Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно 26953,22 грн. у рахунок відшкодування сплаченої страхової суми в порядку регресу. В позові зазначив, що 29.05.2015 року на вул. Перемоги, що в м. Запоріжжя з вини водія [PERSON] було скоєно ДТП. Відповідач керував автомобілем «Мазда». д.н. АР6327В.І., який належав на праві власності співвідповідачу по справі [PERSON]. В результаті скоєння вказаного ДТП було пошкоджено автомобіль [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. Вказана подія визнана страховим випадком, і, як вказує представник позивача оскільки відповідальність відповідачів на час вчинення ДТП не була застрахована у встановленому порядку, позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування в загальній сумі 26091,22 грн. Крім того за послуги аварійного комісару перерахована сума в розмірі 852,22 грн. Так як відповідно до закону до страховика переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів загальну суму страхового відшкодування, витрати на послуги аварійного комісару, а також судовий збір в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не зявилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення заочного рішення. За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі представника позивача. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв, клопотань, відзиву на позов відповідно до вимог ст.178 ЦПК України та зустрічного позову відповідно до ст.193 ЦПК України, не надавали. В зв'язку із чим, причина неявки відповідачів визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача та дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, є обґрунтованим письмовими доказами і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.2015 року в дворовому проїзді по на вул. Перемоги, що в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON] і «Мазда СХ-7», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON], винуватим в якій постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2015 року, яка набрала законної сили, визнано відповідача [PERSON] (а. с. 6). Внаслідок аварії автомобіль Мазда СХ-7», державний реєстраційний номер [NUMBER], зазнав технічних ушкоджень, вартість яких відповідно до звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля становить 31309,46 грн. з ПДВ (а. с. 8-12). Вказана подія визнана страховим випадком, у звязку з чим у звязку з відсутністю у відповідачів договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування в загальній сумі 26091,22 грн. (а. с. 19). У відповідності до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна особа (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону. Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Підставою для подання МТСБУ регресного позову до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в силу п. 38.2.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є неукладення цими особами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. З ч. 4, 6 Постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Так представником позивача надано докази, що завдавачем шкоди є відповідач [PERSON], який 29.05.2015 року керував автомобілем [NUMBER], та який відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2015 року є особою винною у скоєнні ДТП в результаті якої був пошкоджено автомобіль [NUMBER]. Жодних доказів вини відповідача [PERSON] як власника транспортного засобу «Мазда» д.н. [NUMBER] у завданні шкоди позивачем не надано. Законних підстав з яких [PERSON] як власник транспортного засобу зобовязаний відшкодувати завдану [PERSON] шкоду позивачем не наведено. За таких підстав позов заявлений до відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню. Так як відповідальність відповідача [PERSON], як встановлено судом, не застрахована, між тим постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2015 року [PERSON] піддано адміністративному стягненню за скоєння адміністративного правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП за подією вищезазначеного ДТП, суд вважає за необхідне застосувати обраний позивачем спосіб захисту права і частково задовольнити позов. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача [PERSON] на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial