Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, та його представник суду пояснив, що 26 січня 2006 року відповідачка отримала кредит в сумі 6200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У відповідності до договору позичальник зобовязаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією. При порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. В порушення умов кредитного договору відповідачка свої зобовязання належним чином не виконувала, не вчасно надавала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 42055,31 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом в сумі 13766,08 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 8475,96 грн., заборгованість за пенею 17334,45 грн., а також штрафи в сумі 500грн., 1978,82 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором № б/н від 26 січня 2006 року в розмірі 42055,31 грн та судові витрати. Відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснивши, що вона уклала договір згідно якого банк їй надав одну карточку. Вона нею користувалася не один рік, брала кошти, а потім погашала дану заборгованість. Далі, вона карточку закрила, яку при ній представник банку порізав. Банк надав їй довідку, що вона не має заборгованості в даному банку. Після чого, представник банку повідомив її, що в неї не одна карточка, однак вона цього не знала та не брала інші кредити. Також суду пояснила, що у заяві про надання кредиту в 2006 році стоїть її підпис. Представниця відповідачки позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що, звернувшись до банку з проханням реструктуризації виявилося, що кредитної справи відносно [PERSON] немає. Банк свої позовні вимоги не довів, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі суд встановив, що між позивачем та відповідачкою 26 січня 2006 року був укладений договір № б/н за яким відповідачці [PERSON] було відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору погашення здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак, отримавши кредит, відповідачка [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 18 жовтня 2017 р. виникла заборгованість: за кредитом 13766,08 грн; за пенею 17334,45 грн., за відсотками за користування кредитом 8475,96 грн., а також штрафи 500 грн., 1978,82 грн., всього загальна сума заборгованості склала 42055,31 грн. Щодо вимог заборгованості за користування кредитом суд виходить з такого. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даної вимоги. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а відтак вимоги щодо стягнення пені та штрафів з відповідачки задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормою ст.\~526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Системний аналіз ст.610\~Цивільного кодексу\~України свідчить про те, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання». Ч.1 ст.1054\~ЦК України передбачено, що «за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти». Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права і свободи, порушуються має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. На національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певну свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але, у всякому випадку забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення. Ураховуючи вищевикладене, правову позицію Верховного суду України у справі №6-1374цс-17 від 11 жовтня 2017 року, статтю 81 ЦПК України, в якій вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Задоволення позову згідно ст.141 ЦПК України покладає на відповідачку обовязок по сплаті судових витрат.

Outcome: partial