Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить суд стягнути з відповідача на свою користь 315010 грн. 10 коп. у рахунок погашення заборгованості, що виникла внаслідок порушення третьою особою [PERSON] зобовязань за кредитним договором №991/08-КЛ/002 від 25.03.2008 року. Вмотивував свої вимоги тим, що за цим Договором АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого він є, надав указаній третій особі кредитних коштів в сумі 140000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних строком до 24.03.2023 року, а той зобовязався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. Також у цей же день між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір поруки, за яким остання поручилась перед ним за виконання вказаною третьою особою взятих на себе кредитних зобовязань, яких останній не виконав, у результаті чого станом на 09.02.2015 року утворилась заборгованість у вказаній вище сумі, яка й підлягає стягненню з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати в сумі 3150 грн. 10 коп. Представник Банку в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, позаяк у зазначеному договорі поруки було встановлено його дію до повного виконання третьою особою взятих на себе кредитних зобовязань. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення уточненого позову заперечувала, зокрема, за тих підстав, що вважає вказаний договір поруки припиненим, позаяк остання оплата за Кредитним договором з боку третьої особи була здійснена 30 грудня 2009 року, а відтак після спливу 60 календарних днів, а саме з 02 березня 2010 року, позивач був зобовязаним звернутись до неї як до поручителя, з вимогою про сплату нею кредитної заборгованості, що було передбачено в п. 4.5 Кредитного договору, однак звернувся з нею із зазначеним позовом лише через 4 роки 9 місяців та 24 дні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважав, що уточнений позов не підлягає задоволенню за зазначених відповідачем підстав. Заслухавши пояснення зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, 25.03.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач (далі Банк) та третьою особою [PERSON] було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії №991/08-КЛ/002 (далі Кредитний договір), за яким [PERSON] було надано кредитних коштів у сумі 140000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних строком до 24.03.2023 року, а той зобовязався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі (а.с.4-7, 9-11). Разом з тим, 25.03.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №991/08-КЛП/001 (далі Договір поруки), за яким остання поручилась перед ним за виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобовязань (а.с.6). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобовязання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Проте третя особа [PERSON] у порушення зазначених норм закону та умов Кредитного договору своїх зобовязань належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 09.02.2015 року утворилась заборгованість в загальній сумі 315010 грн. 10 коп., що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.23-25, 37-40). У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У відповідності до ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Між тим, у п. 7.3. Кредитного договору зазначено, що Договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань, що відповідає 4.2. Договору поруки (а.с.11, 12 зі зворот.боку). Таким чином, строк виконання основного зобов'язання чітко не визначений. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 214 ЦПК України, враховує правову позицію Верховного Суду України за насідками розгляду зави про перегляд судового рішення із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка викладена у постановах від 23.05.2012 року, № 6-78цс12 від 18.07.2012 року, № 6-3цс13 від 13.02.2013 року, згідно якої якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У абз. 3, 4 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як зазначено в п. 4.5. Кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязку, зокрема, здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом уважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти та нараховані штрафні санкції (а.с.10 зі зворот. Боку). Як убачається із вказаних вище розрахунків заборгованості, остання оплата за Кредитним договором з боку третьої особи [PERSON] була здійснена 30 грудня 2009 року. Таким чином, суд уважає, що у Банка виникло право на пред'явлення вимоги до відповідача [PERSON] як до поручителя за Договором поруки протягом шести місяців від 30 грудня 2009 року, проте таку вимогу Банк пред'явив, лише звернувшись до нього з даним позовом 24 вересня 2014 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 559 ЦК України, а отримання відповідачем направленої до неї 13 вересня 2011 року листа-вимоги про погашення заборгованості не підтверджено жодними доказами (а.с.22). Тому суд доходить висновку про припинення право поручителя відповідача [PERSON] за Договором поруки, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню вимоги Банку до неї про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд уважає уточнені позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed