Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача, на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 6732,32 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 11.07.2016 року по день ухвалення рішення в суму 27145,27 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що 11.07.2016 року вона була звільнена з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України згідно з наказом № 25 від 11.07.2016 року. При звільненні роботодавець не здійснив з нею повного розрахунку по заробітній платі, і не здійснив його до часу розгляду справи у суді. Позивач у судовому засідання підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача визнав частково, не заперечував проти факту невиплати заробітної плати позивачу в день звільнення, однак вважає, що позивачкою не вірно здійснений розрахунок заборгованості, визнає суму невиплаченої суми заробітної плати в розмірі 6232,32 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19055,62 грн. Дослідивши наявні в матеріалах справи\~\~докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом установлено, що [PERSON] працювала у Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» і на підставі наказу № 25 від 11.07.2016 року була звільнена за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ч.1\~ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом установлено, що відповідач при звільненні [PERSON] не здійснив з нею повний розрахунок і не виплатив нараховану заробітну плату за період квітня 2016 року липня 2016 року, яка станом на 01.11.2016 року складає 6232,32 грн., що підтверджується довідкою про виплату заробітної плати [PERSON] № 2/44-167, виданою Командитним товариством «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і компанія». Сума нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати на час звільнення [PERSON] складала 6732,32 грн. Згідно копії відомості на виплату грошей № 520 за серпень 2016 року [PERSON] отримала 500,00 грн. в рахунок погашення заборгованості по заробітній пласті, а тому на момент розгляду справи сума нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати складає саме 6232,32 грн. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При звільненні з позивачем не було здійснено повний розрахунок, отже, затримка розрахунку за період з 11.07.2016 року по дату судового розгляду - 08.12.2016 року становить 106 днів. Сума середньоденної заробітної плати за період травень-червень 2016 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та на підставі довідки наданої представником відповідача складає 179,77 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 106 днів х 179,77 грн. = 19055,62 грн. Всього на користь позивача підлягають стягненню 25287,84 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наданий позивачкою, оскільки вона при здійснені розрахунку кількості днів за період з 11.07.2016 року по дату судового розгляду - 08.12.2016 року, враховувала кількість календарних днів, а не робочих, що не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсацiя за затримку розрахунку при звiльненнi є базою для оподаткування податком з доходу фiзичниx осiб. Згiдно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто вiдповiдач є вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходiв фiзичних осiб, який утримується з нарахованої виплати. Нарахування та утримання податку здiйснюється за ставками 15% та 17% з дотриманням вимог абзацiв першого та другого ст. 167.1 ПКУ. Вiдповiдно п.п. 1.2 п. 16-1 пiдроздiлу 10 роздiлу ХХ ПКУ виплата без вирахування сум податку на доходи фiзичних осiб є обєктом оподаткування військовим збором. Нарахування та утримання вiйськового збору визначено п.п. 1.3 п. 16-1 пiдроздiлу 10 Роздiлу ХХ Податкового кодексу України за ставкою 1,5 % вiд обєкта оподаткування. Податковий агентом, вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету вiйськового збору є вiдповiдач. Отже, зважаючи на наведене сума компенсацiї за затримку розрахунку при звiльненнi за перiод з 11.07.2016 року по дату судового розгляду - 08.12.2016 року, належної працiвнику при звiльненнi згiдно ст. 117 КЗпП України має бути виплачена позивачу пiсля утримання податку з доходiв фiзичних осiб i вiйськового збору. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню, але частково. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial