Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за розписками від 30.07.2013 року, 13.08.2013 року, 14.08.2014 року, 14.08.2014 року, 16.12.2013 року, на загальну суму 19 530,00грн., посилаючись на ту обставину, що відповідач відмовляється від добровільного виконання даного зобов»язання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись їх безпідставність та необґрунтованість, у судовому засідання надав до суду письмові заперечення в яких посилається на необґрунтованість позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до розписок від 30.07.2013 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] борг в розмірі 5720,00грн, під заставу двох срібних підстаканників та двох пар золотих сережок, 13.08.2013 року - 2600,00грн, під заставу персня з камінням, 14.08.2013 року - 2250,00грн, 14.08.2014 року - 1000,00грн, 16.12.2013 року - 7960,00грн. (а.с.4-5) Відповідно до власноручної розписки позивача [PERSON] від 28.12.2014 року, у викраденому у нього в серпні 2014р. сейфі знаходились речі [PERSON], а саме: два срібних підстаканника, дві пари золотих сережок, срібний перстень, чоловічий годинник та телефон «Нокія», які були йому раніше передані відповідачем. Позивач [PERSON] у судовому засідання підтвердив дійсність та власноручне написання ним зазначеної розписки від 28.12.2014 року та викрадення у нього речей відповідача, які були надані йому у заставу. Як пояснив відповідач [PERSON] у судовому засіданні, він дійсно отримував гроші у борг та одночасно передав позивачу в заставу коштовні речі, загальна сума яких не менша 70 000,00грн. Як посилається відповідач у своїх запереченнях, різниця між сумою яку відповідач брав у позику у позивача, та загальною вартістю цінних речей становить 50 000,00грн. Вказані коштовні речі у позивача було викрадено. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того саму роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст.1051 ЦК України, якщо сторона заперечує дійсність договору позики (оспорює його) на підставах безгрошевості, то саме вона повинна довести суду ці обставини належними доказами з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства. Згідно ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу не підлягають задоволенню у зв»язку із їх недоведеністю, оскільки суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів для встановлення вартості майна, що було передано відповідачем позивачу, тому не достатньо доказів для задоволення даної позовної заяви. З огляду на вищевказане, судові витрати по справі, понесені позивачем, в силу ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: dismissed