Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1/02, виданого ІК «Атрейд», представник відповідача отримав від позивача 10 000,00 грн. в якості оплати за придбання металевих листів жовтого кольору, які позивач мав намір використовувати для особистих потреб. Утім, відповідач проігнорував вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» (п. 3 ч. 3 ст. 19) та ЦК України (ст. 655, 665, 509, 614). Як зазначається позивачем при зверненні до суду, у березні 2013 року представник відповідача Кугута В.Б. повідомив, що він не має змоги повернути грошові кошти, оскільки його компанія не отримала коштів від держави за якусь виконану ним роботу. Предмет позову становить вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. за придбаний ним товар. За судового розгляду позивач надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 10 825,00 грн. за невиконання грошового зобов'язання з урахування індексу інфляції та 3% річних. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстави для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. За ст. 526 зазначеного вище кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом на підставі наданої позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру №1/02, виданого ІК «Атрейд», встановлено, що відповідач отримав від позивача 10 000,00 грн. Підстава оплати була зазначена сторонами, як домовленість, через що суд позбавлений можливості дійти до висновку про те, що зазначена вище грошова сума була сплачена позивачем за придбання ним у відповідача металевих листів жовтого кольору, які, відповідно до пояснень позивача у судовому засіданні, позивач мав намір використовувати для особистих потреб; відтак, наданий позивачем доказ не є допустимим у сенсі ст. 59 ЦПК України на підтвердження слушності доводів позивача щодо проведення із відповідачем розрахунку відповідно до укладеного в усній формі договору купівлі-продажу. Разом з тим, за умови надання позивачем доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України, до правовідносин, які виникли між сторонами, мали б застосовуватися приписи ч. 1 ст. 665 або ч. 2 ст. 665 та ст. 620 ЦК України, які передбачають правові наслідки невиконання обов'язку продавця передати товар та обов'язку продавця передати річ, визначену індивідуальними ознаками, та право позивача витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання, а не у спосіб, обраний позивачем в даній справі (шляхом зобов'язання боржника /відповідача/ повернути грошові кошти за придбаний товар). За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, відмова в задоволенні позову не перешкоджає позивачеві на захист порушених прав у спосіб, передбачений законом. Судові витрати компенсувати за рахунок держави (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed