Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10 730 грн. 00 коп., витрати за консультаційно- правову допомогу у сумі 1500 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та судові витрати. Мотивуючи свої вимоги тим, що 06 лютого 2018 року відбулося дорожньо-транспортна пригода, винним в ДТП визнано [PERSON]. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СК ЄСС» за полісом № АК/3432149 від 05.04.2017 року з розміром франшизи у сумі 2000,00 грн. Відповідач франшизу не сплатив. Страхове відшкодування не сплачено. Пошкоджений автомобіль не відремонтовано. Оцінена матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП у розмірі 10730,00 грн. У зв'язку з тим, що відповідачами не відшкодована матеріальна шкода, він поніс душевні страждання та зміни у моральному спокої, змушування звертатися за правовою допомогою до юристів, користуватися громадським транспортом та службою таксі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 06 лютого 2018 року о 09.25 годині [PERSON] керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2108», державний реєстраційний номер [NUMBER], в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, біля будинку № 126/2, виконуючи маневр, а саме поворот ліворуч, не врахував дорожньої обстановки, погодних умов, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15.03.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. З полісу № АК/3432149 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вбачається що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ « Європейський страховий союз». Згідно рахунку № КГ-5-00005 від 08.02.2018 року, автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] потребує ремонту на загальну суму 10730 грн. 00 коп. 19 березня 2018 року [PERSON] направлена претензія до [PERSON] з вимогою про стягнення вартості матеріального збитку , яка вказана у рахунку №КГ -5-00005, на суму 10730,00 грн., стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.. Позивач вказує у своїй позовній заяві про те, що на момент подання позовної заяви до суду страхове відшкодування відповідачами не сплачено. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 12 жовтня 2017 року виключила «Європейський Страховий Союз» з держреєстру фінустанов та анулювала свідоцтво компанії. Про це є відповідне розпорядження НКРФ від № 4061. Вказане розпорядження набрало чинності 12 жовтня 2017 року. Вказана інформація оприлюднена на офіційному сайті, є загальнодоступною та не потребує окремого доказування. Страховою компанією виплату страхового відшкодування позивачу здійснено не було. Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності з п. 1 ч. 2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 статті 1187 цього Кодексу передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі №6-2808цс15 дійшов до висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. Згідно рахунку № КГ-5-00005 від 08.02.2018 року, автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] потребує ремонту на загальну суму 10730 грн. 00 коп., наданий фізичною особою - підприємцем [PERSON] (а.с. 11). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивачем надано докази у підтвердження понесених витрат на ремонт автомобілю, відповідачем не спростовано доводи позивача, суд приходить до висновку задоволення в цій частині вимог позовної заяви. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 20 ЦК України встановлено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При визначені розміру заподіяної діями відповідача позивачу моральної шкоди суд враховує обставини вчинення злочину, глибину моральних страждань позивача, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов до висновку що з відповідача на користь позивача слід стягнути на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. До виплат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України). Правила визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу визначені статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлено, що витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, окрім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 09.02.2018 року, фізичною особою - підприємцем [PERSON] надано такі послуги: письмова юридична консультація, висновок, заява, скарга, лист (1000,00 грн.); погодження документів (500 грн.). (а.с. 15-16). На виконання вказаного договору позивачем сплачено 1500,00 грн. витрат на правову допомогу, свідченням чого є квитанція №N1C3045759 від 09.02.2018 року (а.с. 18). При цьому позивачем не надано доказів у підтвердження надання правничої допомоги саме адвокатом, оскільки до позову надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якого вбачається, що [PERSON] здійснює діяльність у сфері права, тобто не є адвокатом. У зв'язку із вказаним, вимога щодо стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial