Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2011 року в розмірі 92513,45 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 05 серпня 2011 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача з заявою, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 6200,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов кредитного договору від 05 серпня 2011 року відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов'язалася сплатити судовий штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. В разі непогашення боргових зобов'язань за кредитом, відповідач зобов'язалася сплатити позивачу проценти в розмірі, визначеному «Тарифами банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором кредиту від 05 серпня 2011 року, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах визначених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконала, в результаті чого, станом на 30 квітня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 92513,45 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд на підставі письмової згоди представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05 серпня 2011 року, відповідач надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору про надання банківських послуг від 05 серпня 2011 року, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6200,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачуючи щомісячно до 25 числа кожного місяця мінімально 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень та не більше залишку заборгованості, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. За несвоєчасне погашення заборгованості відповідач зобов'язалася сплатити пеню, а за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів - сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором кредиту від 05 серпня 2011 року та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах визначених договором, відповідач кредит отримала, але свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 30 квітня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 92513,45 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 4588,75 гривень; -заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 78543,11 гривень; -заборгованість за пенею та комісією в розмірі 4500,00 гривень; -штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; -штраф (процентна складова) у розмірі 4381,59 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором від 05 серпня 2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Враховуючи, що відповідач не виконує свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором від 05 серпня 2011 року, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved