Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що позивач надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води [PERSON], яка є власником [ADDRESS], на її ім'я відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії. Між відповідачем та позивачем існують цивільні правовідносини на підставі договору приєднання. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов'язані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.08.2002 року по 01.05.2016 року в сумі 11199,84 гривень, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1378,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явивсь, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив стягнути заборгованість в сумі 10657,17 грн. за період з 01.08.2002 року по 01.05.2016 року, оскільки сума коштів 533,67 грн. нараховано помилково (11199,84 грн. - 533,67 грн. = 10657,17 грн.). зазначив, що в межах строку позовної давності сума боргу (за період з 01.09.2012 року по 01.05.2016 року становить 4431,33 грн. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали до суду заперечення, в якому просили застосувати строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на застосуванні строку позовної давності та просив стягнути суму боргу в розмірі 4431,33 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач АТ «Херсонська ТЕЦ» за адресою: [ADDRESS] Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з 01.08.2002 року по 01.05.2016 року складає 11199,84 гривень. Відповідач добровільно виплачувати заборгованість відмовляється. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона №668/9016/15-ц від 02.10.2015 року заяву [PERSON] задоволено. Скасовано судовий наказ виданий Суворовським районним судом м.Херсона 07.09.2015 року про стягнення з неї на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за послуги з теплозабезпечення та гарячого водопостачання за період з серпня 2002 р. по липень 2015 року у розмірі 10666,17 грн., а також судові витрати у розмірі 121,80 грн. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Заборгованість відповідача по оплаті послуг виникла з серпня 2002 року. Позивач з позовом до суду звернувся у 25.05.2016 року, проте у вересні 2015 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, отже строк позовної давності було перервано у вересні 2015 року, з врахуванням такої обставини і того, що відповідач по справі заявив клопотання про застосування строку позовної давності, слід обраховувати строк позовної давності, в межах якого слід проводити стягнення, а саме з вересня 2012 року. З урахуванням цього заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 4431,33 грн. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того, що судом задоволено заявлені позовні вимоги в частині 4431,33 гривень, що складає 41,58% від заявленої позивачем суми заборгованості, що становить 10657,17 гривень, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 572,97 гривень, що відповідає 41,58% від сплаченої позивачем суми судового збору під час звернення до суду - 1378,00 гривень.

Outcome: partial