Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, уточнивши позовні вимоги (а.с.17-18), просив ухвалити судове рішення, яким визнати за ним право власності на залізобетонні конструкції , які були продані йому Болградським будівельним кооперативом «Агробуд» з бази будівельних матеріалів, розташованої в с.Табаки Болградського району, згідно квитанцій до приходних касових ордерів № 41,42,14,33,66,11 та накладних від 19.09.2006 року і від 29.09.2006 року на загальну суму 12684 грн. або стягнути з відповідача на його користь грошову суму 12684 грн. При цьому позивач посилався на те, що в період часу з 1991 по 2008 роки він працював в Болградському будівельному кооперативі «Агробуд» завідуючим бази будівельних матеріалів, яка розташована в с.Табаки Болградського району Одеської області. 02.02.2007 року загальними зборами працівників кооперативу було прийнято рішення про продаж йому - позивачу незавершеного будівництвом складу будівельних матеріалів , розташованого в с.Табаки Болградського району, а також залізобетонних плит, якими огороджена будівля складу. При цьому, оскільки будівля складу відносилася до незавершеного будівництва , він - позивач вносив грошові кошти у касу кооперативу за окремі конструктивні елементи складу та окремі будівельні матеріали, що є складовою частиною будівлі складу. З 01 лютого 2008 року він звільнився з ББК «Агробуд» за власним бажанням. Але будівельні матеріали та залізобетонні плити не демонтував і не забрав , так як з 2008 по 2012 роки він орендував у Табаківської сільради Болградського району земельну ділянку , на якій розташована будівля складу, та користувався приміщенням складу, а також залізобетонними плитами (плитами паркану). У 2013 році зазначена земельна ділянка була передана Табаківською сільською радою в оренду іншим особам. Він звернувся до голови ББК «Агробуд» з метою забрати залізобетонні плити та будівельні матеріали, за яки він вніс гроші в касу кооперативу, але йому було в цьому відмовлено, в зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду з цим позовом. В судовому засіданні 04 квітня 2014 позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив постановити судове рішення , яким визнати за ним право власності на залізобетонні плити в кількості 21 штуки , а також на будівельні матеріали , які перелічені в накладних без номеру від 19 вересня 2006 року та від 29 вересня 2006 року та є складовою частиною складу літера «А-1», розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач - ББК «Агробуд» позов не визнав , посилаючись на те, що позивач не надав належних доказів про те, що він дійсно купив у ББК «Агробуд» перелічені ним будівельні матеріали та залізобетонні плити , оскільки надані ним квитанції до приходних касових ордерів містять виправлення та неточності , а перевірити на теперішній час надходження грошових коштів по касовим книгам кооперативу не є можливим, оскільки касові книги за 2005- 2007 роки знищені в зв'язку із закінченням строку їх зберігання. Дійсно 25 грудня 2006 року на зборах працівників ББК «Агробуд» було прийнято рішення про реалізацію позивачу будівлі складу літера «А-1» , розташованого в [ADDRESS] за 70% вартості цього складу після проведення його незалежної оцінки. Але після того як оцінка була проведена, позивач відмовився купувати будівлю складу за визначену за оцінкою продажну ціну. У лютому 2008 року позивач звільнився з ББК «Агробуд» , при цьому будь - якої заборгованості перед позивачем на час його звільнення не рахувалось. На теперішній час будівля складу разом з залізобетонними плитами , що огороджують територію складу, продані [PERSON], з яким укладено договір купівлі - продажу. Крім того ,позивачем пропущений строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання права власності на перелічене ним рухоме майно. Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 60 ч.1 ЦК України кожна сторона зобов'язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач працював в Болградському будівельному кооперативі «Агробуд» на посаді завідуючого базою з 25 січня 1991 року та був звільнений за власним бажанням з 01 лютого 2008 року , що підтверджується його трудовою книжкою (а.с.6-8). З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що він працював завідуючим базою будівельних матеріалів , яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 25 грудня 2006 року зборами працівників ББК «Агробуд» було прийнято рішення : заказати незалежну оцінку складу , розташованого за адресою с.Табаки Болградського району Одеської області , реалізувати та оформити склад [PERSON] за 70% від вартості складу, яка буде визначена незалежною оцінкою (а.с.94-97). Після проведення незалежної оцінки вартість складу була визначена в 58749 грн. (а.с.99-101). Позивач відмовився у 2008 році від придбання будівлі складу за ціною 70% від вартості складу , визначеної незалежною оцінкою. Цей факт сам позивач не заперечував в судовому засіданні , пояснивши , що запропонована йому продажна ціна за будівлю складу була для нього занадто високою. Відповідно до ст.. