Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно ордеру №2470 від 15.07.1975 року [PERSON] була виділена квартира [ADDRESS] на склад сім`ї з 6 осіб (жінка, чоловік та четверо дітей). В квартирі [ADDRESS] зареєстрований він один та дана квартира в якій він мешкає є на теперішній час комунальною власністю. Згідно технічної справи, квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, житловою площею 42,0 кв.м., загальною площею 57,4 кв.м. В 1985 році він виїхав до м. Краснодон до своєї нареченої, де одружився та мешкав до 1994 року. В листопада 1994 року він повернувся до м. Маріуполь в батьківську квартиру [ADDRESS] , де мешкає по теперішній час. У вересні 2020 року він звернувся до Центу надання адміністративних послуг з заявою про оформлення та видачу на його їм`я свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Документи були розглянуті управлінням міського майна департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради та за результатами на його адресу надійшов лист №26.7.2-57414-26.7.1 від 15.10.2010 року, який повідомляє про наступне. Передача житла у власність громадян передбачена ЗУ від 19.06.1992 року №2482 «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а підготовка та оформлення документів про передачу регулюється Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України» від 16.12.2009 року №396. Відповідно до п.20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка видана органом приватизації за попереднім місцем проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, що передбачає наявність відомостей (довідки) щодо реєстрації місця проживання за період з 01.01.1993 року по теперішній час. У зв`язку з чим, він знову звернувся до ДУ «Контакт Центр» та повідомив, що він немає можливості з поважних причин надати документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року, оскільки він був зареєстрований у [ADDRESS] , оскільки м. Краснодон знаходиться на непідконтрольній українській владі території, де виданий будь-який документ державними органами, її посадовими та службовими особами не буде створювати правових наслідків. Тому на підставі викладеного, просив оформити та видати на його ім`я свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] без надання документів, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року. На його звернення була дана відповідь за №26-1450/КЦУ від 12.01.2021 року, де було зазначено, що Департамент не має можливості встановити факт його реєстрації за адресою: [ADDRESS] та факт його участі у приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року. У зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просить встановити факт невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року. Ухвалою судді від 23.02.2021 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу вручено. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. 12.03.2021 року на адресу суду від представника Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради надійшов письмовий відзив, в якому зазначено наступне. По-перше, належним відповідачем по справі має бути Департамент по роботі з активами ММР. По-друге, згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Повноваження щодо підготовки та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир покладено на Департамент по роботі з активами ММР, натомість рішення про передачу у власність квартири приймається Виконавчим комітетом ММР. Пунктом 18 Положення «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» передбачено вичерпний перелік документів, на підставі яких проводиться підготовка та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир. Відповідно до цього Положення, громадянин подає до органів приватизації, окрім інших документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Департамент по роботі з активами ММР при розгляді звернення позивача з питань приватизації діяв у межах наданих повноважень та відповідно до чинного законодавства. На підставі чого, просила питання про задоволення позовних вимог [PERSON] залишити на розсуд суду, у разі підтвердження цього факту відповідними доказами. 15.03.2021 року до суду від позивача надійшла заява про заміну відповідача Департаменту по роботі з активами управління міського майна Маріупольської міської ради на Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно із ордером за №2470 від 15.07.1975 року [PERSON] була виділена трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 42,73 м2, загальною площею 59,9 кв.м., на склад сім`ї з 6 осіб, тобто [PERSON] , [PERSON] , дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). З особистого рахунку № [NUMBER] , виданого Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Приморська» вбачається, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , була [PERSON] з 08.09.1975 року по 23.01.2020 року та є її син [PERSON] з 17.04.1998 року і по теперішній час. (а.с.14). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.12.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившею право користування жилим приміщенням, задоволено. Визнано [PERSON] втратившею право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Дане рішення набрало законної сили 16.01.2020 року. (а.с.39). З інформації управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг ММР від 23.01.2020 року за №02-13.07-0128 та 30.01.2021 року за №02-13.07-0187 випливає, що [PERSON] , зареєстрований один з 23.01.2020 року, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15). З копії військового квитка серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] випливає, що останнього було прийнято на облік до Краснодонського РВК 27.08.1985 року, знято 12.05.1986 року, потім прийнято 15.05.1986 року та знято 30.03.1989 року, також 31.03.1989 року прийнято і відповідно знято з обліку 24.11.1994 року. (а.с.17-18). Відповідно до інформації, яка міститься у картці прописки, [PERSON] прибув в м. Маріуполь Донецької області з м. Краснодон Луганської області 25.11.1994 року та проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що він виданий фізичною особою-підприємцем [PERSON] .. 24.09.2020 року на ім`я [PERSON] (а.с.23). В письмових поясненнях сусідів [PERSON] , а саме [PERSON] і [PERSON] зазначено, що вони є сусідами позивача і їм відомо, що квартира [ADDRESS] по спискам порта була надана сім`ї [PERSON] з чоловіком та чотирьом синам. Влітку 1985 року [PERSON] виїхав до м. Краснодон Луганської області, де одружився і мешкав до 1994 року, після чого повернувся до м. Маріуполя в батьківську квартиру, де і проживає по теперішній час. (а.с.24-31). У вересні 2020 року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг із заявою та пакетом документів з питання оформлення на нього свідоцтва про право власності на кв. [ADDRESS] . Натомість у листі від 15 жовтня 2020 року Управлінням міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було вказано наступне. Передача житла у власність громадян передбачена ЗУ від 19.06.1992 року №2482 «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а підготовка та оформлення документів про передачу регулюється Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України» від 16.12.2009 року №396. Відповідно до п. 18 Положення громадянин подає до органів приватизації, окрім інших, документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Відповідно до п.20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка видана органом приватизації за попереднім місцем проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, що передбачає наявність відомостей (довідки) щодо реєстрації місця проживання за період з 01.01.1993 року по теперішній час. До органу приватизації не надано документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року. Таким чином, свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] буде оформлено департаментом у разі надання повного пакету документів. (а.с.11). Надалі, в листі від 12.01.2021 року Управлінням міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради було зазначено наступне. Передача житла у власність громадян передбачена ЗУ від 19.06.1992 року №2482 «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а підготовка та оформлення документів про передачу регулюється Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України» від 16.12.2009 року №396. Відповідно до п.5 ст.5 ЗУ від 19.06.1992 року №2482 «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Департамент не має можливості встановити факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та факт його участі у приватизації державного фонду за період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року. Таким чином, для встановлення факту невикористання житлових чеків для приватизації за період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року [PERSON] слід звернутися до суду. (а.с.12). Відповідно до змісту ст. 345 ЦK України фізична особа може набути право власності у разі приватизації майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. На підставі ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон «Про приватизацію»), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За ч. 1 ст. 4 Закону «Про приватизацію» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону «Про приватизацію» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. За ч. 2 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. На підставі ч. 3 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. При цьому за ч. 4 ст. 8 Закону «Про приватизацію» підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації. Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону «Про приватизацію» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 10, 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. А спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. В п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року зазначено, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого ч. 5 ст. 5 Закону «Про приватизацію». На підставі п. 1 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення), вбачається, що таке Положення визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Відповідно до змісту п. 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються, зокрема: заява на приватизацію квартири; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку; довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву; технічний паспорт на квартиру; копія ордера на жиле приміщення; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації. При цьому за п. 20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки, видані органом приватизації за попередніми місцями проживання після 1992 року, щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території). Відповідно до п. 23 Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян, наслідком чого є видача органом приватизації свідоцтва про право власності та його реєстрація у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. На підставі наведених норм та встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку що спір між сторонами виник через відсутність підтвердження позивачем невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 1 січня 1993 року по 04 грудня 1995 року. Суд вказує, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено, що Краснодон Луганської області є таким, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень. Також за Розпорядженням № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Краснодон Луганської області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідно до змісту п. 20 Положення суд дійшов висновку, що нормативно документ, який підтверджує невикористання [PERSON] житлових чеків для приватизації державного житлового фонду не визначено у даному випадку, оскільки позивач попередньо проживав у період з 1985 року по 1994 рік саме на тимчасово окупованій території України, тобто в м. Краснодон Луганської області. Натомість, з огляду на дослідженні матеріли справи, суд встановив факт того, що [PERSON] не використав житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у період з 01.01.1993 року по 04.12.1995 року, внаслідок чого заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню судом.

Outcome: approved