Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Ємілії Стефанівни, померлої 28 грудня 2008 року, на спадкове майно у виді земельної ділянки, площею 6,06 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином підтвердження фату прийняття спадщини та через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість. В звязку з цим просив також встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем за законом і прийняв спадщину після смерті матері, оскільки фактично проживав з нею на час відкриття спадщини, але через зазначені обставини не може її оформити в нотаріальному порядку, хоча наданими документами та завіреними копіями підтверджується факт прийняття спадщини та належність землі і будинку померлій, тому просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, направив на розгляд свого представника, яка позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 28 грудня 2008 року в смт. Воскресенське Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] Ємілія Стефанівна і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 6,06 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Воскресенської селищної ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту серії ІV-МК № 007473, виданого 20 березня 2001 року Вокресенською селищною радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Крім того, після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований по вул. Котовського, 8, в смт. Воскресенське Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Будинок їй належав відповідно до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 1969 року, укладеного із [PERSON], який був належним чином посвідчений в тій же сільській раді. Спадкування може здійснюватися за заповітом або законом. Даних, що спадкодавиця [PERSON] залишила заповіт, відсутні. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач як син померлої відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Звернувшись до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області в 2011 році позивач отримав письмове розяснення нотаріуса, відповідно до якого в нотаріальному порядку неможливо оформити спадщину, так як існують розбіжності в написанні прізвища спадкодавиці в її свідоцтві про смерть та в державному акті про право власності на земельну ділянку: в акті вказано її прізвище Лешеганіч, а свідоцтві про смерть [PERSON]. Крім того, не було представлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Відповідно до довідок Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 70-74) на час смерті зі спадкодавицею [PERSON] ніхто не був зареєстрований. В той же час, згідно із довідкою тієї ж селищної ради від 24 лютого 2009 року (а.с. 9) [PERSON], тобто позивач, у справі фактично проживав зі своєю матірю [PERSON] по вул. Котовського, 8, в смт. Воскресенське, в тому числі і на час її смерті. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). В ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено категорії справ, які суд розглядає в порядку встановлення юридичних фактів. В той же час, у ч. 2 цієї статті визначено, що цей перелік не є граничний, і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що позивач фактично проживав з померлою матірю на час її смерті, тобто підтверджується юридичний факт прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Крім того, в написанні прізвища власниці в державному акті є помилка: зазначено Лешеганіч, а в дійсності її прізвище, яке зазначено в свідоцтві про смерть - Лещеганич. В той же час, співпадання даних про імя, по батькові, місце проживання власниці в державному акті та в інших документах (свідоцтві про смерть, довідках сільської ради, технічному паспорті БТІ та ін.) вказує, що державний акт дійсно належав [PERSON] Ємілії Стефанівні і, відповідно, земельна ділянка, на яку він оформлений, також належала їй на праві приватної власності. Що ж стосується будинку, то відповідно до зазначеного вище договору, який складений та посвідчений належним чином, спадкодавиця його надбала на законних підставах, хоча відповідно до довідок комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 22, 23) право власності на будинок не зареєстровано. В той же час, з наданих довідок Воскресенської селищної ради від 23 вересня 1970 року, реєстраційного посвідчення від 21 листопада 1969 року, рішення селищної ради від 13 серпня 1969 року вбачається, що будинок був зареєстрований в селищній раді за [PERSON] Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка та будинок належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу як єдиному спадкоємцю за законом, який прийняв спадщину після її смерті. В позасудовому порядку вирішити це питання позивач не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved