Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати посилаючись на те, що відповідач не виплачує в добровільному порядку заборгованість по заробітній платі. У судове засідання позивач зявився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог.\~ Представник відповідача у судове засідання з'явився та визнав позовні вимоги. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до рішення Хмельницької міської ради №9-24/2014 року 18 червня 2014 року призначений на посаду директора комунального підприємства архітектурно будівельного проектування Хмельницької обласної ради на умовах контракту. З червня 2014 року комунальне підприємство припинило виплачувати позивачу заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі позивача згідно даних довідки №190 від 01.10.2015 року складає 45875,97 грн. Вказані обставини підтверджуються: наказом про прийняття на роботу; довідкою про розмір нарахованої та невиплаченої заробітної плати. Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Вимогами ст.115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Віповідно до ст.34 вищезазначеного Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди так, як розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, суд вважає, визначити позивачу моральну шкоду, що підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 3000 грн. Суд рахує, що з відповідача слід стягнути розмір заборгованості по заробітній платі у розмірі 45875,97 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 8705,07 грн.з розрахунку який наведений у змісті позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 487,20 грн. та відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved