Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача по справі у розмірі 10430 доларів США, по курсу на час ухвалення рішення по справі. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що між позивачем та відповідачем 01 лютого 2007 року був укладений договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 55600 грн., що на час підписання договору склало суму у розмірі 10430 доларів США, та зобовязався повернути кошти до 29.03.2007 року. Але, гроші не повернув, що вимусило позивача звертатись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Також позивач та його представник у судовому засіданні зазначили, що позивач по справі є інвалідом ІІ групи. Починаючи з 2009 року позивач постійно лікується від онкологічного захворювання, а саме раку легенів. В 2010 році, коли позивач міг звернутись до суду за захистом своїх прав, він був вимушений виїхати за кордон, в Німеччину, для проходження важкого та тривалого лікування в спеціалізованій онкологічній клініці в Берліні. Після проходження лікування позивачу була показана тривала реабілітація, яку він проходить і до нині у відповідності до призначень німецьких спеціалістів-онкологів та спеціалістів ЛІСОД (м. Київ). Процес реабілітації супроводжується вживанням спеціальних ліків, проходженням процедур, які виснажують організм та вимагають тривалого періоду відновлення ресурсів організму. Крім того, позивач вимушений проходити ці процедури у Києві або за межами України. Також позивач страждає захворюваннями серцево-судиною системи, та отримує лікування також за межами країни. Всі ці обставини, позбавили позивача можливості своєчасно звернутись до суду, і тому він просить поновити йому строк звернення до суду та вважати причину пропуску поважними. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши при цьому, що ніяку розписку про отримання боргу відповідач не підписував, грошей не отримував. Також представник відповідача просили застосувати позовну давність при вирішення спору по суті, зазначаючи при цьому, що незважаючи на хворобу позивача, останній, як субєкт підприємницької діяльності у 2014 році звертався з позовом до відповідача по справі до господарського суду, що свідчить про можливість позивачем до 2016 року захищати свої інтереси у суді. По справі за клопотанням сторони позивача була проведена судово-почеркознавча експертиза № 7710/8247 від 29.08.2016 року, відповідно висновків якої підписи від імені [PERSON] у договорі позики без дати, укладеному між [PERSON] та [PERSON] на суму 55600,00 грн., в графі «ЗАЕМЩИК», в рядку «[PERSON] В.», в графі «ГАРАНТ», в рядку «[PERSON] В.», - виконані рукописним способом за допомогою паст (пасти) для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] взів у борг у [PERSON] суму у розмірі 55600 грн., що на час підписання договору складало 10430 доларів США. Відповідно до змісту розписки, [PERSON] зобовязався повернути борг до 29.03.2017 року. У судовому засіданні було встановлено, що часом укладання договору є 01 лютого 2007 року. На час розгляду справи борг не повернутий. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Заперечуючи факт отримання коштів, відповідач посилався на те, що розписки не підписував, ніяких грошей у борг не отримував. Разом з цим, зазначені посилання [PERSON]В, спростовані висновком експерта № 7710/8247 від 29.08.2016 року, відповідно якого підписи від імені [PERSON] у договорі позики без дати, укладеному між [PERSON] та [PERSON] на суму 55600,00 грн., в графі «ЗАЕМЩИК», в рядку «[PERSON] В.», в графі «ГАРАНТ», в рядку «[PERSON] В.», - виконані рукописним способом за допомогою паст (пасти) для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON]. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивача щодо укладання договору позики та передачі грошей. Разом з тим, позивач просить стягнути грошові кошти у сумі еквівалентної 10430 доларів США. Зазначені вимоги задоволенню не підлягають. Як свідчить наданий договір позики передавалась сума у розмірі 55600 грн. Визначення еквіваленту на час укладання договору позики не може бути підставою для стягнення боргу у розмірі еквівалента, якщо сам договір та передача коштів відбувались у гривні. Відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5\~ст. 267 ЦК України). Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.\~ст. 252-255 ЦК України. Як вбачається з договору позики строк повернення боргу був визначений 29.03.2007 року, тобто 29.03.2010 року сплинув строк позовної давності. Відповідно наданих медичних документів [PERSON] у 2010 році почав проходити курс лікування від онкологічного захворювання за межами України, та проходить зазначене лікування по цей час. Крім того, відповідач є інвалідом другої групи (довідка № 704761), також страждає рядом серцевих захворювань, з приводу яких йому також рекомендовано лікування за межами країни. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність тяжкого захворювання, лікування якого вимагало довгого часу є поважною причиною, тому суд поновлює строк для подання позову. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.. 88 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial