Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в позовній заяві вказав, що 14.01.2016року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 37. Згідно з умовами цього договору позивач зобовязався надати відповідачу позику в грошовій сумі у розмірі 100 000 грн., а відповідач зобовязався повернути борг до 14.02.2016 року. Факт передачі коштів було оформлено у вигляді розписки від 14.01.2016 року, яка була складена відповідачем власноручно.На теперішній час борг не повернуто, тому просить суд стягнути з відповідача, заборгованість, що станом на 14.04.2016року з урахуванням індексу інфляції становить 104100грн., три проценти річних за період з 14.02.2016 року по 14.06.2016 року у розмірі 1000грн., а також моральну шкоду у розмірі 5000,00грн та понесені судові витрати. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги уточнили, просили суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 104\~100,00 грн. та три проценти річних в сумі 1000,00 грн. Просили ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у звязку з чим, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.01.2016року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]. зареєстрований в реєстрі за № 37. Згідно з умовами цього договору позивач зобовязався надати відповідачу позику в грошовій сумі у розмірі 100 000 грн., а відповідач зобовязався повернути борг до 14.02.2016 року. Факт передачі коштів було оформлено у вигляді розписки від 14.01.2016 року, яка була складена відповідачем власноручно. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернуть: позикодавцеві таку ж суму грошовихкоштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, відповідач повинен був повернути грошові кошти в строк до 14.02.2016р. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться. В порушення взятих на себе зобовязань відповідачем своєчасно не повернуто грошові кошти, жодних дій для погашення заборгованості здійснено не було. Ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у положеннях п. 8 Листа від 13.04.2011 р. роз'яснив, що аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованим, та підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 14.02.2016 по 14.04.2016 у розмірі 104\~100,00 грн. та три проценти річних в сумі 1000,00 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1376грн

Outcome: approved