Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів врозмірі 105490,97 грн. 97 коп., з яких: 88\~075 грн. 46 коп. - проценти за користування грошовими коштами та 17 415 грн. 51 коп. три відсотки річних за період з 30.09.2016 року по 31.01.2019 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 05 квітня 2012 року відповідач отримав від позивача під розписку грошову позику в сумі 20000 доларів США на строк до 30 серпня 2013 року, у вказаний строк відповідач своїх зобов`язань за договором позики від 05.04.2012р. не виконав, суми боргу не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся за захистом своїх прав з позовом до суду. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року у справі №398/5545/14-ц, зміненим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015р., стягнуто з позивача на користь відповідача 252000,00грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2014р. (1 долар США 12,60 грн.) становило 20000 доларів США, 44748,90грн. процентів від суми позики згідно зі ст. 1048 ЦК України, що становить 3551,50 доларів США та 3% річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 ЦК України) в сумі 7166,50грн., що становило 568,77 доларів США на загальну суму 303915,40 грн. 03.06.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області був видано виконавчий лист №2/398/2031/14, який був пред`явлений до виконання до відділу Олександрійського МРУЮ. Вказані рішення суду боржником не виконувались, тому 23.03.2016 року позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з відповідача на його користь відсотків за користування позикою, 3% річних та інфляційних витрат. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.10.2016р. у справі №398/973/16-ц позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з відповідача на позивача грошові кошти в розмірі 89 547,91грн., з яких: 78979,36грн. відсотки за користування грошовими коштами та 10568,55грн. - 3% річних за за період з 08.05.2015р. по 29.09.2016р. Згідно з відповіддю Олександрійського міськрайонного відділу ДВС від 11.02.2019р. борг у розмірі 306954,55грн. відповідачем не повернуто. Залишок боргу з урахуванням всіх стягнень становить 302408,51грн.. З червня 2015 року по день подачі позову до суду з відповідача в період з лютого 2017р. по жовтень 2017р було стягнуто заборгованість в сумі 4546,04грн., тому відсотки та 3% річних нараховані позивачем на суму основного боргу та суму боргу за вирахуванням стягнень у період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 4546,04грн., що становить 252000,00 грн. та 247453,96грн. відповідно. 12.04.2019 року від представника відповідача надійшли пояснення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні вимог про стягнення відсотків в порядку ст.1048 ЦК України, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9512/12 зазначено, що після настання кінцевого терміну повернення коштів, який зазначений у договорі позики (кредитному договорі), кредитор втрачає право нараховувати відсотки, які передбачені умовами договору. Окрім випадків, коли обов`язок позичальника сплачувати відсотки до моменту повного повернення коштів прямо передбачений умовами договору. Виходячи з цього, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Враховуючи викладене, правових підстав для стягнення відсотків немає. Крім того, зазначає, що враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 13.02.2019 року, а рішення суду про стягнення з відповідача боргу винесено судом 19.11.2014 року, набрало законної сили 07.05.2015 року, тому право позивача на звернення до суду з вимогою про стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України виникло 08.05.2015 року, таким чином позовні вимоги заявлені через 10 місяців після закінчення строків позовної давності, заяву про поновлення строків позовної давності позивач не подав, підстав для зупинення та переривання строків позовної давності як і підстав для її поновлення в даному випадку не має та просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. 31.05.2019 року від представника позивача надійшли заперечення про те, що, враховуючи різну правову природу процентів, передбачених ст.ст.536, 1048,1056-1,1061 ЦК України та процентів, передбачених ст..625 ЦК України їхнє одночасне стягнення не суперечить вимогам законодавства. Крім того, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №3901875/916 не є аналогічною даним правовідносинам. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи безучасті позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, в відзиві на позовну заяву міститься заява про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно письмової розписки від 05 квітня 2012 року [PERSON] , отримав в борг 20000 (двадцять тисяч) доларів США (що еквівалентно 160000грн.) від [PERSON] , з кінцевим строком повернення боргу 30 серпня 2013 року. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року у справі № 398/5545/14-ц з урахуванням рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто 252\~000 грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08. 2014 становить 20\~000 дол. США, 44748 грн. 90 коп. процентів від суми позики, що становить 3551,50 дол. США та 3 % річних від простроченої суми в сумі 7166 грн. 50 коп, що становить 568,77 дол. США, а всього 303915 грн. 40 коп. боргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.11.2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07.05.2015р. залишені без змін. Таким чином, обставини щодо укладення між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошей в борг в розмірі 20000 дол. США та невиконання останнім зобов`язання щодо повернення позики в обумовлений сторонами строк встановлені рішеннями у справі № 398/5545/14-ц, які є преюдиціальними при розгляді даної справи. 03.06.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області було видано виконавчий лист №2/398/2031/14, який було пред`явлено до виконання до відділу Олександрійського МРУЮ. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.10.2016р. у справі №398/973/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за період з 08.05.2015р. по 29.09.2016р в розмірі 89547,91грн., з яких 78979,36грн. процентів за користування грошовими коштами та 10568,55грн. 3% річних. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07.12.2016р. рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.10.2016р. залишено без змін. 26.01.2017 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області було видано виконавчий лист №2/398/1258/16, який було пред`явлено до виконання до відділу Олександрійського МРУЮ. З відповіді Олександрійського міськрайонного відділу ДВС від 11.02.2019р. на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2/398/2031/14 виданий 03.06.2015р.. По даному виконавчому документу проводились частково утримання у період з лютого 2017р. по жовтень 2017р., загальна сума перерахувань на рахунок [PERSON] становить 4546,04грн., залишок боргу станом на 11.02.2019 року становить 302408,51грн.. Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума процентів за користування позикою за період з 30.09.2016р. по 31.01.2019р. становить 88075,46грн. Згідно наданого позивачем розрахунку загальна сума 3 % річних від простроченої суми витрат за період з 30.09.2016р. по 31.01.2019р. становить 17415,51грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позики згідно розписки від 05 квітня 2012 року визначений до 30 серпня 2013 року включно. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного від в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12/, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже,припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату\~процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. \~\~\~\~\~\~Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи що строк користування позикою за договором від 05 квітня 2012 року сплив 30 серпня 2013 року нарахування позивачем після цієї дати процентів є неправомірним, тому у задоволені позовних вимог про стягнення процентів за період з 30 вересня 2016 року по 31 січня 2019 року слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за період з 30 вересня 2016 року по 31 січня 2019 року в розмірі 17415,51 гривень, то вони підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст.625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання.\~ Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 369/8141/15-ц зроблений такий висновок про застосування норм права, відповідно до якого за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені правові наслідки порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулюють, зокрема, окремі види зобов`язань. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц, висловлена правова позиція, що згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною\~другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3,\~поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Щодо застосування позовної давності суд зазначає, що вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3\~роками, які передували подачі позову. Позивач звернувся до суду 13.02.20199 року з вимогами про стягнення за період, починаючи з 30.09.2016 року, тобто в межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для застосування позовної давності. Щодо заперечень представника позивача про можливість стягнення відсотків за користування позикою після припинення дії договору позики, то вони у своїй сукупності зводяться до невірного розуміння позивачем вимог чинного законодавства та власного тлуч=мачення характеру спірних правовідносин у даній справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача пропорційно до задоволених вимог в розмірі 174,16 грн.

Outcome: partial