Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання інформаційних послуг. Згідно договору замовник - [PERSON] в порядку та на умовах, визначених договором, дає завдання, а виконавець в особі ФОП [PERSON] зобов'язується відповідно до завдання замовника надавати йому за плату такі інформаційні послуги, як дослідження ринку праці за переліком професій - експедитор, будівельник, працівник складу. Зазначає, що згідно договору, 01 квітня 2014 року позивачем та відповідачем було складено акт приймання-передачі послуг відповідно до договору про надання інформаційних послуг. Відповідач зобов'язаний сплатити 900 (дев'ятсот) грн., 00 коп. за надані позивачем послуги, проте останній умов договору не виконав. У зв'язку з вищенаведеним позивач просить стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у розмірі 900 грн. та пеню у розмірі 1 350 грн. за договором про надання інформаційних послуг від 17 січня 2014 року, а також судові витрати у сумі 243,60 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст 526 ЦК України передбачено що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 17 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання інформаційних послуг № 22012014/А. Згідно із п. 1.1. договору замовник в особі [PERSON] в порядку та на умовах, визначених договором, дає завдання, а виконавець в особі ФОП [PERSON] зобов'язується відповідно до завдання замовника надавати йому за плату такі інформаційні послуги, як дослідження ринку праці за переліком професій - експедитор, будівельник, працівник складу. Відповідно до п. 1.2. на підтвердження факту надання послуг за договором, 01 квітня 2014 року позивачем та відповідачем було складено акт приймання-передачі послуг відповідно до договору № 22012014/А про надання інформаційних послуг. Актом також передбачено, що відповідач зобов'язаний сплатити 900 грн., 00 коп. за надані позивачем послуги. Відповідно до п. 4.3. Договору Позивач мав сплатити Відповідачу плату згідно з Договором протягом 30 днів після підписання акту, тобто до 01 травня 2014 року, проте своїх зобов'язань відповідача не виконав і не сплатив позивачу суму передбачену актом у розмірі 900 грн., 00 коп. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. В частині 2 зазначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Частиною 3 визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як передбачено частиною 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно з п. 4.6 з відповідача також стягується пеня у розмірі 3% від суми невиконаного чи частково невиконаного зобов'язання. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача слід задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved