Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 22.06.2016 між ним та відповідачкою укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до п. 1 якого виконавець надає клієнту юридичні послуги з представництва його інтересів та захисту прав у справі №591/2204/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом клієнта до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним. Додатковою угодою до договору було передбачено проведення остаточної виплати наданих послуг у розмірі 5% від суми відхилених вимог банку, які клієнт сплачує протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв?язку з набранням законної сили рішення суду у справі чи укладенням у справі мирової угоди, вирішення питання у будь-який інший спосіб. Також договором було передбачено сплата штрафу у розмірі 100% додаткової винагороди виконавця за порушення строків її сплати. Відповідач своїх обов`язків з оплати послуг не виконала у повному обсязі, тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 10% штрафу. Постановою Сумського апеляційного суду від 17.03.2021 р. у справі № 591/8111/19 позов задоволено частково - з відповідача стягнуто 13587 грн. 52 коп. боргу за договором про надання юридичних послуг від 22.02.2016 року. Вказане судове рішення виконано 05.04.2021 року. Додатковою постановою у цій справі стягнуто 2408,75 грн. штрафу за порушення строку оплати додаткової винагороди, що становить 10% суми нарахованого штрафу. При цьому частина штрафу у розмірі 90% була предметом розгляду у третейському суді. Ухвалою Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній універсальній біржі від 11.08.2021 розгляд справи припинено у зв`язку з непідсудністю її третейському суду. Просить стягнути з відповідачки на його користь штраф у розмірі 21678,98 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву позов не визнала. Пояснила, що про порушення свого права на отримання додаткової винагороди позивач дізнався 26.06.2017. Позов про стягнення боргу, у тому числі штрафу, був пред`явлений у грудні 2019 року. Оскільки до вимоги про стягнення неустойки застосовується позовна давність в 1 рік, то позов повинен бути пред`явлений до грудня 2020 року. З цим позовом позивач звернувся 21.09.2021, тобто зі спливом позовної давності. Заявляє про застосування давності та просить у зв?язку з цим відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Пояснив, що вимога про стягнення 90% штрафу була предметом розгляду у третейському суді. Давність перервалася пред?явленням позову. Зазначив, що давність поновилась з 03.06.2021 - дати прийняття додаткової постанови Сумським апеляційним судом у справи №591/8111/19. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову. Пояснив, що строк давності розпочався з 26.06.2017 - граничного строку сплати додаткової винагороди, про що самим позивачем було зазначено у вимозі від 16.11.2017 про сплату боргу. Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 22.02.2016 року між фізичною особою-підприємцем, адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг. Відповідно до п. 1.1. Договору передбачено, що Виконавець надає Клієнту юридичні послуги з представництва його інтересів та захисту прав у справі №591/2204/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом клієнта до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним (а.с. 3). Пунктом 2.2. Договору передбачено, що ціна по даному договору встановлюється за домовленістю сторін, що оформляється відповідними додатками по договору. На виконання п.2.2. договору між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 від 22.02.2016 р. про визначення ціни договору . Підпунктом 1.4 п.1 Додаткової угоди № 1 від 22.02.2016 р. до Договору передбачено проведення остаточної оплати наданих послуг у розмірі 5% від суми відхилених вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», які клієнт сплачує протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв`язку з набранням законної сили рішення суду у справі чи укладення у справі мирової угоди, вирішення питання у бідь-який інший спосіб (а.с. 5). Пунктом 4.4 договору передбачено, що за порушення строку оплати додаткової винагороди понад 10 днів Клієнт сплачує Виконавцю штраф у розмірі 100% додаткової винагороди, що обумовлена цим договором, протягот трьох днів з дати отримання вимоги виконавця, шляхом перерахування суми штрафу на банківський рахунок Виконавця, який зазначений в реквізитах цього договору, або готівкою. У провадженні суду перебувала справа №591/2204/15-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення достроково заборгованості за кредитним договором № 14/30650/74/84725 від 24.06.2008 року в усім 99415,51 грн доларів США (1571759,71 грн), в тому числі: 70593,97 доларів США (1116091,02 грн) - заборгованість за кредитом, 8620,07 доларів США (136283,35 грн) - заборгованість за відсотками; 202021,47 доларів США (319385,34 грн) - пеня та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору від 24.06.2008 року і договору іпотеки від 01.07.2008 року та застосування наслідків недійсності вказаних договорів. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.12.2015 року у справі №591/2204/15-ц позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з [PERSON] 99 415,51 доларів США заборгованості по кредитному договору, що становить 1 571 759,71 грн за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року, та 3654 грн в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено за необґрунтованістю вимог. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 16.03.2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22.12.2015 року змінено в частині задоволення первісного позову та абзац другий резолютивної частини рішення суду викладено в наступній редакції: Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/30650/74/84725 від 24.06.2008 року в сумі 79214,04 доларів США, із яких 70593,97 доларів США заборгованості за кредитом та 8620,07 доларів США заборгованості за процентами, що еквівалентно 1252374,37 грн за офіційним курсом НБУ станом на 26.01.2015 року. Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасовано частково, а позов [PERSON] про визнання недійним кредитного договору задоволено частково. Визнано недійним пункт 16.3 кредитного договору № 014/30650/74/84725 від 24.06.2008 року укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] в частині визначення розміру пені з моменту укладення договору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.04.2017 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 16.03.2016 року скасовано в частині вирішення первісних позовних вимог про стягнення одноразової комісії за видачу кредиту та процентів за договором кредиту, а також в частині вирішення зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення одноразової комісії за видачу кредиту, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Апеляційного суду Сумської області від 16.03.2016 року в частині вирішення позовних вимог за первісним позовом про стягнення 68943,97 доларів США основної суми заборгованості за кредитом, про відмову в стягненні пені та за зустрічним позовом про визнання недійсним пункту 16.3 кредитного договору від 24.06.2008 року щодо визначення розміру пені, а також в частині вирішення зустрічних позовних вимог щодо відмови в задоволенні вимог про визнання договору іпотеки недійсним, залишено без змін. Після повернення справи на новий розгляд до апеляційного суду, сторонами у справі були подані заяви про відмову від позову і ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19.06.2017 року у справі №591/2204/15-ц заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та представника [PERSON] - [PERSON] про відмову від позову задоволено частково. Прийнято відмову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від позову до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в частині вимог про стягнення одноразової комісії за видачу кредиту та процентів за договором кредиту. Прийнято відмову [PERSON] від позову до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення одноразової комісії за видачу кредиту. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22.12.2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення одноразової комісії за видачу кредиту та процентів за договором кредиту та в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення одноразової комісії за видачу кредиту і провадження у справі у цій частині позовних вимог закрито. Вказані обставини встановлені постановою від 17.03.2021 Сумського апеляційного суду, яка надрала законної сили, у справі №591/8111/19 між тими самими сторонами, тому на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі(а.с. 9-12). 16.11.2017 р. на адресу відповідача позивачем направлено вимогу, у якій, окрім іншого, зазначено, з посиланням на п.п. 4.1 п. 4 Додаткової угоди про обов?язок [PERSON] сплатити додаткову винагороду у розмірі 5% від суми відхилених вимог, що становить 1441,07 доларів США. Граничний строк сплати додаткової винагороди становить 26.06.2017. У вимозі ставилось питання щодо сплати в найкоротший термін коштів в сумі 39 783,02 грн. заборгованості за договором про надання юридичних послуг (а.с. 32-33). 19.12.2019 ФОП [PERSON] звернувся до Зарічного районного суду м. Суми із позовом про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 448119,04 грн., який мотивував тим, що внаслідок надання позивачем юридичних послуг за результатами прийнятих судових рішень та укладення договору про прощення боргу, тобто вирішення питання в інший спосіб, було відхилено вимоги банку на загальну суму 8338527,95 грн (747365,00 грн - відсотки, 6543198,36 грн - пеня, 1047964,59 грн - сума осиного боргу), п`ять відсотків від якої становить 416926,40 грн. У обґрунтування позовних вимог також посилався на те що п. 4.4 договору про надання юридичних послуг передбачено сплату штрафу в розмірі 100% додаткової винагороди за порушення строків її виплати, що становить 416926,40 грн, але позивач просив стягнути лише 10 % від вказаної суми, що складає 41692,64 грн (а.с. 7-8). Постановою Сумського апеляційного суду від 17.03.2021 р. у справі № 591/8111/19 позов задоволено частково - з [PERSON] стягнуто 13587 грн. 52 коп. боргу за договором про надання юридичних послуг від 22.02.2016 року (а.с.9-12). Додатковою постановою від 03.11.2021 стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 2408,75 грн. штрафу за порушення строку оплати додаткової винагороди за договором(а.с. 13) У жовні 2019 року ФОП [PERSON] звернувся до постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі про стягнення з [PERSON] на його користь коштів в сумі 823 352,80 грн. У даній позовній заяві зазначено, що строк сплати коштів відповідно до п. 1.4 п.1 Додаткової угоди був до 27.06.2017. Лише 20.11.2017, після отримання вимоги від 16.11.2017 відповідачем здійснено часткову оплату послуг в розмірі 10500 грн. Також відповідно до позовної заяви зазначав, що відповідно до п. 4 4 Договору відповідач має сплатити позивачу штраф у розмірі 416,926.40 грн. (а.с. 14-15). Ухвалою постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 21.10.2019 порушено провадження у справі за позовом ФОП [PERSON] (а.с. 16). У подальшому ФОП [PERSON] зменшив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON] 21 678,98 грн. - 90% штрафу (а.с. 17). Ухвалою постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 11.08.2021 припинено третейський розгляд справи №1/3-19 у зв?язку з тим, що спір не може бути предметом третейського розгляду (а.с. 18). Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що зобов?язання, передбачене Договором про надання юридичних послуг від 22.02.2016 з урахуванням додаткової угоди №1 від 22.06.2016 не було виконано [PERSON] у повному обсязі у строк, обумовлений договором, зокрема, не було виплачено у семиденний з дня фактичного закінчення надання послуг строк додаткової винагороди у розмірі 5% від суми відхилених вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Вимога від 16.11.2017 про оплату вартості послуг, у тому числі передбаченої п. 1.4 п.1 Додаткової угоди була отримана відповідачем, що не заперечується сторонами у справі. Тому наявні підстави для сплати відповідачкою передбаченого п. 4 .4 Договору штрафу за порушення строку оплати додаткової винагороди. Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до положень статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)(п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу у зв?язку з несвоєчасним виконанням зобов?язання за договором. До такої вимоги застосовується спеціальна позовна давність у 1 рік. При цьому необхідність сплати [PERSON] коштів на виконання умов п. 1.4 п.1 додаткової угоди до договору позивач був обізнаний у червні 2017 року. Про це самим позивачем було зазначено у вимозі від 16.11.2017, адресованій [PERSON] . Пунктом 4.4 договору про надання юридичних послуг передбачено обо?язок замовника сплатити штраф протягом трьох днів з дня отримання вимоги виконавця. Вказана вимога була направлена [PERSON] 16.11.2017. За твердженням відповідача, яке не заперечується позивачем, на вимогу позивача 20.11.2017 було сплачено кошти в сумі 10500 грн. Доказів, які підтверджували б дату отримання вимоги матеріали справи не містять, однак, враховуючи терміни переказу поштових відправлень, наявні підстави для висновку про отримання замовником договору вимоги виконавця у листопаді 2017 року. Враховуючи положення ч. 5 ст. 261 ЦК України саме з цього періоду розпочався перебіг позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача штрафу. З матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення штрафу, передбаченого п.п. 1.4 п. 4 Додаткової угоди ФОП [PERSON] звернувся до третейського суду 15 листопада 2019 року. З позовом про стягнення частини штрафу ФОП [PERSON] звернувся до Зарічного районного суду м. Суми у грудні 2019 року. За твердженням позивача пред?явленням позову до суду про стягнення частини штрафу позовна давність за вказаними вимогами перервалася та перебіг давності розпочався після прийняття апеляційним судом постанови у справі №591/8111/19 - 03.06.2021. Суд не погоджується із таким твердженням. Як було зазначено вище, для вимог про стягнення штрафу застосовується спеціальний строк позовної давності у 1 рік. Вказаний строк сплинув у листопаді 2018 року. З позовом про стягнення частини штрафу ФОП [PERSON] звернувся у грудні 2019 року. Тобто, на час звернення із зазначеним позовом строк позовної давності вже сплинув. [PERSON] не було заявлено у справі №591/8111/19 про застосування давності, у зв?язку з чим вказане питання не розглядалось судом. Враховуючи викладене, відсутні підстави для висновку, що зверненням до суду з позовом перебіг строку давності перервався, оскільки такий строк на час подання позовної заяви у справі №591/8111/19 та у справі № 1/3/19, яка перебувала у провадженні третейського суду, вже був пропущений. Позивачем не наведено обставин, які б свідчили про поважність пропуску такого строку. Враховуючи сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, а також відсутність переривання позовної давності наявні підстави для відмови у позові про стягнення штрафу в сумі 21 678,98 грн. за невиконання [PERSON] умов пп.1.4 п.4 Додаткової угоди №1 до договору про надання юридичних послуг від 22.02.2016. Представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. Вказані витрати підтверджуються ордером, договором №1 від 26.10.2021 про надання правової допомоги, за умовами якого клієнт зобов?язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 6 000 грн., тобто ставка гонорару є фіксованою. Також матеріали справи містять квитанцію №1 про сплату [PERSON] адвокату Кондратенко С.Ю. коштів в сумі 6000 грн.(а.с. 42-43). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та зазначено, що відсутні підстави для стягнення таких витрат, оскільки у відзиві на позовну заяву не було зазначено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги був укладений відповідачкою з адвокатом 26.10.2021, тобто після подання відзиву на позовну заяву, а сума судових витрат була заявлена у запереченні на відповідь на відзив, яке було подане 28.10.2021. Подання доказів понесення судових витрат до закінчення розгляду справи не суперечить положенням ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування таких витрат за рахунок позивача. Разом з цим, суд при визначенні розміру витрат, які підлягають стягненню з відповідача, враховує наявність клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, що дана справа не є складною та віднесена до категорії малозначних, суд також враховує обсяг фактично виконаних адвокатом робіт та наданих послуг - подання заперечення на відповідь на відзив та участь у одному судовому засіданні, ціну позову. Враховуючи наведені обставини суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу, які необхідно стягнути з позивача, до 1500 грн.

Outcome: approved