Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, та збільшивши позовні вимоги (а.с.68-69), просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на користь сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 14 березня 2014 року і до закінчення ним навчання,тобто до 30 червня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в 1995 році між нею та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб, який рішенням Стрийського міського суду від 11.12.1998 р. розірвано. Рішенням Стрийського міського суду від 10.12.2001 р., рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради від 25.07.2002 р. №226 та рішенням опікунської ради від 23.07.2002 р. неповнолітньому [PERSON] змінено прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Постановою Стрийського міського суду від 09.12.1998 р. з відповідача [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з 26.11.1998 р. і до досягнення сином повноліття. Відповідач протягом 10-ти років ухилявся від сплати аліментів і в примусовому порядку їх стягнення розпочалося аж в грудні 2008 р. і проводилося протягом 6-ти років до досягнення сином повноліття. Рішенням Стрийського міського суду від 10.12.2001 р. відповідач [PERSON] був позбавлений батьківських прав. Крім повнолітнього сина [PERSON], на її утриманні знаходяться ще двоє дітей-близнят, 2004 року народження, від другого шлюбу. Вона має статус багатодітної матері, працює медсестрою в дошкільному навчальному закладі №22 «Весняночка» та отримує низьку заробітну плату в середньому 1775 грн. в місяць. Згідно довідки №130 від 04.03.2014 р. повнолітній син [PERSON] навчається на другому курсі ВПУ №34 м. Стрий на денній формі навчання, строк навчання з 01.09.2012 р. по 30.06.2015 р. Відповідач на утримання сина допомоги не надає, в той час як працює на офіційній роботі, де отримує заробітну плату в розмірі 10000 грн., а в неї відсутні матеріальні можливості повністю забезпечити потреби сина, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. позовні вимоги підтримав, покликаючись на ч.3 п.20 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» просить суд стягувати аліменти на користь повнолітнього сина сторін [PERSON], який продовжує навчання в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, і до закінчення [PERSON] навчання. Представник позивача дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та доповнив, що преюдиціальним при прийнятті рішення по вказаній справі є рішення Стрийського міського суду від 09.12.1998 р., яким з відповідача [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, яке було предметом апеляційного перегляду та залишено вищою судовою інстанцією без змін. Повністю заперечує часткове визнання відповідачем позовних вимог та стягнення аліментів у фіксованій сумі, вважає, що в такому випадку відповідач повинен був заявляти самостійний позов, а тому підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відсутні. Обгрунтовуючи розмір позовних вимог, представник позивача вказав, що кошти необхідні для харчування, на одяг, доїзду до училища, шкільного приладдя та ін. Проаналізувавши матеріальний стан на підставі наданих відповідачем довідок про його дохід та дохід його дружини (сукупний місячний дохід його сім'ї) в порівнянні з сукупним місячним доходом її сім'ї, при наявності інших не змінених обставин щодо сімейного стану, житлово-побутових умов, стану здоров'я платника та дитини, раніше встановлених судовим рішенням у 2012р., вбачається спроможність сплати відповідачем аліментів на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі, вказаному в заяві про збільшення позовних вимог. Доходи відповідача значно виросли, і якщо на момент ухвалення рішення у 2012р. перевищували доходи [PERSON] у 3.4 рази, то в даний час - перевищують у 5.4 рази. Дружина відповідача [PERSON], згідно довідки ТзОВ «Леоні» від 08.04.2014р. №1428 з 2013 року стала отримувати зарплату в середньому на місяць в розмірі 3637,20 грн. Тобто при ухваленні судових рішень у 2012 році цих доходів не мала, оскільки перебувала у безоплатній відпустці по догляду за дитиною. В той же час мізерна місячна стипендія повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання стаціонарно та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги на утримання, в розмірі 275, 00 грн. - не змінилась. Як і практично не змінився розмір допомоги на утримання двох малолітніх дітей-близнят позивачки від другого шлюбу, яка призначається коли батько не може сплачувати або ухиляється від сплати аліментів, та згідно довідки № 1023 Управління праці та соціального захисту населення м. Стрий від 24.03.2014р. становить 748,80 грн. на місяць. Позивач не в змозі самостійно утримувати сина у зв'язку з тим, що йому необхідні кошти як для навчання так і для інших побутових потреб - користування транспортом, одяг, взуття, харчування, підручники, придбання навчальної літератури, посібників, канцтоварів тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. При ухваленні рішення просить врахувати, що обставини, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді справи і є доказом у справі. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2011 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] у зменшенні розміру аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] з 1/4 до 1/6 частини із всіх видів заробітку. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31.01.2012р., яке вступило в законну силу, в цій частині залишено без змін рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2011 року та встановлено спроможність виконання обов'язку [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та зазначив, що згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі - 1000 грн. щомісячно, покликаючись на те, що повнолітній син [PERSON] проживає в м. Стрий зі своєю матір'ю [PERSON]; навчається у ВПУ-34 безкоштовно; вказаний навчальний заклад знаходиться за його місцем проживання, тобто в м. Стрий. Крім того, позивачка вже декілька років не проживає з чоловіком у другому шлюбі та утримує з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей 2004 року народження. Розмір його заробітку, зі слів позивача біля 10 000 грн., не відповідає дійсності та підтверджується довідками про доходи, які додаються. Звертає увагу суду на ту обставину, що його середньомісячний дохід у 2013 році, за вирахуванням аліментів, становив приблизно 6 320 грн., що зумовлено великою кількістю понаднормових годин, які він відпрацював у зв'язку з виробничою необхідністю. В цьому році, за січень та лютий, його середньомісячний дохід становить приблизно 5 850 грн., що підтверджується доданими довідками про доходи. Тобто, в цьому році його дохід є значно меншим, ніж минулого року. На даний час він перебуває в другому зареєстрованому шлюбі, має двох дітей - малолітню дитину 4-ох років та неповнолітню дитину 14-ти років, що підтверджується доданими документами та повинно також враховуватись судом при визначенні розміру аліментів відповідно до п.3 ч.1 статті 182 СК України. Він не має приватизованого житла та не користується жодними пільгами. Звертає увагу суду на той факт, що у 2011 році позивачка вже зверталася до Стрийського міськрайонного суду із зустрічним позовом, зокрема, про збільшення розміру аліментів на 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до його повноліття (справа №2-249/2011). Тоді рішенням суду від 07.11.2011 року було відмовлено у задоволенні зустрічного позову в частині збільшення розміру аліментів. Безпідставним вважає порівняння розміру його доходів з доходами позивачки, оскільки метою стягнення аліментів має бути надання матеріальної допомоги саме його сину, і саме у зв'язку з продовженням його навчання, з врахуванням прогонозованих щомісячних витрат, а не компенсація нестачі доходів позивачки на її утримання та утримання її двох неповнолітніх дітей від другого шлюбу, батько яких ухиляється від сплати аліментів, що випливає з довідки Стрийського УСЗН, яку пред'явила позивачка. [PERSON], повнолітній син сторін, який продовжує навчання, звернувся до суду з письмовим поясненням, в якому, покликаючись на ч.3 п.20 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що згідно довідки від 04.03.2014 року №130 він навчається на другому курсі Вищого професійного училища № 34 м. Стрий Львівської області, на денній формі навчання. Закінчує навчання 30.06.2015 року. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те що згідно законодавства зобов'язаний це робити на час продовження його навчання. Він здоровий, має постійну роботу, високу заробітну плату біля 9500 грн. в місяць. Його зарплата в 3-и рази вища за середньомісячну зарплату по Україні (3189 грн.) Зазначене вказує на можливість стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на час, що залишився до закінчення ним навчання, тобто протягом одного року. Не брав [PERSON] участі в додаткових витратах. В дитинстві йому довелось перенести дві хірургічні операції. Лікування обійшлось понад 4000 доларів. До повноліття він проживав в квартирі мами. Це невелике помешкання, яке складається з 2-х маленьких кімнат - «хрущовка», загальною площею 30,1 кв.