Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити, що частка померлого [PERSON] у спільному сумісному майні - квартирі [ADDRESS], становила 1/3 частку, встановити факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після померлого сина [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у вигляді 1/6 частки вказаної квартири за кожним окремо, та встановити факт, що за життя [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частки вказаної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 04.03.1994 року належала квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки у вказаній квартирі, яку фактично прийняли його батьки - [PERSON] та [PERSON], оскільки останні проживали у зазначеній квартирі до смерті сина та продовжили в ній проживати і після його смерті. [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла [PERSON]. Згідно Заповітів від 18.03.1994 року, [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті заповіли позивачу належні їм частки у вказаній квартирі. 03.02.2016 року позивач отримав Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після їх смерті, згідно яких він отримав у спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці вказаної квартири після смерті кожного. У травні 2016 року позивач звернуся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Умріхіної К.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON], однак отримав відмову на тій підставі, що ним не була прийнята спадщина згідно ст. 1270 ЦК України, та для вирішення даного питання йому було рекомендовано звернутись до суду. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання також не з'явилась, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 04.03.1994 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). Як убачається з матеріалів справи, на випадок своєї смерті [PERSON] заповів позивачу належну йому за життя частку у вказаній квартирі, яку позивач не прийняв. [INFO] [PERSON] помер (а.с.9). [INFO] [PERSON] померла (а.с.10). Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді належних їм за життя часток у вказаній квартирі. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті заповіли позивачу належні їм частки у вказаній квартирі (а.с.10, 20, 21). Згідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 03.02.2016 року, позивач отримав у спадщину 2/3 частки вказаної квартири, тобто по 1/3 частці після смерті кожного - [PERSON] та [PERSON] (а.с.20, 21). У травні 2016 року позивач звернуся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Умріхіної К.А. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON], однак отримав відмову на тій підставі, що ним не була прийнята спадщина згідно ст. 1270 ЦК України, та для вирішення даного питання йому було рекомендовано звернутись до суду (а.с.19). Отже розглядаючи пред'явлені позовні вимоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України 2004 року застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння зазначеною спадщиною одразу після смерті свого сина - [PERSON], оскільки вони проживали у зазначеній квартирі до смерті сина та продовжили в ній проживати і після його смерті, тобто фактично прийняли спадщину та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявили про відмову від неї, тому суд уважає, що до даних цивільних відносин повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, а саме положення його статей 548 та 549, згідно з якими для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON], будучи спадкоємцями за законом першої черги після смерті сина, прийняли вказану спадщину, яка як убачається з матеріалів справи складається із належної за життя [PERSON] 1/3 частки вказаної квартири, у рівних її частках, тобто по 1/6 частці, оскільки фактично вступили у володіння спадковим майном та зробили це протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з тим, виходячи з положень ст.ст. 22 та 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Таким чином, судом установлено, що вказана квартира була набута [PERSON] та [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу, тому є такою, що у відповідності до положень ст.ст. 22, 28 КпШС України є їхньою спільною сумісною власністю і частка кожного з подружжя у цій квартирі, після прийняття спадщини після смерті їх сина, є рівною та складається із 1/2 частки. Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved