. Тому, суд знаходить обґрунтованими по суті вимоги представника позивача у цій частині відповідно до приведених розрахунків. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про наявність заборгованості у гривневому еквіваленті у розмірі 60000 грн. виходячи з наступного. Верховний Суд України в Постанові від 2 липня 2014 року (справа № 6-79цс14) виклав правовий висновок про те, що за змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням статті 6, частини першої статті 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - статті 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Представником позивача не заперечувалося, що протягом періоду часу з моменту укладання договору позики від 27.01.2016 відповідачем частково виконувалися умови договору. При цьому, у письмовій розписці, погодженої сторонами, зазначено про наявність суми боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 15000 грн. (10000 +5000 грн.), а інша сума складає нарахування відсотків (45104 грн.). У судовому засіданні представник позивача не обґрунтував, яким чином і на підставі яких норм закону вираховувалися відсотки, узгоджені між сторонами, що також підтвердила і представник відповідача, заперечуючи факт отримання у борг додаткових коштів [PERSON] Порядок розрахунку процентів не міститься у жодній з розписок, представлених позивачем. З урахуванням названої вище правової позиції, викладеної у справі № 6-79цс14 від 02.07.2015, суд не бере до уваги наявність боргових зобовязань у сумі 60000 грн. між сторонами, а виходить з узгодженої суми основного боргу у розмірі 15000 грн., яка погоджена та визнана сторонами у розписці від 16.03.2017, у звязку з чим інша сума 45104 грн. судом до розрахунку не береться як така, що обрана сторонами як інший спосіб оплати всупереч вимогам ст. ст. 536 та 1048 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за договором позики, укладеного 27.01.2016, підлягають частковому задоволенню у розмірі 15000 грн.; процентів за користування позикою у гривні, за період з 26.05.2017 р. по 16.11.2017 р. у розмірі 881,61 грн., виходячи із наступних розрахунків: сума боргу Х дні прострочення Х ставка НБУ/365 (дні року)Х100 %: - 26.05.2017-06.07.2017 (41 день): 15000Х41Х12,5/365Х100=210,62 грн.; - 07.07.2017-02.08.2017 (26 днів): 15000Х26Х12,5/365Х100=133,56 грн.; - 03.08.2017-13.09.2017 (41 день): 15000Х41Х12,5/365Х100=210,62 грн.; - 14.09.2017-26.10.2017 (42 дні): 15000Х42Х12,5/365Х100=215,75 грн.; - 27.10.2017-16.11.2017 (20 днів): 15000Х20Х13,5/365Х100=110,96 грн.; Загальна сума становить: 210,62+133,56+210,62+215,75+110,96=881,51 грн.. При цьому, розмір процентів суд визначає виходячи з вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, оскільки умовами договорів розмір процентів між сторонами не узгоджувався. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних за прострочення грошового зобовязання у гривні підлягають задоволенню у сумі 168,9 грн., за період з 02.07.2017 р. по 16.11.2017 р. за 137 днів (в межах заявлених вимог), виходячи з наступного розрахунку: 15000 грн. (сума боргу) : 365 днів : 100 % х 3% річних х 137 = 168,90 грн.. Також, підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідача на користь відповідача інфляційних виплат в сумі 480 грн. за період з 02.07.2017 р. по 16.11.2017 р. (в межах заявлених вимог), виходячи з наступного розрахунку: середній індекс інфляції за цей період з серпня 2017 року (місяць, наступний за місяцем закінчення виконання зобовязання відповідачем) по листопад 2017 року включно (в межах позовних вимог) склав 103,2%. Таким чином, індекс інфляції від суми боргу за вказаний період складає: 15000 грн. (сума боргу) х 103,2 % (індекс інфляції) : 100 15000) = 480 грн. - сума боргу з урахуванням інфляції. Тому, суд знаходить частково обґрунтованими по суті вимоги представника позивача у цій частині відповідно до приведених розрахунків, а разом у загальній сумі 164743 грн. 10 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений останнім судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 1647 грн. 43 коп.

Outcome: partial