Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення недоплаченої частини заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, покликаючись на те, що 05 лютого 2016 року його було звільнено відповідачем із посади слюсаря з ремонту устаткування котельних та пило підготовчих цехів по пятому розряду ТЦ «Південна». Починаючи із січня 2010 року по лютий 2016 року відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до недорахування та недоплати за вищевказаний період належної йому заробітної плати, оскільки при розрахунку його посадового окладу за вказаний період відповідач суттєво занижував розмір мінімальної тарифної ставки, що є порушенням положень регіональних угод. Просить стягнути з відповідача 39000,00 грн. недоплаченої частини заробітної плати, 43362,74 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому покликається на пропущення позивачем трьохмісячного строку звернення до суду, а відтак вважає, що це є підставою для відмови у задоволенні позову. У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивача [PERSON] 09 вересня 2013 року переведено на посаду слюсаря з ремонту устаткування котельних та пило підготовчих цехів по пятому розряду ТЦ «Південна» та 05 лютого 2016 року його звільнено із даної посади. Відповідно до вимог ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.\~ Відповідно до ст.\~96\~КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики /довідники/. Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки /схеми посадових окладів/ провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних /міжпосадових/ співвідношень розмірів тарифних ставок /посадових окладів/. Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/. Згідно із ст.\~97\~КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими /регіональними/ угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/, що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок /окладів/ і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч. 2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 3 ст.\~6\~Закону України\~«Про оплату\~праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст.\~3\~Закону України\~«Про оплату\~праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України. Наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» №186 від 21 липня 2010 року, №150 від 23 квітня 2012 року, №170 від 29 квітня 2013 року, №176 від 30 квітня 2014 року, №264 від 27 червня 2014 року відповідач встановлював мінімальні тарифні ставки робітника першого розряду, на основі яких проводив розрахунок і виплату заробітної плати, однак, визначена відповідачем заробітна плата не відповідала Закону України «Про державний бюджет України». Як вбачається із Тарифних частин угод, зокрема, Регіональної угоди на 2010-2011 роки, Територіальної угоди на 2012-2014 роки для працівників, зайнятих на роботах по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ з 2010 року було встановлено, що мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду, який здійснює ремонт, налагодження, обслуговування електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ складає 1,59. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати. Згідно з ч. 2 ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із плідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними, географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Відповідно до пункту 17.8 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки за роботу у важких і шкідливих умовах праці визначено доплату в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). В пункті 17.6 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 рік теж визначено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки посадового окладу). Однак, з 01 лютого 2015 року ТЦ «Південна» було виключено з розділу V Схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» та встановлено коефіцієнт за даними видами робіт 1,37. Оскільки розмір тарифної ставки (посадового окладу) встановлений відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенєрго» є заниженим, відповідно й розмір доплат за шкідливі умови праці визначений ЛМКП «Львівтеплоенерго» теж є заниженим. Внаслідок наведеного, сума невиплаченої основної заробітної плати та невиплаченої доплати за шкідливі умови праці за період з 01 січня 2010 року по 05 лютого 2016 року становить 39000,00 грн. /з розрахунку 167 робочих год. за 2011 рік та з врахуванням періоду роботи позивача у шкідливих умовах праці згідно розрахункового листка за червень 2013 року та лютий 2014 року/. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з\~ст.ст.\~2,\~3\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у звязку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація\~ громадянам\~ втрати\~ частини\~доходів у\~зв'язку\~з порушенням\~ строків\~ їх\~ виплати\~ (далі\~ -\~ компенсація)\~провадиться \~у \~разі затримки\~на один\~і більше\~календарних місяців\~виплати доходів,\~ нарахованих\~громадянам за\~період починаючи\~з дня\~набрання чинності\~цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У відповідності до правового висновку Верховного суду України, викладеної у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012 року основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Отже, оскільки відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачу [PERSON], суд вважає, що з відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» слід стягнути на користь позивача 43362,74 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у дохід держави 704,80 грн. судового збору. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити часткового, оскільки згідно розрахунку витрат від 16 листопада 2018 року до таких витрат включено участь у судових засіданнях, однак, даний позов розглядається судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та сторони не брали участь у судових засіданнях, а відтак такі витрати є безпідставними, а тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 2200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу,

Outcome: approved