Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з 01.05.2001 року по 30.12.2015 року, працював прохідником (підземним) 5 розряду дільниці 12 шахти імені Артема Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі за текстом - ПАТ «АМКР»). Вказує, що починаючи з 2008 року він неодноразово лікувався, як амбулаторно так і в умовах стаціонару. Це лікування було пов'язане з наслідками його професійної діяльності. Після проходження ним в 2010 році періодичного медичного огляду в поліклініці гірничого департаменту відповідача йому видано довідку №23-61 від 06.07.2010 року, в якій містився висновок про його непридатність для роботи за професією підземного прохідника та рекомендаціями працювати в умовах поза вібрацією, фізичними навантаженнями, підняттям та переміщенням вантажів, нахилами тулуба та переохолодженням. Такі ж висновки та рекомендації містилися і в аналогічних довідках за результатами подальших періодичних медичних оглядів №30-68 від 27.07.2011 року, №16-48 від 16.05.2012 теку, № 23-55 від 31.07.2013 року, № 19-43 від 13.08.2014 року та № 18-33 від 11.06.2015 року. На підставі зазначених довідок, з 14.11.2013 року, відповідно до усного розпорядження виконуючого обов'язки директора шахтоуправління з підземного видобутку руди він був недопущений до роботи, а 14 лютого 2014 року відповідач видав наказ №222 «Про простій не з вини працівника та визначення дислокації робочого місця», яким час його знаходження на підприємстві з 10 лютого 2014 року визначався як простій не з вини працівника. Наказом Відповідача № 1317/л від 30.12.2015 року, його було звільнено у зв'язку з відповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. У жовтні 2017 року, протоколом №1182 від 10.10.2017 року лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу, зафіксовано медичний висновок Українського науково-дослідного інституту промислової медицини про наявність у мене хронічного професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова та хронічний (пиловий) бронхіт. У даному висновку вказано, що його хронічне професійне захворювання було встановлене на підставі даних інформаційної довідки № 2/2-11-3/5638 від 29.12.2015 року про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання із до неї наданим доповненням управління з питань праці ГУДП у Дніпропетровській області № 1223/4.6-5 від 24.07.2017 року та на підставі даних санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-11-5-2368 від 22.11.2010 року. По факту, його професійного захворювання було проведене розслідування про що складено Акт № 9 розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 06.11.2017 р. Згідно вищевказаного медичного висновку від 10.10.2017 року та п.п. 12, 13, 16, 17 Акту № 9 розслідування від 06.11.2017 року встановлено, що причиною виникнення у нього професійного захворювання стало те, що протягом значного періоду часу 13 років 3 місяці внаслідок його професійної діяльності на його організм впливали шкідливі виробничі фактори. Зазначає, що 12.12.2017 р. на підставі висновку МСЕК (довідка серія 12 ААА № 046359) було встановлено втрату позивачем 45% професійної працездатності 3 (третю) групу інвалідності з переоглядом 01.12.2018 року. На підставі висновку МСЕК (довідка серія 12 ААА № 046359) було встановлено втрату ним 45% професійної працездатності 3 (третю) групу інвалідності з переоглядом 01.12.2018 року. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує постійно зазнавати у зв'язку з ушкодженням його здоров'я через отримане професійне захворювання. У результаті професійного захворювання стан його здоров'я погіршився, виникли незворотні зміни, які призвели до фізичних, душевних та соціальних страждань. В результаті захворювання (яке є професійним), він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю, у віці 44 років його звільнено з роботи за станом здоров'я. Він втратив роботу і цей факт завдає йому значного душевного болю. Він не спілкуюсь зі своїми колегами по роботі, вважає себе обмеженою людиною. З 2008 року він вимушений систематично отримувати медичну допомогу в умовах амбулаторного та стаціонарного лікування у медичних закладах м. Кривого Рогу. Фізичний біль та страждання, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати полягають у тому, що кожного дня він потерпає від болю у хребті, шиї та в колінах, постійної задишки при значному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання, біль у грудях, слабкість, підвищену втому. Більш того, у працездатному віці, враховуючи його захворювання, він не тільки не можу працювати, але й не може виконувати навіть домашню роботу, яку виконував до того, як отримав захворювання. Через втрату здоров'я йому у багатьох раніше звичайних для нього життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» моральну шкоду в розмірі 120997,50 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб. В судове засідання сторони не викликалися. Учасники справи не скористались правом подати клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»,- Тер-Товмасян Ю. Г. надала відзив на позов, в якому заперечує проти позову, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку Відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у Позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов'язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що Позивач працював не тільки на підприємстві відповідача- «АрселорМіттал Кривий Ріг» зі шкідливими умовами праці. Крім того, вказує, що Позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. Позивач оцінив свої моральні страждання в розмірі, що становить 120997,50 грн.., що є жодним чином неаргументоване та необґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує Позивач. Вказана сума позовних вимог не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], останній з 01.05.2001 року по 30.12.2015 року, працював прохідником (підземним) 5 розряду дільниці 12 шахти імені Артема Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг». Наказом Відповідача № 1317/л від 30.12.2015 року, його було звільнено за станом здоров'я згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 55-58). У жовтні 2017 року, протоколом № 1182 від 10.10.2017 року лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу, зафіксовано медичний висновок Українського науково-дослідного інституту промислової медицини про наявність у мене хронічного професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова та хронічний (пиловий) бронхіт. У даному висновку вказано, що хронічне професійне захворювання [PERSON] було встановлене на підставі даних інформаційної довідки № 2/2-11-3/5638 від 29.12.2015 року про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання із до неї наданим доповненням управління з питань праці ГУДП у Дніпропетровській області № 1223/4.6-5 від 24.07.2017 року та на підставі даних санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-11-5-2368 від 22.11.2010 року. ( а.с. 17, 18). По факту, його професійного захворювання було проведене розслідування про що складено Акт № 9 розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 06.11.2017 р. ( а.с. 27-30). Згідно вищевказаного медичного висновку від 10.10.2017 року та п.п. 12, 13, 16, 17 Акту № 9 розслідування від 06.11.2017 року встановлено, що причиною виникнення у нього професійного захворювання стало те, що протягом значного періоду часу 13 років 3 місяці внаслідок його професійної діяльності на його організм впливали шкідливі виробничі фактори. 12 грудня 2017 року на підставі висновку МСЕК (довідка серія 12 ААА № 046359) було встановлено втрату позивачем [PERSON] 45% професійної працездатності 3 (третю) групу інвалідності з переоглядом 01.12.2018 року. На підставі висновку МСЕК (довідка серія 12 ААА № 046359) було встановлено втрату ним 45% професійної працездатності 3 (третю) групу інвалідності з переоглядом 01.12.2018 року. ( а.с. 31, 32). Відповідно до виписних епікризів медичних установ, [PERSON]в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Інституті промислової медицини та в комунальних закладах міських лікарень м. Кривого Рогу у зв'язку з набутим професійним захворюванням. ( а.с. 37-53 ). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON]професійної працездатності, в зв'язку з отриманим професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що не його підприємство має відшкодовувати моральну шкоду позивачеві обґрунтовуючи це тим, що будь-яких порушень законодавстві про працю відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання, Відповідач не вчиняв. Крім того, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.11.2017 р. не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілого. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] була заподіяна шкода здоров'ю, він отримав професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 45 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. В результаті захворювання (яке є професійним), він був визнаний не придатним до роботи за своєю спеціальністю, у віці 44 років його звільнено з роботи за станом здоров'я. Він втратив роботу і цей факт завдає йому значного душевного болю. Він не спілкуюсь зі своїми колегами по роботі, вважає себе обмеженою людиною. З 2008 року позивач вимушений систематично отримувати медичну допомогу в умовах амбулаторного та стаціонарного лікування у медичних закладах м. Кривого Рогу. Фізичний біль та страждання, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати полягають у тому, що кожного дня він потерпає від болю у хребті, шиї та в колінах, постійної задишки при значному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання, біль у грудях, слабкість, підвищену втому. Більш того, у працездатному віці, враховуючи його захворювання, він не тільки не може працювати, але й не може виконувати навіть домашню роботу, яку виконував до того, як отримав захворювання. Через втрату здоров'я йому у багатьох раніше звичайних для нього життєвих ситуаціях потрібна стороння допомога і усвідомлюючи це, він також зазнає моральних страждань. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 45 відсотків, перенесення фізичного болю, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що велику частину своєї трудової діяльності позивач пропрацював в шкідливих умовах з перевищенням гранично допустимих показників, лише на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 45000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial