Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд зняти арешт з спадкового майна померлого [PERSON], а саме з 1/5 частини квартири [ADDRESS], який накладено 10 грудня 2007 року постановою АА № 228202 відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва. У мотивування позовних вимог позивач вказує, що [INFO] року, помер її чоловік [PERSON]. Фактом підтвердження того що вона є дружиною померлого є свідоцтво про укладення шлюбу від 20.02.1982 року. Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається із 1/5 частки квартири [ADDRESS], що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 2000 року № 23911 копію якого вона надає до справи. Звернувшись до приватного нотаріуса, [PERSON], із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим що на спадкове майно, а саме: на 1/5 частку квартири [ADDRESS] накладено арешт. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів зазначається: що арешт був накладений на підставі Постанови, АА 228202, 10.12.2007, ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва на 1/5 частину квартири [ADDRESS], власник вищевказаної 1/5 частини квартири - [PERSON] (копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів нею додається). Звернувшись до Державної виконавчої служби України Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з приводу надання інформації чому був накладений арешт на майно [PERSON], а саме: на 1/5 частину квартири [ADDRESS], вона отримала відповідь від 20.03.2017р., що згідно пошукової інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості щодо перебування на виконанні виконавчого провадження та накладення арешту на майно [PERSON] (копія листа від 20.03.2017 р. позивачем додана до матеріалів справи). Вона є спадкоємцем померлого чоловіка [PERSON], а у зв'язку із накладенням арешту на майно померлого не має змоги оформити свої спадкові права. На даний момент, майно що знаходиться під арештом фактично перебуває у її користуванні та володінні. На даний момент відсутні будь-які записи та інформація чому було накладено арешт на майно [PERSON] в будинку [ADDRESS], а вона як особа, що фактично прийняла спадщину та вступила у володіння майном, позбавлена права оформити належне їй право власності на спадкове майно. У зв'язку цією ситуацією позивач вважає що даний арешт підлягає скасуванню, оскільки підстав для накладення заборони на майно померлого на даний час не має. В судовому засіданні позивач позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року, помер чоловік позивачки [PERSON]. Фактом підтвердження того що вона є дружиною померлого є свідоцтво про укладення шлюбу від 20.02.1982 року.(а.с.7). Після його смерті залишилось спадкове майно, що складається із 1/5 частки квартири [ADDRESS], що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 2000 року № 23911 копію якого вона надає до справи.(а.с.8). Звернувшись до приватного нотаріуса, [PERSON], із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим що на спадкове майно, а саме: на 1/5 частку квартири [ADDRESS] накладено арешт.(а.с.9). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів зазначається: що арешт був накладений на підставі Постанови, АА 228202, 10.12.2007, ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва на 1/5 частину квартири [ADDRESS], власник вищевказаної 1/5 частини квартири - [PERSON].(а.с.10). Звернувшись до Державної виконавчої служби України Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з приводу надання інформації чому був накладений арешт на майно [PERSON], а саме: на 1/5 частину квартири [ADDRESS], позивач отримала відповідь від 20.03.2017р., що згідно пошукової інформації, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості щодо перебування на виконанні виконавчого провадження та накладення арешту на майно [PERSON] (а.с.12). Права та обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції що діяв у редакції на час вчинення відповідачем відповідних дій). За змістом цієї норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції на час вчинення дій виконавчою службою), заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції на час накладання арешту), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Проте відомості щодо підстав для накладання арешту на спадкове майно відповідач надати не зміг. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Позивач є спадкоємцем особи на майно якої був накладений арешт і накладений арешт перешкоджає позивачу оформити спадкові права на спадщину що відкрилась після смерті чоловіка. Відповідач обґрунтуванню наявного арешту на майно спадкодавця позивачу не надав. Таким чином позов підлягає задоволенню, а арешт скасуванню. На підставі викладеного ст. ст. 16, 316, 317 , 319 , 321, 387, 391 ЦК України, ст. ст.32, 47, 50,52,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88,169, 209, 212-215, 218 ЦПК України,суд,-

Outcome: approved