Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача борг за позикою з врахуванням індексу інфляції в сумі 1 682 256 грн., 3% річних від простроченої суми позики в розмірі 10 130,50 грн. та штраф за невиконання зобовязання в сумі 166\~560 грн. Позов мотивує тим, що 01.03.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі боргової розписки. Відповідач отримав кошти в розмірі 1665600 грн., які зобовязався повернути в строк до 01.09.2015 року. Однак після спливу зазначеного строку, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 1\~858\~946,50 грн. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку сплатити борг, просить позов задоволити, стягнувши заборгованість в примусовому порядку. У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з'явився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, від нього не надходила заява про розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2015 року між сторонами укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 7-8). Із змісту зазначеної боргової розписки вбачається, що відповідач позичив у позивача кошти в розмірі 1\~665\~600 грн. та зобовязався повернути кошти до 01.09.2015 року. У випадку порушення строку виконання зобовязання зобовязався сплатити штраф у розмірі 10% від суми за кожен місяць прострочення, а також сплатити пеню в розмірі подвійної офіційної ставки НБУ за кожен день прострочення та компенсаційні витрати визначені ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти\~\~або\~\~інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач своє зобовязання виконав та надав відповідачу 01.03.2015 року кошти в розмірі 1\~665 600 грн. Однак відповідач порушив свої зобов'язання по договору, оскільки не повернув у строк до 01.09.2015 року позичену суму. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 5-6), борг відповідача перед позивачем складається з боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції 1\~682 256 грн., 3% річних від простроченої суми позики 10 130,50 грн., штрафу 166 560 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 88 ЦПК України, зокрема відповідно до вимог ч. 1 даної статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Як вбачається з оригіналу квитанції від 13.11.2015 року (а.с. 3), позивачем при предявленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 6090 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 6090 грн.

Outcome: approved