Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що згідно з умовами договору факторингу від 18 грудня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №2002732481 від 20.02.2013 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Згідно кредитного договору відповідачу було надано кредит у сумі 20389,32 грн. на споживчі цілі. Згідно пункту 1.4.1. кредитного договору позивальник зобов'язався повністю повернути банку суму отриманого кредитну до 20.02.2015 року та виконати усі інші зобов'язанні встановлені договором. Однак позичальником порушено умови кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості, і 19.12.2013 року на його адресу було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань. Неодноразові спроби позивача в досудовому порядку врегулювати питання погашення кредитної заборгованості не призвели до позитивних наслідків, і станом на 23.05.2014 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 22507,97 грн. Оскільки заборгованість не погашена, тому просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 22507,97 грн., а також судовий збір у сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою та рекомендованим повідомленням вих..№2450004030519, в якому стоїть відмітка про отримання листа 20.07.2014 року, тобто відповідачеві було відомо про розгляд справи 09.09.2014 року, а також судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції по Ямпільському районному суду Вінницької області від 09 вересня 2014 року, що підтверджує те, що відповідач повідомлявся про розгляд справи 24 вересня 2014 року. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. У зв'язку з чим у відповідності зі ст.224 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду, позивач не заперечує проти такого розгляду. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - договору №2002732481 від 20.02.2013 року встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі укладено договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідачеві [PERSON] було надано кредит на придбання товару на загальну суму 20389,32 грн., відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування та комісію, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконав своїх зобов'язань та допустив заборгованість станом на 23 травня 2014 року у сумі 22507 гривень 97 копійок. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов'язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та проценти за користування кредитом. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити процент. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов'язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 22507 гривень 97 копійок. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - платіжним дорученням №4907 від 19 червня 2014 року, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 243 гривні 60 копійок. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст.526, 527, 530, 533, 610, 611, 612, 623, 625, 631, 1048-1050, 1051, 1052, 1054, 1055, 1056, 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved