Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з про стягнення коштів за договором позики у розмірі 7 282,00 грн., посилаючись на такі обставини. 25.112013 р. ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] уклали договір позики № 2013-04-00016, згідно п. 1 якого позивач надає відповідачу короткострокову позику у розмірі 600,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2 % за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732% річних). Відповідно до пункту 3.1. договору, позичальник зобов'язався повернути позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в обумовлений термін. Згідно з видатковим ордером позичальнику видано позичкові кошти в розмірі, обумовленому договором позики. Однак, незважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення отриманої позики, свої зобов'язання позичальником не виконуються. 08.10.2014 р. ТОВ «Мігфінанс» надав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про збільшення розміру позовних вимог до 8 314,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просить слухати справу за його відсутності та позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідачів, враховуючи відсутність заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.112013 р. ТОВ «Мігфінанс» та [PERSON] уклали договір позики № 2013-04-00016, згідно п. 1 якого позивач надає відповідачу короткострокову позику у розмірі 600,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2 % за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732% річних). Відповідно до пункту 3.1. договору, позичальник зобов'язався повернути позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в обумовлений термін. Згідно з видатковим ордером позичальнику видано позичкові кошти в розмірі, обумовленому договором позики. Однак, незважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення отриманої позики, свої зобов'язання позичальником не виконуються. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки грошове зобов'язання належним чином виконано відповідачем не було, він порушила вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у повному обсязі у межах заявлених вимог. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Outcome: approved