Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26 623,64 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.08.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 235 за яким відповідач отримав грошові кошти (кредит) у сумі 10 000 грн. на строк 10 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.08.2008 року, із сплатою 23 % річних за користування кредитом, на придбання портативного комп'ютеру. Позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 21.09.2015 р. утворилась заборгованість: прострочена заборгованість по кредиту - 10 000,00 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 4611,23 грн., нарахована сума 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту - 898,36 грн., нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту - 7323,00 грн., нарахована сума 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків -414,25 грн., нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків - 3376,80 грн., а загалом - 26623,64 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву відповідно до якої розгляд справи просив проводити без його участі за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Пояснила, що кредит оформлений невідомими особами на паспорт, який в неї зник під час прогулянки в парку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку відповідача по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. 10 серпня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Чугуївського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 235. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк зобов'язується надати позичальнику за умовами цього договору кредит у сумі 10 000 грн. 00 коп. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит видається на 24 місяці з терміном остаточного погашення не пізніше 09.08.2008 року. Договором встановлена відсоткова ставка за користування кредитом в розмірі 23% річних. Відповідач, відповідно до умов договору, взяла на себе зобов'язання повернути кредит та відсотки за користування кредитом в строк до 09.08.2008 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, що підтверджується кредитною заявкою на отримання кредиту від 10.08.2006 року, заявою на видачу кредиту в рахунок дозволеного кредиту згідно кредитного договору № 235 від 10 серпня 2006 року. Разом з тим, відповідач, взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав внаслідок чого відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 21.09.2015 року утворилась кредитна заборгованість: прострочена заборгованість по кредиту - 10 000,00 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам - 4 611, 23 грн.; нарахована сума 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту - 898,36 грн.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту - 7323,00 грн., нарахована сума 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків - 414,25 грн.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків - 3376,80 грн., а загалом - 26623, 64 грн. Суд не бере до уваги заперечення відповідача з приводу того, що паспорт, на який було оформлено кредит, в неї зник, про існування кредиту їй нічого відомо не було. З огляду на те, що відповідач не навела жодних доказів на підтвердження своїх доводів. Згідно частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частиною 1 ст. 625 ЦК України також передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Порушенням зобов'язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши думку відповідача, її заперечення суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved