Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що його батькам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1994 року належала квартира №33, розташована за адресою: кв.Ватутіна, 27, м.Луганськ Луганської області. 12 грудня 2001 року помер його батько [PERSON], після смерті якого спадщину у вигляді ? частини вищезазначеної житлової квартири фактично прийняла дружина померлого та його мати [PERSON]. 05.03.2014 року [PERSON] померла. Він прийняв спадщину шляхом звернення 21.03.2014 року до Пятої Луганської державної нотаріальної контори, проте отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки Пята Луганська державна нотаріальна контора через проведення АТО нотаріальну практику не здійснює, а нотаріальний архів з м.Луганська не переміщений. Також зазначив, що його рідна сестра [PERSON], яка є відповідачем у справі, також є спадкоємцем, оскільки є донькою померлих, і не заперечує проти того, щоб за ним було визнане право власності на зазначену житлову квартиру, про що надасть суду відповідну заяву. За таких обставин позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] на ? частку квартири, розташованої за адресою: м.Луганськ, кв.Ватутіна, 27/33 після смерті померлого 12 грудня 2001 року [PERSON] у порядку спадкування за законом, а також просить визнати за ним право особистої власності на вищезазначену квартиру у порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 05 березня 2014 року. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач та його представник у позовній заяві просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги вона визнає та не заперечує проти їх задоволення, просила справу розглянути за її відсутності. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1994 року, а також копії технічного паспорту на квартиру, квартира №33 за адресою: кв.Ватутіна, 27 належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.8-12). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії І- ЯР №798472 від 25.11.1956 року, [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною (а.с.13). Згідно з копіями свідоцтв про народження позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], батьками останніх є спадкодавці [PERSON] та [PERSON], тобто позивач та відповідач є рідними братом і сестрою (а.с.39). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №299270 від 13.12.2001 року, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції у м.Луганськ, [PERSON] помер 12 грудня 2001 року, про що зроблений актовий запис №2547 (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 11.03.2014 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] померла 05.03.2014 року, актовий запис №478 (а.с.6). Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36941872 від 21.03.2014 року спадкова справа після смерті [PERSON] була зареєстрована 21.03.2014 року у Пятій луганській державній нотаріальній конторі (а.с.16). З відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області та Другої сєверодонецької державної нотаріальної контори Пята луганська державна нотаріальна контора переміщена до м.Сєвєродонецьк. Документи та архів нотаріальної контори не були переміщені і залишились у м.Луганську, тобто на території, непідконтрольній українській владі. Оформлення спадкових справ заведених у Пятій луганській нотаріальній конторі є неможливим. (а.с.15,51,58). Відповідно до ст.529 ЦК УРСР та ст.1261 ЦК України позивач та відповідач є спадкоємцями після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з позовної заяви позивач зазначив, що відповідач, тобто його сестра [PERSON], не заперечує проти задоволення позовних вимог, про що надасть суду відповідну заяву. Письмова заява [PERSON], відповідно до якої вона позовні вимоги [PERSON] до неї визнає в повному обсязі і не заперечує проти визнання за останнім права власності на квартиру №33, яка розташована за адресою: м.Луганськ, кв-л Ватутіна, буд.27 у порядку спадкування після смерті [PERSON], надійшла на адресу суду 02.06.2016 року (а.с.38). Відповідач [PERSON] зазначена у позовній заяві у якості єдиного відповідача (а.с.1-2, 38). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)). Разом із тим, із системного аналізу зазначеної правової норми вбачається, що належним відповідачем у такому судовому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житлову квартиру. Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. При цьому визнання в судовому порядку права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за позовом, заявленим до особи, яка не оспорює таке право власності, суперечить, крім зазначених вище процесуальних норм, вимогам статей 15, 392 ЦК України. Той факт, що відповідач [PERSON] повністю визнавала права позивача на спадкову квартиру до подачі позову, про що свідчить зазначення у позовній заяві позивачем, та визнала позов у повному обсязі при розгляді справи в суді, про що свідчить її заява від 02.06.2016 року є підтвердженням того, що вона у встановлений законом строк не прийняла спадщину (а.с. а.с.1-2, 38). При таких обставинах, оскільки відповідач [PERSON]І не порушує, жодним чином не оспорює та повністю визнає право власності позивача [PERSON] на спадкове майно, вона не є особою, зобовязаною за викладеною у позові вимогами позивача, а тому, на думку суду, є неналежним відповідачем у справі. Оскільки жодних доказів щодо наявності інших спадкоємців суду не надано, з огляду на положення 1277 ЦК України, належним відповідачем у справі може бути територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У разі ж встановлення інших спадкоємців, що оспорюють або не визнають право [PERSON] на спадкове майно, що залишилось після померлих [PERSON] та [PERSON], саме такі особи можуть бути належними відповідачами у вказаному судовому спорі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Зміст зазначеної норми цивільного процесуального законодавства у системному аналізі з положеннями ст.ст.1, 3, 15 ЦПК України, ст.15 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем суд повинен відмовляти у задоволенні позову саме до цього відповідача, що не позбавляє позивача права звернутись з аналогічними позовними вимогами до належного відповідача. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за предявленим позовом. При таких обставинах, приймаючи до уваги, що від позивача та його представника не надходило клопотань про заміну первісного відповідача належним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки предявлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Доводи, на які позивач посилається у позовній заяві і обґрунтовує ними свої позовні вимоги в даному випадку не підлягають правовій оцінці судом внаслідок того, що позов предявлено до неналежного відповідача. \~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed