Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 3164 грн. 41 коп. за період з 01.06.2014 р. до 15.11.2014 р., допомогу з тимчасової втрати працездатності за період з 17.05.2014 р. до 03.06.2014 р., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у сумі 28 887 грн., та моральну шкоду у сумі 10 000 грн. Позивачем до суду надана заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення в разі неявки відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час слухання справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим, суд за згодою позивача розглянув справу у відсутності представника відповідача із заочним постановленням рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача до 15.11.2014р., коли був звільнений за власним бажанням, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача та довідці відповідача. (а.с.9,11). 23.07.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. Сума заборгованості по заробітній платі станом на час звільнення становить 3164, 41 грн., а заборгованість по допомозі з тимчасової втрати працездатності становить 1155,90 грн., що підтверджується довідкою відповідача (а.с.11). Середня заробітна плата позивача на момент звільнення становила 3164,41 грн., що підтверджується довідкою відповідача (а.с.11). Компенсація середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 28 887 грн. (3494,68: 30 днів = 116,48 грн.; 116,48 Х 248 днів= 28 887 грн.). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, організації і установи, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд вважає, що позивач переніс моральні переживання та страждання внаслідок невиконання з боку відповідача законних вимог по своєчасній виплаті заробітної плати, так як він вимушений був звертатися до суду для захисту своїх прав, на що витрачати свій час та докладати додаткових зусиль для організації свого життя, при цьому, затримка у виплаті належних позивачу сум, призвела до позбавлення його права вільного розпорядження належним йому на праві власності майном, а саме, грошовими коштами, що також є підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Між тим, враховуючи характер та тривалість перенесених переживань на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у сумі 2000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судові витрати, від сплати яких позивача звільнено. На підставі викладеного,

Outcome: approved