Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 43451 гривня 78 коп. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 16 червня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 20851,00 гривень зі строком повернення до 31 липня 2016 року. 01 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем також укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 875,00 доларів США зі строком повернення до 31 серпня 2016 року. На підтвердження отримання вказаних сум позики відповідач\~ надав дві розписки про отримання від позивача грошових сум у розмірі 20851 гривня 00 коп. та у розмірі 875 доларів 00 центів США. Після закінчення строку вказаного у розписках, відповідач борг не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача суми боргу у загальному розмірі 43451 гривень 78 коп. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно 16 червня 2016 року позичив до 31 липня 2016 року у позивача грошові кошти у розмірі 20851,00 гривень, та про їх отримання надав розписку. Вказана сума була еквівалентом 875,00 доларів США за курсом валют НБУ і вказану суму відповідач позивачу не повернув. 01 серпня 2016 року на прохання позивача визначити в доларах США надану ним 16 червня 2016 року позику у сумі 20851,00 гривень, відповідач погодився і написав розписку про отримання ним 875,00 доларів США. Розписку від 16.06.2016 року позивач пообіцяв знищити, відповідач йому повірив, оскільки вони спільно працювали і ці кошти йшли на закупівлю товарів, для їх подальшої реалізації, грошові кошти у розмірі 20851,00 гривень відповідач отримував від позивача різними сумами і протягом певного часу, при цьому відповідач також пояснив, що співпрацювали вони з позивачем без письмового оформлення їх правовідносин, і доказів на підтвердження цих правовідносин відповідач не має. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 16 червня 2016 року укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 20851,00 гривень зі строком повернення до 31 липня 2016 року, про що свідчить розписка відповідача. 01 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем також укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 875,00 доларів США зі строком повернення до 31 серпня 2016 року, про що свідчить розписка відповідача. Відповідач грошові кошти від позивача отримав, про що видав розписки від 16 червня 2016 року і від 01 серпня 2016 року, але у встановлені договорами строки позичені кошти не повернув, тому загальна сума боргу складає 43451 грн. 78 коп. з яких 20851,00 грн. борг за розпискою від 16.06.2016 року та 22\~600,78 гривень, яка є еквівалентом 875,00 доларів США за курсом НБУ станом на день подання позову 28.09.2016 року (875 х 2582,9474 : 100=22600,78). Також позивачем суду надані: копія паспорта громадянина України і картка фізичної особи платникам податків на його імя; копія паспорта громадянина України і картка фізичної особи платникам податків на імя відповідача; талон - повідомлення № 160978 від 09.09.2016 року про прийняття заяви в черговій частині ОВС. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана\~ довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані\~ сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст. 1047 ЦК України, визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику\~ у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк не виконав, тому сума боргу у розмірі 43451,78 гривень (43451,78=20851,00 +22\~600,78) підлягає стягненню з відповідача\~ на користь позивача у примусовому порядку. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що він не отримував від позивача 01 серпня 2016 року грошові кошти у розмірі 850 доларів США і позивач користався їх довірительними стосунками як партнерів у бізнесі, які по своїй суті є оспорюванням правочину на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані відповідачем від позивача, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження таких своїх посилань, тоді як в розписці він власноруч пише, що 01 серпня 2016 року отримав від позивача грошову суму у розмірі 875 доларів 00 центів США і в судовому засіданні підтвердив її власноручне написання. Також відсутні підстави вважати, що 01 серпня 2016 року відповідач вчинив правочин під впливом обману чи під впливом помилки, оскільки доказів про те, що відповідач помилявся щодо обставин, які мають істотне значення або, що позивач навмисно ввів відповідача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, відповідач не надав, а у судовому засіданні відповідач підтвердив відсутність письмових доказів «партнерства у бізнесі» з позивачем, при цьому відповідач як особа повнолітня, дієздатна, [INFO], не міг не розуміти значення своїх дій при написанні 01 серпня 2016 року розписки, яка за змістом (дата складання, строк повернення), відрізняється від написаної ним 16 червня 2016 року. За викладених обставин, суд повністю задовольняє вимоги позивача та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved