Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] 15.04.2011 року було укладено договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 27.12.2017 року становить 21950,18 гривень, із яких: 3123,00 гривень заборгованість за кредитом, 1097,90 гривень заборгованість по сплаті процентів, 16207,84 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. фіксованого штрафу та 1021,44 грн. процентної складової штрафу. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не зявився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості; анкету-заяву від 15.04.2011 року; копію довідки про умови кредитування; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 15.04.2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці з умовою сплати процентів за користування кредитом. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором. Позивач вказує, що відповідач на підставі вказаного кредитного договору заборгував йому 21950,18 гривень, із яких: 3123,00 гривень заборгованість за кредитом, 1097,90 гривень заборгованість по сплаті процентів, 16207,84 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. фіксованого штрафу та 1021,44 грн. процентної складової штрафу. При цьому, з вказаного розрахунку слідує, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3123,00 гривень, за процентами 1097,90 гривень, що загалом становить 4220,90 грн., натомість нарахована сума пені становить 16207,84 гривень, що більш ніж у три рази перевищує розмір збитків, що виникли внаслідок неналежного виконання зобовязання відповідачем (суми розміру тіла кредиту та процентів), що суперечить положенням ч. 3 ст. 509 ЦК України в частині розумності та справедливості зобовязання з врахуванням того, що відповідно до п.5 ч.3 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів є несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. З рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22 липня 1996 р. слідує, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання необґрунтованих додаткових прибутків кредитора. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За такого, оскільки розмір неустойки (пені) в даному випадку явно не співмірний розміру заподіяних збитків та з врахуванням описаних вище мотивів та принципів, суд вважає за необхідне зменшити суму пені до 4500 грн. З положень Умов кредитування з використанням кредитки (Универсальная, 55 дней льотного периода) слідує, що процентна складова штрафу визначається в розмірі 5% від суми заборгованості. З розрахунку заборгованості слідує, що вказані 5% визначені з суми боргу за тілом кредиту, процентами та пені, при цьому, оскільки судом вище зазначено, що пеня підлягає зменшенню, то має бути перерахований і розмір процентної складової штрафу. Таким чином, відповідно до запропонованих банком принципів розрахунку процентної складової штрафу її розмір становить (3123,00 грн. + 1097,90 грн. + 4500 грн.) х5 % = 436,05 грн. У звязку з цим, позов підлягає частковому задоволенню з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 15.04.2011 року в сумі 9656 гривень 95 копійок, з яких: 3123,00 грн. заборгованість за кредитом, 1097,90 грн. заборгованість по сплаті процентів, 4500 гривень пеня, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 436,05 грн. штраф (процентна складова). Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобовязання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність, ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України та

Outcome: approved