Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі, крім інших осіб, зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка з грудня 2015 року не проживає за вказаною адресою, оскільки виїхала на постійне місце проживання до м. Хмельницький, жодні її речі за місцем реєстрації відсутні. Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою чинить [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, зокрема, він позбавлений можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку зняти реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не бажає. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з виїздом до іншого постійного місця проживання. Ухвалою суду від 10.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено по справі підготовче удове засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 20.11.2019 року закрито підготовче провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з участю сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за її місцем проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, що не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири серія НМХ №182545, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мазною Г.І. від 12.03.2018 року, реєстраційний номер №440 (а.с.7-9). З Довідки МЄІРЦ №348/25092019-30121899 вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , та донька дружини [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується Довідкою ОСББ (а.с.4,10,12). Як стверджує позивач, в грудні 2015 року [PERSON] виїхала з м. Суми на постійне місце проживання до м. Хмельницький. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положенням ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, показаннями свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її донькою від минулого шлюбу, разом із сім`єю вони проживали за адресою: [ADDRESS] . Втім, у 2018 році колишній чоловік продав вказану квартиру [PERSON] . Донька [PERSON] у 2015 році виїхала до м. Хмельницький, у квартирі за вищевказаною адресою вона не проживає, її речей там немає, жодних спроб вселитися до даної квартири не вчиняла. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивача та проживає за адресою: [ADDRESS] , зазначив, що з 2014 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не бачив. Речі з квартири, після її продажу у 2018 році, вивозив брат колишнього власника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що з 2009 року він мешкає за адресою: [ADDRESS] , та однозначно ствердив, що [PERSON] з 2015 року у квартирі [ADDRESS] , точно не проживає; теперішнє її місце перебування йому не відомо. Враховуючи викладене та беручи до уваги покази свідків, суд вважає, що позивач [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами довів, що [PERSON] з 2015 року не проживає у квартирі [ADDRESS] , однак залишаються бути зареєстрованими за вказаною адресою, що порушує право позивача щодо володіння, користування і розпорядження належним їй майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, такою, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved