Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в редакції уточненої позовної заяви від 25.11.2014 року (а.с. 22-23), в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що з 23.08.2013 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі , при цьому, від сумісного проживання з відповідачем мають трьох неповнолітніх дітей, а саме - сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося та з серпня 2014 року шлюбно-сімейні відносини, а також ведення спільного господарства між сторонами фактично припинені через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та сімейні обовязки, питання виховання дітей. Крім того, відповідач не бере участі в матеріальному забезпеченні сімї, оскільки з моменту фактичного припинення шлюбних відносин мешкає з іншою жінкою, створивши нову сімю де й виконує всі подружні обовязки . За таких обставин позивачка вважала неможливим збереження шлюбу, зазначивши, що спору по майну не має та після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишаться проживати з нею. Також, позивачка зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їхніх трьох неповнолітніх дітей, не зважаючи на те, що утримання таких є його обовязком. Посилаючись на ст. ст. 105, 109, 110, 126, 180 - 183, 191 СК України позивачка просила розірвати шлюб, між нею та відповідачем по справі укладений 23.08.2013 року, а також стягнути з відповідача на утримання трьох неповнолітніх дітей аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, стягнувши з відповідача судові витрати по справі. В попереднє судове засідання позивачка по справі [PERSON] не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи в попередньому судовому засіданні в її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши , що після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з нею, на утримання останніх відповідач сплачуватиме аліменти, спору по майну не має, причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та подружня зрада, через що шлюбно-сімейні відносини припинено з серпня 2014 року. Окрім того, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажала (а.с. 51). Відповідач по справі [PERSON] в попереднє судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в попередньому судовому засіданні в його відсутності, при цьому позовні вимоги визнав в повному обсязі, зазначивши в заяві обставини аналогічні, викладеним в заяві позивача, а окрім того вказав, що має змогу на утримання дітей сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, а саме ? частини з усіх видів заробітку, при цьому інвалідом не являється та має постійне місце роботи, працюючи водієм в ТОВ «Альтера» м. Павлоград (ас. 50). Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON], що була залучена до участі у справі на підставі ухвали суду від 04.12.2014 року (а.с. 40-41), в попереднє судове засідання не зявилася надавши суду заяву про розгляд справи в попередньому судовому засіданні в її відсутності, в якій вказала, що проти заявлених вимог не заперечує (а.с. 52). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, у відсутності сторін по справі, на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини останніх. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав для того ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить встановленими наступні обставини: - 23.08.2013 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 252649 від 23.08.2013 року (а.с. 5). За час проживання без реєстрації шлюбу у сторін по справі народилося троє дітей, а саме - син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], про що свідчать надані копії свідоцтв про народження дітей (а.с. 6, 7, 8), батьком яких є [PERSON] , а матірю [PERSON], якій після реєстрації шлюбу з [PERSON] також присвоєно прізвище «Бескровна». При цьому, після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін залишаться проживати з позивачкою по справі, а відповідач на утримання останніх буде сплачувати аліменти. Шлюбно сімейні відносини та ведення спільного господарства припинені між сторонами остаточно з серпня місяця 2014 року через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та сімейні обовязки, питання виховання дітей, подружню зраду з боку відповідача. Крім того, в даний час відповідач фактично створив нову сімю та проживає з іншою жінкою, через що збереження шлюбу є не можливим. Приймаючи до уваги, що жодна із сторін не має наміру зберегти сімю, суд вважає неможливим примирення та збереження шлюбно сімейних відносин. Спору про розподіл майна у сторін не має. При викладених вище обставинах, враховуючи , що сторони шлюбно - сімейні відносини не підтримують, суд знаходить збереження сімї неможливим, а позов, в частині розірвання шлюбу таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та їхніх дітей. За таких обставин визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи волю позивача, суд знаходить можливим залишити за останнім після розірвання шлюбу прізвище »Бескровна». Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного: - так, згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу його матері (батька) або в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача, суд приймає до уваги, що останній позовні вимоги в цій частині також повністю визнав, зазначивши, що працює, інвалідом не являється, при цьому, не дивлячись на наявність у нього неповнолітньої дитини від першого шлюбу, а саме сина [PERSON], [INFO], на якого він вже сплачує аліменти у розмірі ? частини (а.с. 36, 37, 38, 39), зазначив, що має змогу сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі на утримання трьох неповнолітніх дітей, а саме ? частини з усіх видів заробітку (доходів). Суд враховує, що третя особа по справі [PERSON] також не мала заперечень щодо стягнення з відповідача аліментів, у розмірі, визначеному позивачем. Суд зауважує, що кожна дитина, незалежно від того, в якому шлюбі вона народжена (першому, другому тощо) має право на однакове матеріальне забезпечення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей також підлягають до повного задоволення, при цьому, в разі зміни матеріального становища відповідача, останньому ніщо не перешкоджає скористатися правом, передбаченим ст. 192 СК України, щодо зміни розміру аліментів. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки на відшкодування судових витрат в частині сплати судового збору за пред»явлення позовних вимог про розірвання шлюбу 243, 60 грв. (а.с. 1), а також, в частині подання позову про стягнення аліментів стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 243, 60 грв..

Outcome: approved