м. Це створювало великі незручності. Так він проживав в одній кімнаті з двома малолітніми сестрами- близнятами. В другій кімнаті мешкає мама з своїм чоловіком. Тому з березня 2014 року він вирішив жити самостійно і домовився винайняти кімнату в приватному будинку. На що теж потрібні кошти. Оскільки по сьогоднішній день він не одержує жодних аліментів, то затримується здійснення його наміру. Окрім оплати за квартиру та комунальних послуг кошти йому потрібні на проїзд до місця навчання, оскільки право на безкоштовний проїзд він втратив з настанням повноліття, на одяг, взуття, харчування, підручники, придбання навчальної літератури, посібників, канцтоварів тощо. Він вибрав навчання у Стрийському ВПТУ №34 з причин відсутності коштів, а також з наявністю перспективи подальшого гарантованого працевлаштування на роботу за кордоном у родини, яка володіє готельно-ресторанним закладом. Для здійснення цього наміру йому також за рік потрібно назбирати кошти на оформлення закордонного паспорту та на переїзд і перших порах до працевлаштування. Мама отримує дуже низьку, на рівні мінімальної зарплату, тому від неї за даних сімейних і матеріальних обставин отримати допомогу закон не позволяє, хоча вона весь час намагається хоча б якось допомогти. Оскільки він повнолітній і дієздатний, то має право згідно закону на стягнення аліментів з [PERSON] на його користь безпосередньо на його ім'я, а тому просить суд стягувати з відповідача на свою користь 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 14.03.2014 року і до закінчення ним навчання 30.06.2015 року. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною другою цієї статті визначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлені наступні факт та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO] є сином сторін по справі: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Стрийського міського суду від 11.12.1998 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 25.07.2002 р. «про зміну прізвища неповнолітньому [PERSON] 1996 р.н.» дозволено зміну прізвища неповнолітньому [PERSON]. на прізвище [PERSON] (а.с.5). Постановою Стрийського міського суду від 09.12.1998 р. з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] до досягнення сином [PERSON] [INFO] р.н. повноліття, стягувались аліменти в розмірі ? частини всіх його видів доходів (заробітку). (а.с.9). Рішенням місцевого суду м. Стрия від 10.12.2001 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно сина [PERSON],[INFO] р.н. (а.с.11). Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2011 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] з 1/4 до 1/6 частини із всіх видів заробітку. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31.01.2012р. рішення в цій частині залишено без змін (а.с.20-24). Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України 1. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено в ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оглядом матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] з 07 травня 2004 року перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с.12), від шлюбу у неї народилося двоє дітей, 2004 р.н. Відповідач [PERSON] з 13.02.1999 р. перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с.33), від шлюбу у нього народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (а.с.34) та син [PERSON], [INFO] (а.с.35). Згідно довідки №130 від 04.03.2014 р., [PERSON] навчається на другому курсі ВПУ №34 м. Стрий на денній формі навчання, строк навчання з 01.09.2012 р. по 30.06.2015 р. (а.с.10). Згідно копії трудової книжки (а.с.32), відповідач [PERSON] з 25.09.2003 р. прийнятий на роботу та працює на даний час керівником проектів та програм у сфері матеріального виробництва ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ». Відповідно до копій звітів про здійснені відрахування та виплати, відповідач [PERSON] отримав заробітну плату: нараховано за лютий 2014 р. - 8936,65 грн. (утримано - 1708,85 грн. та 1806,98 грн.); нараховано за січень 2014 р. - 10383,83 грн. (утримано - 1924,64 грн. та 2114,80 грн.); нараховано за грудень 2013 р. - 8474,97 грн. (утримано - 1626,42 грн. та 1712,14 грн.); за листопад 2013 р. - 8256,78 грн. (утримано - 1554,41 грн. та 1675,59 грн.). Судом встановлено, що у зв'язку із навчанням [PERSON], він потребує матеріальної допомоги, а так як [PERSON] працює керівником проектів та програм у сфері матеріального виробництва ТзОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» і отримує високу заробітку плату, то останній спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина, якй продовжує навчання. Необхідність і розмір потреби в стягненні аліментів позивач частково обґрунтувала. Такі витрати полягають у необхідності придбання підручників, наукової літератури, витрат на проживання, проїзд тощо. Проте, суд, визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати на утримання сина сторін на період навчання, враховує, що згідно ч. 1 ст. 199 СК України обов'язок утримувати дітей покладено на обох батьків. В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі має статус багатодітної матері, працює медсестрою в дошкільному навчальному закладі №22 «Весняночка» та отримує заробітну плату в середньому 1775 грн. в місяць (а.с.19), згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення №1023 від 24.03.2014 р. позивач отримує соціальну допомогу на двох дітей в розмірі 772 грн. щомісячно (а.с.44). Особа, на користь якої заявлено вимогу про стягнення аліментів, повнолітній син сторін [PERSON], 1996 р.н. отримує щомісячно стипендію в розмірі 275,00 грн. (а.с.45-47). У даному випадку судом встановлено, що на утриманні, як позивача, так і відповідача, окрім спільної дитини - [PERSON], 1996 р.н., перебуває по двоє неповнолітніх дітей, дружина відповідача працює на ТзОВ «Леоін» і отримує заробітну плату (а.с.49), позивач, з якою проживає повнолітній син сторін, є працездатною особою та має дохід, і також відповідно до ст. 199 СК України має обов'язок утримувати повнолітнього сина, який навчається до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років. Враховуючи той факт, що позивачка не в змозі одноосібно надавати належне утримання, відповідно до витрат сина, пов'язаних з навчанням у ВПУ №34, що потребує додаткових постійних щомісячних витрат для забезпечення його життєвих потреб в повному обсязі, суд дійшов до висновку про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 березня 2014 року і до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2015 року. Рішення суду грунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, відповідає вимогам ст.ст. 199, 200 СК України, доводи позивача про стягнення з відповідача аліментів в більшому розмірі не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим в судовому засіданні та не доводяться належними та допустимими доказами про необхідність стягнення з відповідача більшої суми, аніж та, яку вважає за необхідне стягувати суд. На думку суду, такий розмір аліментів, що є більшим аніж кілька прожиткових мінімумів, встановлених державою у 2014 році, є завищеним, і, враховуючи встановлені обставини справи щодо наявності на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей, проживання у гуртожитку (а.с.48), обов'язок відповідача утримувати повнолітнього сина, який навчається, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу сину, розмір аліментів слід визначити в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Не спростовують також висновків суду про необхідність стягнення з відповідача аліментів в частці від його доходу, покликання останнього, які містяться в запереченнях на позовну заяву, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач має постійне місце праці, отримує стабільну та регулярну заробітну плату, враховуючи його сімейний та майновий стан на час прийняття рішення, а також те, що позивач не в змозі одноосібно надавати належне утримання, з врахуванням витрат, пов'язаних з навчанням сина у ВПУ №34, що потребує додаткових постійних щомісячних коштів для забезпечення його життєвих потреб в повному обсязі, а тому підстав для стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., суд не вбачає. Оскільки повнолітній син сторін продовжує навчання та отримує стипендію, і крім цього обов'язок надання утримання повнолітній дочці, сину, які продовжують навчання, покладається також на позивача, може скластися така ситуація, що утримання неповнолітніх дітей відповідача буде значно меншим, ніж аліменти, отримані сином сторін на період навчання. За викладених обставин в їх об'єктивній сукупності, суд вважає, що аліменти належить присудити у меншому розмірі, ніж просить про це позивач та її повнолітній син. Водночас, оскільки у запереченнях відповідача не наведено доводів, у зв'язку з якими він вважає обґрунтованим визначення аліментів у розмірі 1000 грн., суд вважає за доцільне визначення аліменти у розмірі меншому ніж просить позивач, та у частці від доходу відповідача, на відміну від того як просить останній в твердій грошовій сумі та вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку). Необгрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству є доводи представника позивача про те, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі, визначеному судом при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання сина до повноліття, оскільки способи виконання батьківського обов'язку в даному випадку є різними за своєю формою та змістом, потреби дитини, яка не досягла повноліття та дитини, яка продовжує навчання не можуть співпадати між собою, і до того ж законодавцем чітко визначено, що повнолітній син має право на отримання такої допомоги лише у випадку, коди батько (мати) може надавати таку допомогу, проте це аж ніяк, в тому числі не залежить від розміру заробітної плати особи, яка повинна надавати таку допомогу. А тому безпідставними слід визнати доводи представника позивача в цій частині.

Outcome: approved