Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 11 797,30 гривень, моральної шкоди в розмірі 20 000 грнивень, судових витрат за проведення експертизи у розмірі 1100,00 гривень. Позов обґрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду, що полягає у вартості ушкоджень, нанесених автомобілю ВАЗ 21051, власником якого він є, понесених витрат на експертизу транспортного засобу в розмірі 1100,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грнивень, що полягає в сильних душевних хвилюваннях, обмеженні права користування автомобілем, який не підлягає відновленню. Вартість матеріальної шкоди підтверджує висновком експерта у кримінальній справі. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову, посилаючись на те, що вартість матеріальної шкоди не підтверджено, експертизу проведено необґрунтовано та з матеріалів експертизи неможливо встановити, чи дійсно було проведено експертизу транспортного засобу, що належить позивачу. Крім того, відповідачу як особі, відповідальній за шкоду не було передано залишки транспортного засобу, який зазнав ушкоджень та ремонт якого визнано експертом економічно необґрунтованим. Позивачем належно не обґрунтовано в чому полягає моральна шкода та не вказано, чим підтверджено її наявність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у відповідності до вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року, 15 квітня 2012 року [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «ДЕУ-Сенс», державний номерний знак [NUMBER] скоїв зіткнення із автомобілем «ВАЗ-2105», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Присуджено до стягнення з відповідача на користь КЗ «Дніпропетровська клінічна лікарня №16» 1884 гривень 96 копійок в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування постраждалого [PERSON] в сумі 385,56 гривень та потерпілої [PERSON] в сумі 1499,40 грн. Власником автомобіля «ВАЗ-2105» державний номерний знак [NUMBER] є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 30 квітня 1996 року. У відповідності до п.2, 3 висновку експерта №27/13А по кримінальній справі від 22 березня 2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-2105» реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], за наслідком його ушкоджень при ДТП складає 24 523,22 гривень. Матеріальна шкода, спричинена власнику автомобіля «ВАЗ-2105» реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], за наслідком його ушкоджень при ДТП складає 11797,30 гривень. Згідно дослідницької частини висновку експерту на підставі п.8.2 а) методики, де вартість відновлювального ремонту Свр = 24523,22 гривень > С = 11797,30 гривень ринкової вартості, вартість матеріальної шкоди (У) дорівнює ринковій вартості КТЗ, оскільки його відновлення економічно не доречне. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч.4 ст.61 ЦПК України встановлює, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2013 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. З вироку вбачається нанесення відповідачем ушкоджень майну позивача. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до роз'яснень, наведених в п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року №6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, правила норми ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України передбачають, що вина особи припускається і обов'язок доведення відсутності вини покладається на того, хто завдав шкоди, а до спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди. Обов`язок надання доказів на доведення відповідності розміру та характеру завданої шкоди також покладається на того, хто таку шкоду завдав. Відповідач надані позивачем докази на підтвердження характеру та розміру шкоди не спростував, доказів на підтвердження відсутності його вини у спричиненні шкоди позивачу, належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності визначеного експертом розміру шкоди суду не надав, через що суд приходить до переконання, що зазначена сума матеріальної шкоди повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. При цьому посилання відповідача на не тотожність об`єкту експертного дослідження також не підтверджено матеріалами справи. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а зокрема, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Суд приходить до переконання, що діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода яка полягає в тому, що позивач зазнав душевних страждань у зв'язку із пошкодженням належного йому майна - автомобіля. В той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, враховуючи обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем явно завищені, в зв'язку з чим, підлягають частковому задоволенню, на суму 800 гривень. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України. Згідно наданої квитанції, позивач поніс судові витрати в розмірі 1100,00 гривень витрат на проведення експертизи, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial