Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в лютому 2018 року, до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 18.06.2004 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір кредиту №399. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.09.2006 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість станом на 16.05.2006 року в сумі 16733,23 доларів США, яка складалася із заборгованості по тілу кредиту в сумі 12501,81 доларів США, заборгованості по процентам в сумі 2183,18 доларів США та пені в сумі 487,96 доларів США. Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З врахуванням стягнутих сум за рішенням суду, станом на 17.11.2017 року заборгованість становить суму 33613,60 доларів США та складається із: заборгованості по відсотках за період з 17.05.2006 року по 17.11.2017 року в сумі 23630,05 доларів США, заборгованості по пені за останній рік, а саме: за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 3352,22 доларів США та за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 6631,33 доларів США. А тому з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в сумі 33613,60 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, в заяві про уточнення позовних вимог та в додаткових поясненнях. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, однак від представника надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу в її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Також надала суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що відповідач більше 10 років жодних платежів на користь банку не здійснював ні через термінал самообслуговування ні будь-яким іншим чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 18.06.2004 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого являється Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 399 (а.с.5-7), відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 15330,00 доларів США зі сплатою 16 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 13 червня 2009 року. Відповідач кошти в сумі 15330,00 доларів США, що еквівалентно сумі 81578,60 грн., отримав, що підтверджується копією заявки на видачу готівки №33 від 18.06.2004 року (а.с.9). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.09.2006 року (а.с.36-37) стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Чернівецької філії АКБ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 16733,23 доларів США, які згідно перерахунку по курсу НБУ становлять суму 84502,82 грн. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання за договором кредиту, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у звязку з чим станом на 17.11.2017 року заборгованість становить суму 33613,60 доларів США, в тому числі: по відсотках за період з 17.05.2006 року по 17.11.2017 року суму 23630,05 доларів США, по пені за останній рік, а саме: за несвоєчасне повернення кредиту суму 3352,22 доларів США та за несвоєчасне повернення відсотків суму 6631,33 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.15-20). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача 07.05.2018 року надано суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, дане клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Строком повернення кредиту є 13 червня 2009 року, тобто кінцевим терміном предявлення вимоги банком з урахуванням трирічного строку позовної давності була дата 13 червня 2012 року, однак позивач звернувся до суду лише 11 грудня 2017 року, що підтверджується конвертом (а.с.29). Також, умовами договору (порядком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з розрахунку (а.с.16) останній платіж в рахунок сплати відсотків відповідачем було здійснено 09 березня 2005 року. Посилання представника позивача на те, що відповідачем, згідно з таблицею погашення нарахованих відсотків (а.с.16), 03.08.2017 року було проведено платіж в сумі 1,15 доларів США, що є добровільним виконанням зобовязань та перериванням строку позовної давності, є безпідставним, оскільки відповідач [PERSON] є лежачим інвалідом І-ої групи, який потребує постійної сторонньої допомоги, що підтверджується копією довідки МСЕ №223084 (а.с.66), тому фізично, через стан свого здоровя, не міг здійснити платіж. Крім того жодних доказів тому, що цей платіж був здійснений відповідачем або за його дорученням іншою особою суду не надано, а тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на переривання строку позовної давності. Суд вважає, що згідно з умовами кредитного договору, яким передбачено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повернення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, тобто з 10 березня 2005 року, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку, тобто з 14 червня 2009 року, однак позивач звернувся з позовом до суду лише 11 грудня 2017 року, тому ним пропущено, визначений ст.257 ЦК України строк позовної давності. Причин пропуску цього строку ПАТ «Укрсоцбанк» наведено не було. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача у справі, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed