Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказує, що згідно наказу №813 від 05.05.2015 року його звільнено з посади директора Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси». Станом на 05.05.2015 року йому була нарахована, але не виплачена компенсація за невикористану відпустку за 115 календарних днів у сумі 9175,47 грн. Остаточний розрахунок з ним було здійснено 14.08.2015 року. Затримка розрахунку становить 73 дні. Позивач просить на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку - 44\~633,66 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, повторно не з'явився у судове засідання, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає, за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. і вирішити справу на підставі наявних доказів. Будучи присутньою у судовому засіданні 23.12.2015 року представник відповідача проти позову заперечувала з тих підстав, що позивач у день звільнення - 05.05.2015 року, був відсутній на роботі, а тому з ним не було здійснено повний розрахунок. Після письмового звернення з вимогою здійснити остаточний розрахунок 13.08.2015 року, 14.08.2915 року з ним було здійснено остаточний розрахунок, і на особовий рахунок позивача у банківський установі перераховано нараховану, але невиплачену заробітну плату у сумі 3498,92 грн. і 9167,22 грн.. Таким чином, розрахунок по заробітній платі з позивачем здійснено у повному обсязі. Просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи\~\~докази, оцінивши їх у сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом установлено, що [PERSON] працював на посаді директора Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», і згідно наказу Міністра МВС України [PERSON] №813 від 05.05.2015 року його звільнено з займаної посади ( а.с. 49,50). З даним наказом позивач був ознайомлений 06.05.2015 року, і в той же день отримав з каси підприємства згідно видаткового касового ордеру від 06.05.2015 року позивачу видано «розрахункові за травень 2015 р» у сумі 27\~489,00 грн. (а.с.38). Між тим, відповідно до відомостей наданих відповідачем позивачу належало до виплати 40\~155,14 грн., Таким чином. при звільненні з позивачем не було здійснено повний розрахунок по заробітній платі , і невиплаченою залишилася сума 12\~666,14 грн. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч.1\~ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Представник відповідача намагався довести перед судом, що позивач у день звільнення - 05.05.2015 року був відсутній на роботі. Але доводи відповідач спростовуються показами свідка [PERSON], як а на той час працювала головним бухгалтером Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», а також письмовими доказами, які підтверджують перебування позивача у день звільнення на роботі і виконання ним своїх посадових обовязків, зокрема видано наказ про звільнення [PERSON] та внесено відповідний запис у її трудову книжку за підписом директора підприємства. ( а.с 86,88). Будь-яких належних і допустимих доказів, які б доводили відсутність [PERSON] на робочому місці 05.05.2015 року відповідачем суду не надано. Крім того, сам представник відповідача не заперечувала, що у звязку з технічними труднощами позивач з наказом про своє звільнення був ознайомлений представником МВС України 06.052015 року, про що свідчить підпис [PERSON] у наказі про звільнення ( а.с. 49, зворот). Таким чином, останнім днем роботи [PERSON] слід вважати 06.05.2015 року. Як зазначалося вище, 06.05.2015 року з каси підприємства згідно видаткового касового ордеру від 06.05.2015 року позивачу видано «розрахункові за травень 2015 р» у сумі 27\~489,00 грн. (а.с.38). Доводи представника відповідача, що [PERSON] діючи без відома директора підприємства [PERSON], не предявивши вимогу про розрахунок, фактично самоуправно, 06.05.2015 року підписав видатковий касовий ордер та отримав з каси підприємства гроші, суд вважає, неспроможними. Як пояснив представника відповідача у судовому засіданні 23.12.2015 року, зважаючи на добросовісну роботу [PERSON] його строк служби в лавах МВС України, останнє не стало проводити з цього приводу ніяких перевірок. З наведеного випливає, що відповідач фактично визнає, що у день звільнення [PERSON] з ним не було здійснено повний розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 13.08.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою здійснити повний розрахунок, і 14.08.2015 року на його банківський рахунок було здійснено перерахування відповідних сум. Затримка розрахунку складає 73 робочих дні. Сума середньоденної заробітної плати за період березня - квітня 2015 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та на підставі довідки наданої представником відповідача складає 611,42 грн. ( а.с.68) Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 73 дні х 611,43 грн. = 44\~633,66 грн. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсацiя за затримку розрахунку при звiльненнi є базою для оподаткування податком з доходу фiзичниx осiб. Згiдно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто вiдповiдач є вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходiв фiзичних осiб, який утримується з нарахованої виплати. Нарахування та утримання податку здiйснюється за ставками 15% та 17% з дотриманням вимог абзацiв першого та другого ст. 167.1 ПКУ. Вiдповiдно п.п. 1.2 п. 16-1 пiдроздiлу 10 роздiлу ХХ ПКУ виплата без вирахування сум податку на доходи фiзичних осiб є обєктом оподаткування військовим збором. Нарахування та утримання вiйськового збору визначено п.п. 1.3 п. 16-1 пiдроздiлу 10 Роздiлу ХХ Податкового кодексу України за ставкою 1,5 % вiд обєкта оподаткування. Податковий агентом, вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету вiйськового збору є вiдповiдач: Отже, зважаючи на наведене сума компенсацiї за затримку розрахунку при звiльненнi, належних працiвнику при звiльненнi згiдно ст .. 117 КЗпП України має бути виплачена позивачу пiсля утримання сум належних податків і зборів. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1218 грн.

Outcome: approved