Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказана квартира належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.08.1994 року. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач, яка фактично з серпня 2016 року там не проживає. Позивачу доводиться сплачувати за відповідача комунальні послуги та факт реєстрації відповідача у цій квартирі перешкоджає їй здійснення права власності щодо неї. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та докази надані в обґрунтування вимог, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.08.1994 року, посвідченого державним нотаріусом 8-ї Харківського державної нотаріальної контори, реєстровий №5-7672, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з довідки об'єднання житлових кооперативів «Дом-Сервіс» №1336 від 12.09.2017 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно відповіді та висновку Київського ВП ГУНП України в Харківській області №61/висн-21358/35769-17 від 13.11.2017 року встановити місце знаходження [PERSON] не надається можливим Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 23.08.2017 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опіки - задоволено повністю. Позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO]. Призначено опікунами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], над неповнолітньою [PERSON], [INFO], та малолітньою [PERSON], [INFO]. Стягнуто з [PERSON] (ІПН [NUMBER]), [INFO], на користь опікунів - [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підстави для збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, визначені ст. 71 Житлового кодексу України, відсутні. Статтею 72 Житлового кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає протягом більш ніж шести місяців. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved