Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що у 2008 році він почав зустрічатися з відповідачкою, проте разом не проживали. З квітня 2012 року почали проживати разом, однак відповідачка на той час мала вже двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що на той час відповідачка мало приділяла уваги дітям та сім`ї в цілому. У березні 2015 року позивача було мобілізовано до лав Збройних Сил України та відправлено у зону бойових дій, які відбувалися у Донецькій області. У квітні 2016 року [PERSON] повернувся до себе додому, де на той час проживала [PERSON] зі своїми дітьми, після чого вона пішла з дому та більше не поверталась, залишивши дітей з позивачем. У грудні 2018 року позивач дізнався, що у свідоцтвах про народження дітей, по батькові вони записані [PERSON] . На даний час діти проживають з позивачем, тому звернувся до суду з проханням визнати його батьком [PERSON] та [PERSON] , виключити з актового запису № 391 від 19 травня 2010 року та актового запису № 237 від 21 березня 2012 року відомості про батька [PERSON] та внести відомості до вказаних актових записів відомості про батька [PERSON] . Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи сповіщена. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені. Судом встановлено, що в 2008 році позивач познайомився з відповідачкою, однак разом з [PERSON] та з квітня 2012 року почали проживати разом, однак відповідачка на 2012 рік мала вже двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У березні 2015 року позивача було мобілізовано до лав Збройних Сил України та відправлено у зону бойових дій, які відбувалися у Донецькій області. У квітні 2016 року [PERSON] повернувся до себе додому, де на той час проживала [PERSON] зі своїми дітьми, після чого вона пішла з дому та більше не поверталась, залишивши дітей з позивачем. У грудні 2018 року позивач дізнався, що у свідоцтвах про народження дітей, по батькові вони записані [PERSON] . Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] здійснена відповідно до статті 133 Сімейного Кодексу України. Під час сумісного проживання позивача з відповідачкою у дружини відповідача народилась дитина, Позивач визнає батьківство повністю та вважає [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] своїми рідними синами. Відповідачка долею дітей не цікавиться та діти на даний час проживають разом з [PERSON] . Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ч. ч ст. 129 СК України вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. В даному випадку діти, батьком яких вважає себе позивач, народилася у 2010 та 2012 роках, а з позовом про визнання батьківства позивач звернувся до суду лише у 2019 році. Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Однак суду не відомо чи перебувала на час зачаття дітей [PERSON] у шлюбі з іншим чоловіком. Крім того, законодавець у частині другій статті 20 СК України передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених частиною першої статті 20 СК України. Тому у випадках передбачених частиною другою статті 129 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України. Тобто, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції, що узгоджується з правовою позицією, визначена у висновку Верховного Суду України по справі № 6-617цс17 від 27.04.2017 року. А заяв про застосування позовної давності сторони не подавали. Враховуючи викладене, а також наявність висновку експерта № 859 від 30 жовтня 2019 року, згідно якого встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , складає 99,9998 %, суд вважає, що позов має бути задоволено та позивача можливо визнати батьком дітей.

Outcome: approved