Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно щодо малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований наступним. На обліку служби у справах дітей Дніпровської районної ради у м. Херсоні ради з 30.05.2018 року перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина позбавлена батьківського піклування, оскільки її батько [PERSON] вироком Білозерського районного суду Херсонської області, від 17.07.2013 року засуджений до 7 років позбавлення волі. Мати дитини, [PERSON] , відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, від 08.05.2018 року № 1-6/127 мала високій ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежить від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. [INFO] мати дівчинки померла. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної в м. Херсоні ради від 18.06.2018 року № 11 [PERSON] встановлений статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Дівчинка перебуває під опікою бабусі [PERSON] батько дівчинки, [PERSON] , звільнений від відбування покарання умовно-достроково 04.07.2018 року, з цього часу не звертався до служби у справах дітей щодо повернення доньки на виховання. Службою у справах дітей здійснено візит за адресою можливого проживання відповідача, де його колишня цивільна дружина повідомила, що він виїхав в невідомому напрямку. Поліцією було повідомлено іншу адресу проживання відповідача, за якою також здійснено візит працівниками позивача, потрапити до помешкання не вдалось, оскільки в телефонному режимі [PERSON] повідомив, що не може впустити до помешкання й вийти сам до спеціалістів теж не може, у зв`язку із станом здоров`я. Згодом з`явився до служби у справах дітей, де йому було повідомлено про заяву дівчини щодо небажання жити з ним, він погодився на позбавлення батьківських прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.08.2021 року, за заявою представника позивача, залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Представник позивача в судовому засідання підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач з`явився до служби у справах дітей й не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, передбаченим ч.11 ст.128 ЦПК України, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Суд, заглухавши представника позивача, дослідив матеріали справи, встановив наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] зазначено у свідоцтві про народження серія [NUMBER] - [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.08.2015 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». Відповідно до відомостей Херсонської міської протитуберкульозної поліклініки від 08.05.2018 року, [PERSON] має високий ступіть втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. [PERSON] померла [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні Ради від 08.06.2018 року № 111 встановлено малолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 17.07.2013 року [PERSON] призначено покарання за ст. 307 ч. 2 КК України у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Розпорядженням Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 01.08.2018 року № 199 призначено [PERSON] , [INFO] опікуном над малолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . З відомостей Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» від 28.02.2020 № 5/2.4-606 вбачається, що [PERSON] звільнений 04.07.2018 року умовно-достроково від покарання. Відповідно до інформації служби у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації запорізької області від 24.06.2020 року, до служби у справах дітей [PERSON] з метою повернення доньки на виховання, для організації зустрічей з нею - не звертався. У поясненнях [PERSON] від 24.06.2020 року зазначено, що з 01.08.2018 року [PERSON] жодного разу не телефонував, не приїзжав, не цікавився життям дитини, матеріально не допомагав. У поясненнях [PERSON] від 24.06.2020 року зазначено, що вона не бажає проживати з батьком [PERSON] , тому що він не спілкується з нею, не цікавиться її життям, останній раз вона його бачила сім років тому. Відповідно до відомостей від 03.07.2020 року служби у справах дітей, було здійснено вихід їх працівників за адресою можливого проживання [PERSON] , де колишня співмешканка пояснила, що він виїхав у невідомому напрямку. Згідно із витягу з інформації від 13.08.2020 року працівниками служби у справах дітей проведено плановий профілактичний рейд за місцем перебування відповідача, яке повідомлено було поліцією, в помешкання зайти не вдалося, в телефонному режимі [PERSON] повідомив, що через свій стан здоров`я не може впустити. Відповідно до висновку виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 18.12.2020 року - доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідач маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки у відношенні неповнолітніх дітей, ухиляється від їхнього виконання, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. Доказів протилежного в матеріалах справи не міститься. У відповідності зі ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини, оскільки байдужість відповідача до дитини свідчить про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів, що спростовують вказане відповідачем суду не надано.

Outcome: approved