Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що він, [PERSON], та [PERSON] є власниками 17/50 частки квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщину ніким не було прийнято. З моменту відкриття спадщини по даний час, тобто понад десять років, він, [PERSON], відкрито для третіх осіб, добросовісно, безперервно володіє усією квартирою, утримує її у належному стані, сплачує усі відповідні комунальні платежі, тобто правомірно набув частку нерухомості, однак позбавлений можливості розпоряджатись нею в цілому, вважає, що у нього є всі законні підстави бути визнаним власником майна, тому просить суд визнати за ним, [PERSON], право власності за набувальною давністю на ? частку квартири [ADDRESS], яка складається із: 1-а кімнати - 16,0 кв.м.; кухні площею - 6,8 кв.м.; ванної кімнати (санвузла) площею - 2,9 кв.м.; передпокою - 11,4 кв.м.; загальна площа квартири - 37,1 кв.м.; та господарськими будівлями: прибудови літ. «а3», вартістю 9 466 гривень, ганок вартістю 420 гривень, 1/3 частини сараю літ. «В», вартістю 5426 гривень, 1/3 частини погреба з шиєю літ. «Г», вартістю 4 809 гривень, самочинно збудованого сараю літ. «Є», вартістю 13 538 гривень, що належала [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак у заяві, що направили до суду позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача - Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним в установленому законом порядку, заяви про відкладення справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у відсутність відповідача до суду не направив. Зважаючи на те, що позивач та його представник скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, отож не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло виданого 11.04.1994 року Турбівським цукровим заводом Липовецького району Вінницької області (а.с.9), власниками 17/50 частки квартири за [ADDRESS], є [PERSON] та [PERSON]. Право власності на вказане майно зареєстроване у порядку діючого на той час законодавства, в підтвердження чому є штемпель Вінницького обласного об'єднаного БТІ від 13.06.1994 року на зворотній стороні свідоцтва. Наведене свідчить, що вказаний об'єкт нерухомості є спільною сумісною власністю двох осіб, частки яких не визначені, отож за загальними правилами їх розмір є рівним, тому кожному із них належить по ? частці цього нерухомого майна. Згідно записів вчинених у Домовій книзі для прописки громадян, які проживають у будинку за [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Факт постійного проживання [PERSON] у період з 18.05.1985 року по даний час у квартирі за [ADDRESS] підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Турбівської селищної ради (а.с.8). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0492 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.14), встановлено, що [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 1 та 4 ст. 344 ЦК України, передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України набрав чинності з 01.01.2004, отже, за загальним правилом, встановленим нормою ст. 58 Конституції України, цей Кодекс не має зворотної дії в часі, тобто, не поширюється на правовідносини, які існувало до введення його в дію. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного строку, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на спірний об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Така позиція міститься в ухвалі Верховного Суду України від 20.02.2008 року у справі № 6-27245св07. Із зібраних у справі доказів судом встановлено, що позивач є добросовісним володільцем чужого майна, а саме: ? частки квартири за [ADDRESS]. Такі обставини не дають найменшого сумніву стосовно правомірності набуття позивачем цього майна, а інше не випливає із закону та не встановлено рішенням суду. Судом встановлено, що володіння позивачем нерухомим майном є відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які мали можливість спостерігати за ним. Також суд вважає доведеними обставини щодо безперервності строку, який дає право позивачеві в сукупності з іншими юридичними фактами на набуття права власності на майно за набувальною давністю, яке належало [PERSON] на праві власності. Вказане майно не визнане безхазяйним. Таким чином, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, в розумінні положень ст.58, 59 ЦПК України, а відтак підлягають до часткового задоволення, за виключенням господарських будівель, що є самочинним будівництвом, з огляду на положення статті 376 ЦК, відповідно до якої право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, так як на набуття права власності на нерухоме майно, передбачено особливий порядок. На підставі викладеного та

Outcome: partial