Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності та користування квартирою 36 в будинку 14 по бульвару Комсомольському у місті Маріуполі, шляхом визнання відповідачів, такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що є власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані його колишня дружина та сестра, які більше ніж рік не проживають в спірній квартирі, а сестра взагалі виїхала за межі України та проживає за кордоном з 2010 року. Відповідачі в спірній квартирі понад рік більше в ній не зявлялись та їх особистих речей в квартирі не має. Посилаючись на норми ст..405 ЦК України, просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, додатково пояснив, що [PERSON] його колишня дружина, з якою він розірвав шлюб в 2013 році, саме з цього часу вона перестала мешкати в спірній квартирі, а з травня 2014 року вона повністю забрала з квартири свої речі. Що стосується його сестри [PERSON], то з 2010 року вона виїхала за кордон і до теперішнього часу не поверталась. Вказував, що дані особи, після залишення спірній квартири до неї не вселялися, заходів по утриманню житла не приймали та не приймають, ні яких речей даних осіб в квартирі не залишилося. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені через житлову організацію, про час і місце розгляду справи, двічі не зявилися в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязків сторін. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом на підставі договору дарування від 20.10.2004 року позивач [PERSON] отримав від [PERSON] квартиру № 14 в будинку № 36, що знаходиться у місті Маріуполі по бульвару Комсомольському в місті Маріуполі, укладеного державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-4914. Право власності [PERSON] було зареєстровано у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 22 жовтня 2004 року за № 24706 (а.с.6-7). Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду від 01 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). Як вбачається з особового рахунку, виданого 12 листопада 2015 року ЖКП «Азовжитлокомплекс», за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому, вищевказана житлова організація склала акт від 17.11.2015 року на підставі опитування сусідів [PERSON] (проживає [INFO]) та [PERSON] (проживає [INFO]), про те, що [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з вересня 2014 року та [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою з січня 2010 року (а.с.10;11). Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Обєктивно вказані обставини підтвердила допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка пояснила, що на теперішній час позивач в спірній квартирі проживає зі своєю неповнолітньою дочкою, його син в квартирі не проживає, але приходить в гості. Його колишня дружина з літа 2014 року, а його сестра понад пяти років не проживають в спірній квартири, з цього часу вони навіть не зявляються за даної адресою, вона не бачила, щоб відповідачі приймали участь в утриманні квартири. Зважаючи на вимоги ст.72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі, не прибувши до судового засідання, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою 36 будинку 14 по бульвару Комсомольському в місті Маріуполі, тим самим по суті задовольнити позовні вимоги в даній частині. Згідно зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст..79 ЦПК України відноситься судовий збір. Однак, у судовому засіданні позивач просив суд не стягувати з відповідачів на його користь судові витрати, які він сплатив за подачу позову до суду, тому суд вважає за можливе їх не стягувати.

Outcome: approved