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'зується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.. 662 ч.1 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу. Суд вважає, що позивач не довів своїх позовних вимог щодо придбання у відповідача зазначеного в позовній заяві рухомого майна. Надані позивачем квитанції до прибуткових касових ордерів № 42 від 12 липня 2005 року (а.с.44), № 14 від 23 березня 2006 року (а.с.45), № 33 від 14 червня 2006 року (а.с.46) про внесення позивачем в касу ББК «Агробуд» грошових коштів в загальній сумі 2615 грн. за залізобетонні плити (плити паркана) в кількості 21 штуки містять виправлення дати та неточності в написанні назви підприємства, що викликає сумнів в їх достовірності. Квитанції №42 від 12 липня 2005 року та № 14 від 23 березня 2006 року не є оригіналами, а є копіями з зазначених документів. На теперішній час перевірити факт надходження зазначених грошових коштів до каси кооперативу неможливо , в зв'язку з тим , що касові книги за 2005 - 2006 роки, а також корінці приходних касових ордерів , термін зберігання яких складає три роки, знищені в зв'язку із закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою ББК «Агробуд» (а.с.86), а також поясненнями в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка працювала головним бухгалтером ББК «Агробуд» до 2012 року. За твердженням позивача 12 липня 2005 року по квитанції № 41 (а.с.40) він вніс в касу ББК «Агробуд» 5000 грн. за залізобетонні конструкції та будівельні матеріали , які зазначені в накладній без номера від 19 вересня 2006 року - балки в кількості 18 штук, стойки в кількості 16 штук, ригеля в кількості 16 штук, панелі ПСЛ в кількості 20 штук (а.с.41). 20 вересня 2006 року по квитанції № 66 (а.с.42) він - позивач вніс в касу ББК «Агробуд» 4000 грн. за будівельні матеріали , які зазначені в накладній без номера від 29 вересня 2006 року - панелі стенові ПСЛ в кількості 15 штук (а.с.43). Разом з тим вартість будівельних матеріалів в накладних не відповідає сумам , зазначеним в квитанціях: вартість матеріалів за накладною від 19 вересня 2006 року складає 4899 грн. 90 коп., а за квитанцією № 41 від 12 липня 2005 року 5000 грн. , вартість будівельних матеріалів за накладною від 29 вересня 2006 року складає 4095 грн., а за квитанцією № 66 від 20 вересня 2006 року 4000 грн. З квитанції № 11 від 22 січня 2007 року на суму 1068 грн. (а.с.47) неможливо встановити які саме будівельні матеріали були оплачені позивачем в касу кооперативу. Касові книги за 2007 рік також знищені за закінченням строку їх зберігання. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили в судовому засіданні той факт, що позивач вносив в касу ББК «Агробуд» грошові кошти за придбання будівельних матеріалів та залізобетонних плит. Разом з тим ці свідки не могли пояснити суду за які саме будівельні матеріали та в якій кількості позивач вносив грошові кошти . Тому таки пояснення свідків без їх підтвердження належними письмовими доказами не можуть бути підставою для задоволення позову. Твердження позивача про те, що у нього проводилось утримання грошей із заробітної плати на придбання будівельних матеріалів , що є складовою частиною спірного складу , підтвердження в судовому засіданні не знайшло. Судом були досліджені книги нарахування заробітної плати по ББК «Агробуд» за 2005 - 2006 роки, в яких відсутні відомості про утримання грошових коштів із заробітної плати позивача з метою оплати придбаних будівельних матеріалів. Відповідно до ст.. 328 ч.1 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 334 ч.1,2 ЦК України передбачено: право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна , якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуження без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або товарно - розпорядчого документу на майно. Згідно ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач відповідно до накладних від 19 вересня 2006 року та від 29 вересня 2006 року , які є товарно - розпорядчими документами на майно, мав отримати будівельні матеріали за цими накладними безпосередньо у день видачі йому накладних, тим більш , що сам позивач , як встановлено судом, на час видачі накладних працював завідуючим базою будівельних матеріалів та видача будівельних матеріалів входила до його посадових обов'язків. Якщо позивач не міг з будь - яких причин отримати будівельні матеріли за зазначеними накладними , він мав право протягом трьох років в межах строку позовної давності звернутися до суду з вимогою про витребування зазначених будівельних матеріалів у відповідача або про стягнення сплачених ним в касу кооперативу грошових коштів . Щодо внесених в касу ББК «Агробуд» грошових коштів за придбання будівельних матеріалів та залізобетонних плит за квитанціями № 41 і 42 від 12.07.2005 року, № 14 від 23.03.2006 року, № 33 від 14.06.2006 року, № 66 від 20.09.2006 року, № 11 від 22.01.2007 року позивач також мав право в межах строку позовної давності - три роки звернутися до суду з позовом про витребування у відповідача придбаних будівельних матеріалів або про стягнення їх вартості. Але з такими вимогами позивач до суду не звертався. Судом також встановлено, що позивач звільнився з ББК «Агробуд» з 01 лютого 2008 року ; у 2008 році після звільнення з роботи він відмовився від покупки будівлі складу літера «А-1» . Крім того , в судовому засіданні позивач пояснив , що він у 2008 році після звільнення з роботи у ББК «Агробуд» звернувся до голови кооперативу Русанжик Д.Г. з вимогою про передачу йому придбаних будівельних матеріалів та залізобетонних плит, але остання відмовила йому в цьому. Таким чином за захистом свого порушеного права позивач мав звернутися до суду протягом трьох років з часу видачі йому накладних від 19 вересня 2006 року та від 29 вересня 2006 року, або з часу внесення грошових коштів в касу кооперативу у 2006-2007 роках, але в будь - якому разі про своє порушене право позивач дізнався не пізніше 2008 року після звільнення з ББК «Агробуд» , відмови від купівлі будівлі складу , а також відмови відповідача в переданні йому будівельних матеріалів. Разом з тим до суду з цим позовом позивач звернувся лише 15 жовтня 2013 року , тобто з пропуском строку позовної давності. Вимога позивача про поновлення йому строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом є безпідставною та задоволенню не підлягає. Посилання позивача на те, що він пропустив строк звернення до суду з цим позовом з поважних причин , оскільки він протягом 2008-2012 років орендував земельну ділянку, на якій розташовано спірний склад, та фактично користувався приміщенням складу та залізобетонними плитами (плитами паркану), є безпідставним. Позивач дійсно у 2008 - 2012 роках орендував земельну ділянку на території Табаківської сільської ради Болградського району , що підтверджується договорами оренди землі (а.с.11-13). Разом з тим між позивачем та ББК «Агробуд» протягом 2008 - 2012 років не укладався договір оренди будівлі складу літера «А-1» по [ADDRESS]. Також між сторонами не укладався договір зберігання придбаних позивачем у 2005-2007 роках будівельних матеріалів та залізобетонних плит (плит паркану) . Тому твердження позивача про те, що він користувався зазначеним майном протягом 2008 - 2012 років не підтверджується будь - яким належними доказами. Судом встановлено, що будівля складу літера А-1 , розташованого в [ADDRESS], яка є предметом спору в цій справі , завершена будівництвом та придатна для експлуатації за призначенням. В судовому засіданні представник відповідача Русанжик Д.Г. , позивач, свідок [PERSON] пояснили, що станом на 2006 рік зазначений склад був завершений будівництвом і міг використовуватись для збереження будівельних матеріалів , але не був прийнятий в експлуатацію. 07 вересня 2012 року ББК «Агробуд» видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю , розташовану за зазначеною адресою, в тому числі на будівлю складу літера «А-1» загальною площею 759,4 кв.м.(а.с.92). Визнання за позивачем права власності на окремі будівельні матеріали - балки, стойки, ригеля, панелі стенові, з яких побудовано склад і яки є складовою частиною будівлі складу не є можливим. Відділення цих будівельних матеріалів з приміщення складу неможливо без пошкодження будівлі. Володіння, користування та розпорядження зазначеними будівельними матеріалами без їх відділення від приміщення складу неможливе. Залізобетонні плити (плити паркану), яки огороджують територію нежитлової будівлі по [ADDRESS], є дворовими спорудами цієї будівлі та позначені в технічному паспорті як дворові споруди № 1-3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.92 ) та технічним паспортом на цю будівлю (а.с.87-91). Таким чином ці залізобетонні плити за змістом ст.. 186 ч.2 ЦК України є приналежністю до головної речі, призначені для обслуговування складу та пов'язані з будівлею складу спільним призначенням. Відповідно до ст.. 186 ч.2 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином не є можливим визнання за позивачем права власності на залізобетонні плити в кількості 21 штуки без визнання права власності на будівлю складу або на його частину. За договором купівлі - продажу від 04 жовтня 2012 року ББК «Агробуд» продало 44/100 часток нежитлових будівель, а саме будівлю складу літера «А-1», розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] Договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу [PERSON] по реєстру за № 8969(а.с.106). За викладених обставин суд доходить висновку , що позивач не довів своїх позовних вимог як в частині визнання за ним права власності на будівельні матеріали та залізобетонні плити , так і в частині стягнення грошових коштів в сумі 12683 грн. , внесених позивачем в касу кооперативу за придбання будівельних матеріалів, а тому підстав для задоволення позову не знаходить.

Outcome: dismissed