Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 04 лютого 2015 року відповідач позичив у нього 4000 Євро. Ці кошти відповідач зобовязався повернути до 01травня 2015 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було написано розписку, в якій засвідчено суму боргу та строк його повернення. Відповідач кошти вчасно не повернув. Просить стягнути на його користь 4000 Євро, що станом на день звернення до суду по офіційному курсу НБУ становить 119080 грн. Позивач в судове засіданні не з явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав , просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому, враховуючи клопотання позивача, суд приходить до висновку про можливість та доцільність проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] 4000 Євро, на підтвердження чого [PERSON] написав власноручно розписку.. Станом на день укладення договору 4000 Євро було еквівалентно 90000 грн., про що і вказано в борговій розписці. Відповідно до боргової розписки [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] борг в розмірі 4000 Євро до 01 травня 2015 року. ( а.с. 3) Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який би посвідчував передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей . Тобто, факт написання розписки, та особистий підпис відповідача на розписці відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України є доказом передачі грошей від позикодавця до позичальника. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, у порушення зазначених норм закону та умов розписки відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Як встановлено до дня звернення з позовом в суд, тобто до 02.03.2016 року, відповідач не повернув позивачу борг в розмірі 4000 Євро. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 4000 Євро, що за курсом НБУ станом на день звернення позивача з позовом до суду становить 119080,00 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат, а саме : судового збору в розмірі 1190,80 грн. підлягає до задоволення, оскільки підтверджуються відповідною квитанцією.

Outcome: approved