Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 21 491,36 грн. заборгованість із заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середнього заробітку та 108 040,31 грн. компенсації за час затримки розрахунку при звільнені, мотивуючи тим, що вона перебувала із відповідачем у трудових відносинах, наказом від 17 липня 2017 року її було звільнено із займаної посади, проте всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснено остаточного розрахунку при звільнені. 04 лютого 2019 року відповідно до розпорядження № 53 у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] , вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А., яку отримано суддею 05 лютого 2019 року. Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. Ухвалою судді від 05 лютого 2019 року прийнято до свого провадження вказану справу, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. У своєму відзиві представник відповідача посилається на те, що АТ «Українська залізниця» втратила контроль і доступ до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на території міста Донецька та області, у тому числі до трудових книжок працівників особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звіту, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 16 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями і відбулося припинення господарської діяльності внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а тому відповідач був позбавлений можливості здійснення розрахунку з працівниками. Відповідь на відзив, заяви або клопотання до суду від позивача не надходили. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За даних обставин, за яких сторони заяв або клопотань з процесуальних питань не подали, представник відповідача подав відзив, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у справі доказами, ухваливши рішення, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 08 липня 2016 року по липень 2017 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», правонаступником якого є акціонерне товариство «Укрзалізниця», тобто відповідач, а позивач у ньому обіймала посаду інженера з організації та нормування 1 категорії. 17 липня 2017 року [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 16 січня 2018 року Торгово-промисловою палатою України був наданий науково-правовий висновок № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця», Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), починаючи з 20 березня 2017 року. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується зі ст. 4 КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо, що передбачає ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться у місті Донецьку та Донецькій області в тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця», Регіональну філію «Донецька залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. За таких обставин підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України відсутні. На підтвердження доводів щодо нарахування, але не виплати заробітної плати за березень-липень 2017 року позивачем надано розрахунковий лист: за березень 2017 року, де сума до виплати становила 4 810,26 грн. (з яких виплачено 2 156,26 грн.); розрахунковий лист за квітень 2017 року, де сума до виплати становила 3 269,36 грн.; розрахунковий лист за травень 2017 року, де сума до виплати становила 3 269,36 грн.; розрахунковий лист за червень 2017 року, де сума до виплати становила 0,00 грн.; розрахунковий лист за липень 2017 року, де сума до виплати становила 12 298,64 грн. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження перерахування позивачу нарахованих сум депонентів за березень-липень 2017 року. З огляду на відсутність доказів на підтвердження виплати позивачу нарахованої заробітної плати за березень-липень 2017 року, позовні вимоги про стягнення депонованої заробітної плати за вказаний період, невиплаченої грошової компенсації за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 21 491,36 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, який видано відповідно наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. На весь час простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу наказано проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час прострою згідно графіку роботи. Відповідно до норм ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Наявність викладених у науково-правовому висновку Торгівельно-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року обставин може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання, проте не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити оплату праці, що є конституційним правом людини. Заперечення відповідача про недоведеність позивачем позовних вимог через відсутність первинних документів суд відхиляє, оскільки письмові докази, зокрема наказ «Про припинення трудового договору» № 6197/ДН-ос від 10 липня 2017 року, табеля обліку використання робочого часу та розрахунку заробітної плати, не спростовані відповідачем. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку, які оформлені відповідно до діючого трудового законодавства за підписом керівника структурного підрозділу, провідного інженера відділу кадрів, бухгалтера та затверджені печаткою виробничої одиниці; а відповідачем не надано суду доказів, що на час складання цих документів відповідні посадові особи не мали повноважень, печатка виробничої одиниці визнана недійсною. Посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року, а також з виплати грошової компенсації за невикористану відпустку (31 день) та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку: за березень 2017 року - 4 810,26 грн. (у якому виплачено - 2 156,26 грн.); за квітень 2017 року - 3 269,36 грн.; за травень 2017 року - 3 269,36 грн.; за червень 2017 року - 0,00 грн.; за липень 2017 року - 12 298,64 грн., а тому вказані вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням того, що судом приймається рішення про часткове задоволення заявлених вимог є доцільним у відповідності до ст. 141 ЦПК України розподілити судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на 67 795,06 грн., що становить 16,59%. (21 491,36/129 531,67*100%=16,59%) У зв`язку з цим, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 254,96 грн. (16,59% від 1 536,80 грн.) відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, що передбачає п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial