Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 14 листопада 2012 року між ТОВ Агрофірма «Маяк» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду було передано земельну ділянку площею 6,86 га, кадастровий номер 7423810000:02:005:0028, строком на 5 років. Зазначений договір був зареєстрований 16 листопада 2012 року. 13 липня 2017 року на адресу ТОВ Агрофірма «Маяк» від [PERSON] надійшов лист, в якому вона попередила, що заперечує проти поновлення договору оренди землі. 12 жовтня 2017 року у відповідності до вимог п. 9 Договору оренди землі та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» ТОВ Агрофірма «Маяк» на адресу [PERSON] направило лист-повідомлення № 244 з пропозицією поновити дію договору оренди землі та проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк. У встановлений законом термін будь-якої відповіді чи заперечень на лист-повідомлення № 244 не було отримано. 12 січня 2018 року від [PERSON] надійшов лист-повідомлення з вимогою повернути земельну ділянку. Своїми діями відповідач порушила переважне право позивача на поновлення договору оренди землі. Позивач просив: - поновити договір оренди землі від 14 листопада 2012 року, який укладений між ТОВ Агрофірма «Маяк» та [PERSON] і зареєстрований у Державному реєстрі земель 16 листопада 2012 року за № 742380004002814; - визнати додаткову угоду до договору оренди землі від 14 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ Агрофірма «Маяк» та [PERSON] і зареєстрованого у Державному реєстрі земель 16 листопада 2012 року за № 742380004002814, укладеною у відповідній редакції; - стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 524 грн. У судовому засіданні, яке проводилося 17 вересня 2018 року, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. У судовому засіданні, яке проводилося 17 вересня 2018 року, відповідач та її представник позовні вимоги не визнали повністю, просили відмовити у задоволенні позову. 29 жовтня 2019 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. 29 жовтня 2019 року відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, просив розглянути справу без його участі та участі відповідача. У зв`язку із неявкою 29 жовтня 2019 року в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 042449, виданого 23 грудня 2002 року Носівською районною держаною адміністрацією, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,86 га, кадастровий номер 7423810000:02:005:0028, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується матеріалами справи. 14 листопада 2012 року між ТОВ Агрофірма «Маяк» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,86 га, кадастровий номер 7423810000:02:005:0028, строком на 5 років (далі - договір оренди землі). 16 листопада 2012 року договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Носівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 742380004002814, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10-12). З інформаційної довідки № 114388018 від 18 лютого 2018 року (а.с. 20) вбачається, що фактична площа земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:005:0028 становить 6,8562 га. Пунктом 9 договору оренди землі передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Пунктом 42 договору оренди землі передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином, строк дії вищезазначеного договору оренди землі закінчився 15 листопада 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Так, відповідно до частин 1-5 ст. 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частинами 8 та 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді. Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України. Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Отже, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Вищезазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати від 10 квітня 2018 року по справі № 594/376/17-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховувати суди при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З матеріалів справи (а.с. 13-15) вбачається, що 12 листопада 2017 року на адресу [PERSON] був направлений лист-повідомлення № 244 з пропозицією поновити дію договору оренди землі та проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. У судовому засіданні встановлено, що у встановлений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» місячний термін жодної відповіді (ні про погодження, ні заперечення проти поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі) ТОВ Агрофірма «Маяк» не отримало. Однак, з матеріалів справи (а.с. 16; 17) вбачається, що 13 липня 2017 року та 12 січня 2018 року [PERSON] подала на ім`я ТОВ Агрофірма «Маяк» заяву-попередження та лист-повідомлення, суть яких зводиться до того, що після закінчення у листопаді 2017 року строку дії договору оренди належної їй земельної ділянки вона ( [PERSON] ) не бажає продовжувати договірні відносини та має намір самостійно використовувати цю земельну ділянку для ведення власного підсобного господарства. У судовому засіданні встановлено, що після закінчення строку дії договору оренди землі від 14 листопада 2012 року відповідач договору оренди з новим орендарем не укладала, самостійно використовує належну їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 042449 земельну ділянку площею 6,8562 га, кадастровий номер 7423810000:02:005:0028, відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Пунктом «а» ч. 1 ст. 90 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Відповідно до 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Такі міжнародні договори підлягають переважному застосуванню перед актами національного законодавства (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»). Таким міжнародним договором у цьому випадку є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до названої Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Це означає, що статтю 1 Першого протоколу слід розуміти так, як вона розуміється в практиці Європейського суду з прав людини. У контексті ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод майном є нерухомість, зокрема, земельна ділянка та будинок, будинки (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»). З урахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд вважає, що у даному випадку примушування відповідача до поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі є прямим порушенням права власності позивача і це дає підстави для кваліфікації таких дій позивача як намагання втрутитися у право власності позивача, що є порушенням ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України. Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що у даному випадку переважне право ТОВ Агрофірма «Маяк» не було порушене, договір оренди землі від 14 листопада 2012 року припинився у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, а тому приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачена сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed