Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 10.06.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №Z38.491.70100, за умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 6 097,00 грн., зі сплатою 25,5% річних. 29.12.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №28/12-1. Крім того, 28.02.2017 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ТОВ «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на ТОВ «Нью Файненс Сервіс», укладено договір факторингу №28/02-1, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Z38.491.70100 від 10.06.2016 року. Позивач зазначає, що відповідач не виконала належним чином своїх зобовязань за кредитним договором №Z38.491.70100, чим порушила норми діючого законодавства, оскільки станом на 30.10.2017 року існує заборгованість, яку просить стягнути в примусовому порядку з [PERSON] на користь ТОВ «Нью Файненс Сервіс» у розмірі 7 684,93 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.01.2018 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду. В судове засідання представник позивача не зявився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, однак до суду на вказаний час не зявилась, про причини неявки заяв, клопотань від неї не надходило. Суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Зі змісту ч.1 ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так, 10.06.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №Z38.491.70100, згідно умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 6 097,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобовязується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці, датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок,вказаний позичальником. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 16%. Станом на день укладання договору змінна ставка, визначена за рішенням правління банку, становить 9,50%, що разом складає змінювану процентну ставку в розмірі 25,5000%. 28.02.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Серет» (фактор) та ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» (клієнт) укладено договір факторингу №28/02-1 згідно умов якого, клієнт відступає (передає у власність) факторові (новому кредитору) з 28.02.2017 року права вимоги під фінансування від фактора, а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта 3 28.02.2017 року права вимоги та здійснювати їх оплату (фінансування) клієнту за плату. Клієнт, на підставі цього договору передає (відступає) фактору, а фактор набуває права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, що міститься у додатку №1, який є невідємною частиною цього договору. Станом на дату підписання сторонами цього договору розмір заборгованості боржників перед клієнтом, згідно умов кредитних договорів складає 1 567 679 053,28 грн. (що включає в себе заборгованість по тілу кредитів, нарахованих та несплачених відсотках, комісіях, інших платежах). Як вбачається, з витягу з додатку №2 до договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року, за даним актом, клієнт ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє», передав фактору ТОВ «Фінансова компанія «Серет» права вимоги до боржників [PERSON] за кредитним договором №Z38.491.70100 від 10.06.2016 року, на загальну суму 7 684,93 грн. Згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Серет», ідентифікаційний код юридичної особи 39691431, змінило назву на ТОВ «Нью Файненс Сервіс» Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобовязання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, повязаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Отже, у позивача виникло право вимоги за кредитним договором №Z38.491.70100 укладеного 10.06.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON]., на підставі договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. 22.09.2017 року ТОВ «Нью Файненс Сервіс» направило на адресу [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитних зобовязань, яким повідомило [PERSON] про те, що на підставі договору факторингу №28/02-1 від 28.02.2017 року між ТОВ «ФК «Рантьє» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс», право вимоги заборгованості відступлено ТОВ «Нью Файненс Сервіс»». Крім того, ТОВ «Нью Файненс Сервіс» направило на адресу [PERSON] повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №Z38.491.70100 від 10.06.2016 року, однак у добровільному порядку відповідач заборгованість по кредитному договору не сплатила. Таким чином, оскільки в судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що між сторонами укладався договір, за умовами якого відповідач взяв на себе певні зобовязання, що належним чином в установлений договором строк не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, які підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 600,00 грн. На підставі статей 525, 526, 629, 1077, 1078 ЦК України та

Outcome: approved