Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд визнати за позивачем право власності на кімнату №4 у квартирі [ADDRESS], що складає 27/100 в квартирі № 5 за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15-А. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач, починаючи з 1962 року постійно проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], кімната 4, що належить Відкритому акціонерному товариству транспортного будівництва «Одестрасбуд». З моменту вселення до цього моменту постійно мешкає за даною адресою понад 50 років у кімнаті 4, сплачує комунальні платежі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Договору найму житлового приміщення між позивачем та відповідачем укладено не було. Підставою звернення до суду з даним позовом є вимога про визнання за позивачем права власності на спірне житлове приміщення. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду не зявився, заяв чи клопотань до суду не подавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON], [INFO], починаючи з 1962 р. проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], кімната 4, що належить Відкритому акціонерному товариству транспортного будівництва «Одестрасбуд». Батьку позивача- Каргополову [PERSON], 14.04.1962р. Житлово-комунальним відділом тресту «Одестрансбуд» було видано посвідчення №62, та 15.01.1963р. Виконкомом Жовтневої районної ради депутатів трудящих м. Одеси було видано посвідчення №2. На підставі даних посвідчень батькові позивача та його родині: дружина [PERSON], син [PERSON], [PERSON], мати [PERSON], було надано право вселитися та зареєструватися за вказаною адресою в квартиру № 5, кімнати 4 та 5. З моменту вселення до цього моменту позивач постійно мешкає за даною адресою понад 50 років у кімнаті 4, сплачує комунальні платежі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Кімнатою 5 позивач не користується та не мешкає в ній. Підставою звернення до суду стало те, що між позивачем та відповідачем договору найму житлового приміщення укладено не було. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, 15-А, що належить Відкритому акціонерному товариству транспортного будівництва «Одестрасбуд», відноситься до громадського житлового фонду згідно ст. 4 Житлового кодексу України. З експертного висновку № 45е/с/13 про проведення будівельно-технічного дослідження, наданого представником позивача до суду, вбачається, що кімната № 4 складає 27/100 в квартирі № 5 за адресою м. Одеса, вул. Семінарська, 15-А, на яку позивач просить суд визнати право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. Частиною першою ст. 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. З огляду на це я у якості позивача звертаюся із цим позовом до Приморського районного суду м. Одеси. Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Представник відповідача до судового засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлени належним чином про що свідчать повідомлення наявні в матеріалах справи, не скористався своїм правом надати суду належні та допустимі докази на підставу своїх заперечень протии позову. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved