Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути із [PERSON] кошти в сумі 207 475 грн. 25 коп. та судові витрати у розмірі 3 112 грн. 13 коп.. Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.10.2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 131293/4605/0000009, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб АудіQ7, д.р.н. [NUMBER] . 23.08.2018 року в м. Києві по вул. Дніпровський узвіз відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Мітсубісі Паджеро, д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Позивач зазначає, що згідно довідки Управління патрульної поліції № 3018246635279824 та постанови Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення [PERSON] . Правил дорожнього руху України. Позивач вказує, що відповідно до рахунку-фактури ДП «Ауді Центр Віпос» від 19.09.2018 р. та актів виконаних робіт № 0000041308 від 30.11.2018 р. та № 0000042281 від 27.12.2018 р., вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 306 975,25 грн. Відповідно до звіту ФОП [PERSON] № 02-05/10, вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу становить 331 331,29 грн. Зазначає, що 25.10.2018 р. на виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО - ДП «Ауді Центр Віпос» у розмірі 306 975,25 грн. Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Страховий капітал» згідно з полісом АМ/003314972, з лімітом за шкоду майну 100 000 грн. та франшизою 500 грн., тому ліміт відповідальності страхової компанії винуватця ДТП за цим полісом становить 99 500 грн. Позивач зазначає, що 15.08.2019 р. ПрАТ «СК «Уніка» направило на адресу [PERSON] претензію з проханням здійснити відшкодування шкоди у розмірі 207 475,25 грн., яка вручена відповідачу 04.09.2019 р., проте збитки не відшкодовано. Позивач просить стягнути з відповідача компенсацію шкоди у розмірі 207 475,25 грн., що становить різницю між виплаченим страхувальнику страховим відшкодуванням 306 975,25 грн. та лімітом відповідальності за полісом відповідача 99 500 грн., з посиланням на ст. ст. 22, 993, 1192, 1194, 1166, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2019 р. відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (а.с. 83, 84). 28.11.2019 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] [PERSON] зазначає, що позов задоволенню не підлягає, вказує, що позовні вимоги є необгрунтованими, довідкою Управління патрульної поліції вина особи у вчиненні правопорушення не встановлюється, судом при винесенні постанови порушено вимоги закону, оскільки суд не може розпочати провадження у справі про адміністративне правопорушення та не уповноважений встановлювати винну особу у вчиненні адміністративного правопорушення у разі закінчення на момент розгляду такої справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, також судом не було досліджено обставин вчинення правопорушення. Відповідно ст. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпіла особа (а у випадку суброгації - її страхова компанія) має право звернутися за страховим відшкодуванням на протязі одного року з моменту скоєння ДТП. Вказує, що ця норма закону стосується виплат страховою компанією винної особи. У наданих позивачем доказах [PERSON] отримав вимогу про відшкодування шкоди 04.09.2019 р., тобто через один рік і 12 днів після ДТП. В судове засідання представник позивача не з`явився, представник ПрАТ «СК «Уніка» Комиса С.В. суду подав заяву з проханням розглянути справу без участі представника позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року у справі № 757/44914/18-п, [PERSON] 23.08.2018 року о 10 год. 27 хв., керуючи транспортним засобом Мітсубісі Паджеро, д.н. [NUMBER] , в м. Києві на вул. Дніпровський узвіз в сторону центру, під час руху не дотримався безпечної дистанції, не був уважним за кермом, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Сеат Леон, д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та з транспортним засобом ШевролетАвео, д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , які від чого по інерції здійснили зіткнення з транспортним засобом АудіQ7, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , від чого останній по інерції здійснив зіткнення з транспортним засобом Мітсубісі, д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України; внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 25, 26). Вказаною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Предметом спірних правовідносин у цій справі є відшкодування заподіювачем шкоди сплаченого страховиком страхового відшкодування в частині. За нормами частин 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За матеріалами справи встановлено, що 17.10.2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 131293/4605/0000009, відповідно до якого було застраховано транспортний засіб АудіQ7, р.н. [NUMBER] . Договором визначено розмір страхової суми транспортного засобу 1 580 000 грн., розмір франшизи - 0, строк дії договору з 19.10.2017 р. по 18.10.2018 року (а.с. 9-15). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 16). Як убачається з Витягу про реєстрацію в спадковому майні від 11.05.2018 р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2018 р. та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , з 12.05.2018 року власником транспортного засобу АудіQ7, р.н. [NUMBER] , є [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] (а.с. 17-21). 27.08.2018 р. [PERSON] подала ПрАТ «СК «Уніка» заяву № 00270024 про подію, що має ознаки страхового випадку стосовно події дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 23.08.2018 р. (а.с. 7, 8). Відповідно до рахунку-фактури ДП «Ауді Центр Віпос» від 19.09.2018 р. та актів виконаних робіт № 0000041308 від 30.11.2018 р. та № 0000042281 від 27.12.2018 р., вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля АудіQ7, р.н. [NUMBER] , складає 306 975,25 грн. (а.с. 27-34). Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 02-05/10 від 05.10.2018 року, складеного СПД ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу АудіQ7, р.н. [NUMBER] , становить 331 331,29 грн. (а.с. 35-42-64). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. Позивачем на виконання умов договору страхування на підставі страхового акту № 00270024 від 16.10.2018 року, наказу № 00270024 від 16.10.2018 р. про виплату страхового відшкодування гр. [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 306 975,25 грн. на рахунок ДП «Ауді Центр Віпос», що підтверджується платіжним дорученням № 049978 від 25.10.2018 р. (а.с. 5, 6, 65). Відповідно відомостей з Центральної бази даних МТСБУ від 15.08.2019 р. та довідки № 3018246635279824 про дорожньо-транспортну пригоду від 10.10.2018 р., на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 23.08.2018 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Страховий капітал» згідно з полісом АМ/003314972, з лімітом за шкоду майну 100 000 грн. та франшизою 500 грн.(а.с. 22-24, 66). У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування шкоди кошти у розмірі 207 475 грн. 25 коп., що становить різницю між виплаченим страхувальнику страховим відшкодуванням 306 975,25 грн. та лімітом відповідальності страховика відповідача за полісом 99 500 грн. За нормою ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Вирішуючи спір суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 755/9320/15-ц, у якій викладено розмежування понять щодо права регресу та суброгації за договорами страхування. Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» - в порядку суброгації. До доводів відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності суд відноситься критично, оскільки подія дорожньо-транспортної пригоди відбулася 23.08.2018 року, позов поданий до суду 08.10.2019 року, тобто в межах визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. ПрАТ «СК «Уніка» 15.08.2019 р. на адресу [PERSON] надсилало претензію про відшкодування шкоди у розмірі 207 475,25 грн., яка отримана відповідачем 04.09.2019 р., проте останнім виконана не була (а.с. 67-69). Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню, у зв`язку з чим з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» необхідно стягнути кошти в сумі 207 475 грн. 25 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 3 112 грн. 13 коп. (а.с. 4).

Outcome: approved