Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 22.05.2001 року [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. в якості авансу повної вартості за продаж домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало [PERSON] що підтверджується записом в господарській книзі, від 18 жовтня 1995 року, особовий рахунок [NUMBER] . Під час складання розписки та попереднього договору купівлі-продажу від 21.05.2001 року [PERSON] зобов`язувалась укласти з позивачем та нотаріально оформити договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння після отримання необхідних документів у строк до 21 травня 2002 року. На підтвердження та забезпечення своїх зобов`язань [PERSON] одразу передала позивачу ключі від домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , куди він фактично одразу переїхав. В подальшому [PERSON] , зобов`язалась підготувати документи на будинок, а саме отримати свідоцтво про право власності на зазначене домоволодіння відповідно до реєстрації в господарській книзі і оформити нотаріальну угоду купівлі-продажу. Відтоді [PERSON] передала позивачу у володіння і розпорядження вказане домоволодіння, а саме: А1-1 житловий будинок, а2 прибудова, Б1 гараж, В1 сарай, Г1 сарай, Д1 навіс, Ж1-2 господарська будівля, повністю домовившись з позивачем за всіма істотними умовами договору купівлі- продажу, що підтверджується письмовими доказами, а також укладеною між ними угодою. Однак [PERSON] не виконала своїх зобов`язань, і на неодноразові звернення і прохання позивача, щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу від виконання цього зобов`язання ухилялась. Спроби вирішити і домовитися з [PERSON] результатів ніяких не дали. [INFO] [PERSON] померла. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 21 травня 2001 року та визнати за [PERSON] право власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці 0,18 га. До початку судового засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача у відкрите судове засідання повторно не з`явився по невідомим суду обставинам, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву не надав. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Згідно з даними загальної домової книги від 18 жовтня 1995 року, особовий рахунок № [NUMBER] , власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] значиться [PERSON] . Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу від 21.05.2001 року [PERSON] продала [PERSON] домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці площею 0,18 га. Продаж вищевказаного домоволодіння було здійснено за домовленістю сторін за 18000 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп., які були отримані [PERSON] від позивача, що підтверджується розпискою від 21.05.2001 року. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане домоволодіння за вищевказаною адресою, проставивши свої підписи на попередньому договорі. Позивачу були передані ключі від домоволодіння. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу відсутнє. Відповідно до свідоцтва про смерть від 03.12.2001 року, серія [NUMBER] , виданого виконкомом Мар`ївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [PERSON] померла [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином ,положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між позивачем та [PERSON] виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу житлового будинку, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved