Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 6000 тисяч гривень за розпискою, також просив: скасувати його відмову від земельної ділянки на користь [PERSON], через невиконання ним своїх зобов`язань по мировій угоді; повернути його право на земельну ділянку, яка належить йому на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 133 від 29.09.1993 року, та повернути йому державний акт в залі суду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває позов [PERSON] до [PERSON] про самовільну забудову земельної ділянки, від якого позивач відмовився на користь відповідача внаслідок домовленості про виплату відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 6000 гривень через самовільну забудову на землі позивача будинку відповідачем, про що відповідачем складено розписку про отримання в борг та повернення грошових коштів в строк до 06 вересня 2013 року. В судовому засіданні 07 лютого 2014 року позивач збільшив позовні вимоги, доповнивши вимоги стягненням моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Моральну шкоду оцінює в сильних душевних стражданнях з 1991 року. В судовому засіданні 21 березня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на збільшення вартості земельної ділянки стягнути з відповідача суму в розмірі 120 000 гривень з урахуванням моральної шкоди. В судовому засіданні 28 березня позовні вимоги підтримав, однак просив стягнути з відповідача суму в розмірі 6000 гривень, не заявляючи заяву про зменшення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що підписував розписку, однак гроші в борг не брав, а підписуючи розписку зобов`язався сплатити позивачу грошові кошти позивачу за відмову останнього від права користування земельною ділянкою. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. 06 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується матеріалами справи, зокрема розпискою від 06 вересня 2009 року, зміст якої вказує на отримання відповідачем в борг у позивача суми грошових коштів в розмірі 6 000,00 грн. та зобов'язання останнього повернути зазначену суму боргу до 06 вересня 2013 року. Розписка написана 06 вересня 2012 року власноручно [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до положень ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні, як позивач так і відповідач не заперечували факту складення відповідачем розписки, згідно якої відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти. Також позивач і відповідач визнали те, що дані грошові кошти відповідач зобов`язався віддати позивачу внаслідок підписання позивачем заяви до Новомосковської міської ради, взявши їх у борг у позивача. Оскільки зі сторони позивача зобов`язання виконане - відповідачу передана сума грошових коштів, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, внаслідок чого в позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів підлягають задоволенню саме в розмірі 6000,00 грн., оскільки саме така сума підтверджена договором позики. Щодо вимог про скасування відмови позивача від земельної ділянки на користь відповідача, через невиконання ним своїх зобов`язань по мировій угоді та повернення прав позивача на земельну ділянку, яка належить йому на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 133 від 29.09.1993 року, та повернення позивачу державного акту в залі суду, то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки об`єктивно не підтверджені поданими доказами. Доказів перебування державного акту на землю у володіння відповідача суду не надано. Доказів порушення прав позивача в іншій, окрім права на повернення грошових коштів матеріали справи не містять. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 229,00 грн., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial