Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідачів особами, які самовільно зайняли квартиру за адресою: [ADDRESS], квартира [NUMBER], та підлягають виселенню з зазначеного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, а також просив зобов'язати їх привести зазначену квартиру у стан, що існував до самовільного перепланування. Крім того, просив стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову посилався на наступне. КП «Житловик-2» є балансоутримувачем жилого будинку [ADDRESS], а також виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. У зазначеному будинку знаходиться квартира [NUMBER] жилою площею 25,7 м.кв., що перебуває у віданні Макіївської міської ради та є вільним жилим приміщенням, у якому будь-які особи не зареєстровані. Відповідно до ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для вселення у жилі приміщення державного або громадського житлового фонду є ордер, що видається виконавчим комітетом місцевої ради. У порушення вимог закону, вищезазначена квартира самоправно зайнята відповідачами, які зареєстровані та проживають у сусідній квартирі [NUMBER] того ж будинку, яка їм виділена згідно ордеру №2156 від 25.12.2012 р. Факт самовільного вселення у спірну квартиру підтверджується актом перевірки від 30.05.2012 р. У судовому засіданні представник позивача Пятінцев Е.В. просив позов задовольнити. Пояснив, що відповідачі на підставі ордеру зареєстровані за адресою [ADDRESS], квартира [NUMBER], але самовільно зайняли сусідню квартиру [NUMBER], зробивши у стіні отвір, та незаконно користуються нею. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та пояснила наступне. До 2009 року вона з родиною проживала за адресою [ADDRESS]. У 2009 році в зазначеній квартирі сталася пожежа, внаслідок якої приміщення стало непридатним для проживання. У зв'язку з цим, вони самовільно вселилися у жилі приміщення, де проживають на теперішній час. У грудні 2012 року виконавчим комітетом Макіївської міської ради відповідачам видано ордер на квартиру [NUMBER] у [ADDRESS]. Зазначила, що прохід між квартирами існував раніше. Висловила припущення, що його створили попередні мешканці квартири. Обидві квартири мають окремі виходи до під'їзду. Відповідач [PERSON] також позов визнала, дала аналогічні пояснення. За клопотанням позивача, у судовому засіданні допитана свідок [PERSON], [INFO], яка дала наступні покази. До 2013 року вона працювала на посаді паспортиста ТОВ «Інвестстрой», яке раніше було балансоутримувачем житлового [ADDRESS]. На теперішній час працює паспортистом КП «Житловик-2». У травні 2012 року відповідач [PERSON] звернулась до ТОВ «Інвестстрой» та повідомила, що вона проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS], квартира [NUMBER]. Їй було роз'яснено порядок реєстрації та необхідність отримання ордера у виконкомі міської ради. [PERSON] склала акт від 30.05.2012 року про факт проживання родини відповідачів у квартирах [NUMBER] та [NUMBER]. У січні 2013 року відповідачі були зареєстровані на підставі отриманого ордеру на квартиру[NUMBER]. Добровільно звільнити квартиру [NUMBER] вони відмовляються. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 24 ЖК України, для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Вони забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. З наданих документів встановлено та сторонами не заперечується, що позивач є житлово-експлуатуючою організацією, що утримує на балансі багатоквартирний будинок [ADDRESS]. Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Виконавчим комітетом Макіївської міської ради видано ордер №2156 від 25.12.2012 р. на ім'я [PERSON], згідно якого їй та члену її родини [PERSON] (дочка), надано право на вселення до однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], квартира [NUMBER] (а.с. 10). З особового рахунку [NUMBER] вбачається, що відповідачі зареєстровані на підставі ордеру в квартирі [NUMBER] у [ADDRESS] з 18.01.2013 року по теперішній час (а.с. 11). Актом від 23.09.2013 р. (а.с. 15), який складено представниками позивача та підписано відповідачем [PERSON], підтверджується, що квартири [NUMBER] та [NUMBER] у [ADDRESS] мають спільну стіну, в якій зроблено прохід, та обидві квартири використовуються мешканцями квартири [NUMBER]. Згідно ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 3 статті 116 ЖК України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. З урахуванням обставин справи, суд визнає що виселення відповідача є належним способом захисту прав та інтересів позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 229,40 грн. Таким чином, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved