Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому з урахування збільшених позовних вимог просить визнати за ним право на укладення ним строкового трудового договору (контракту) з Національним академічним театром опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка на умовах, визначених законодавством України, що регулює укладення вказаних строкових договорів з урахуванням посади, що займав він на момент припинення з ним безстрокового трудового договору; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 352 868,04 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу № 735-к від 22.11.2001 року він з 23.11.2001 року був прийнятий на посаду артиста сценічного оркестру другої категорії (тромбон) за строковою трудовою угодою на 0,5 ставки до Національного академічного театру опери та балету України ім. Т. Г. Шевченка. Наказом № 778а-к від 26.11.2002 року йому подовжено термін роботи за строковою трудовою угодою на тій же посаді на 0,5 ставки. Наказом № 646-к п.1 від 17.11.2003 року подовжено термін роботи за строковою трудовою угодою на посаді артиста оркестру другої категорії (ставка). Наказом № 694-к п.2 від 16.11.2004 року подовжено термін роботи за строковою трудовою угодою на тій же посаді (артиста оркестру другої категорії). Наказом № 76-к п.2 від 10.02.2005 року переведений на посаду артиста оркестру вищої категорії на умовах роботи за строковою трудовою угодою. Наказом № 650-к від 05.10.2005 року він вважається таким, що працює за безстроковою трудовою угодою на тій же посаді, де працював до 23.02.2017 року. Наказом № 209-к від 23.02.2017 року з ним припинено безстроковий трудовий договір згідно п. 9 ст. 36 КЗпП України, п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 28.01.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». На виконання вказаного Закону України від 28.01.2016 року генеральним директором Національного академічного театру опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка було видано наказ № 899-к від 02.12.2016 року про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка». 15.12.2016 року йому було вручено повідомлення № 302 від 03.12.2016 року про наступну зміну з 16 лютого 2017 року істотних умов праці, а саме зміну трудового договору, укладеного між ним та театром, на контракт на виконання вимог Закону України від 28.01.2016 року. У наданому театром проекті контракту були ряд позицій, які погіршували його становище як працівника, з якими він не погодився. 06.02.2017 року ним до адміністрації театру був направлений у двох примірниках належним чином оформлений контракт разом із супровідним листом №111 від 06.02.2017 року, яким враховані його права та інтереси адміністрації театру в межах законодавства. 14.02.2017 року адміністрація театру надала відповідь за №80, де зазначалось, що у направленому ним контракті є ряд розбіжностей з формою контракту, затвердженою наказом Міністерства культури України від 02.08.2016року № 624, що не відповідає вимогам чинного законодавства та нормативних документів, які регулюють творчо-виробничу діяльність театру. Однак, адміністрація театру погодилась з рядом пропозицій, сформованих у представленій ним редакції контракту, але це були несуттєві поступки. 16.02.2017 р. ним була направлена до театру ще одна редакція контракту, але адміністрація листом від 17.02.2017 року повідомила, що не бачить підстав для прийняття запропонованої ним редакції контракту. 20.02.2017 р. супровідним листом №253 ним була направлена до театру ще одна редакція контракту, але на пропозицію адміністрація театру не відповіла. Натомість листом №165 від 22.02.2017 року повідомила, що «у разі прийняття Вами рішення про не укладення контракту, що тягне за собою припинення з Вами діючого трудового договору відповідно до п. 9 ст. 36 КЗпП України, адміністрація театру завтра, 23 лютого 2017р., протягом робочого дня готова провести з Вами повний розрахунок за відпрацьований час та вручити Вам трудову книжку». 23.02.2017 р. ним була виготовлена ще одна редакція контракту, але цю редакцію контракту представник адміністрації не прийняла тому, що їм після концерту біля 23:00 була роздана остаточна редакція контракту, виготовлена адміністрацією театру. Опівночі 23.02.2017 року після перемовин всім незгодним з адміністрацією повідомлено про те, що якщо варіант контракту від адміністрації не буде підписано, то вже готові накази про зупинення трудових відносин з цими працівниками. Правового обґрунтування неприйняття адміністрацією театру його редакцій трудового контракту він не отримав, при відхиленні цих контрактів відповідач керувався виключно суб'єктивними підходами в їх оцінці. У останній редакції наданого відповідачем контракту він виявив порушення своїх прав, які є неприйнятними для нього і не відповідають вимогам законів України та Конституції, а саме: було зазначено, що у випадку виробничої необхідності він готує партію в порядку термінового вводу у виставу, тобто без будь якої репетиції; також контрактом відповідача встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису у розмірі 13 553 грн. на місяць, проте при цьому не були враховані інфляційні процеси; також визначено збереження і нерозголошення конфіденційної інформації, проте не роз'яснено яка саме інформація є конфіденційною, тому заперечував проти цього; ще пункт контракту щодо надання зменшеної відпустки погіршує його право на відпочинок, передбачене діючим колективним договором; вилучено пункт стосовно відповідальності роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати; укладення контракту терміном на півтора роки з усіма працівниками є неправомірним, оскільки знижує рівень їхньої соціальної захищеності, так як законом визначено строк трудового договору до трьох років. У зв'язку з тим, що адміністрація театру безпідставно відмовила в укладенні поданого ним контракту, безальтернативно наполягаючи на підписанні запропонованого нею проекту контракту, який містить значні порушення його трудових прав, він вимушений звернутися за захистом своїх прав у спосіб передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання права на укладення строкового трудового договору з театром з урахування умов, що містяться у його редакції контракту, що не суперечать законодавству. Позивач зазначає, що за час вимушеного прогулу відповідач повинен виплатити йому середній заробіток у розмірі 352 868,04 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати в сумі 596 грн. 83 коп. Також незаконною відмовою відповідача в укладенні з ним строкового трудового договору (контракту) йому завдана моральна шкода у розмірі 10 000 грн., оскільки він переніс суттєвий емоційний стрес, що супроводжувався значними негативними відчуттями, переживаннями за своє та членів сім'ї майбутнє, його сім'я залишилась без засобів існування, так як дружина виховує дитину, 2011 року народження, і не працює, інших доходів він не має, роботу за його спеціальністю знайти складно. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з підстав викладених у позові. Представник відповідача Галич А.С. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях (т. 2, а.с. 1-9), пояснила, що відповідач виконував вимоги законодавства, якими передбачений порядок та строки укладання контракту з працівниками театру, які відносяться до художнього та артистичного персоналу. Відповідач за своїм статусом є державним підприємством, яке створене та входить до сфери управління Міністерства культури України. 02.12.2016р. відповідачем виданий наказ № 899-к «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» про повідомлення працівників про зміну істотних умов праці, а саме зміну форми трудового договору, укладеного між ДП «Національна опера України імені Т.Г. Шевченка» і працівниками художнього та артистичного персоналу, на контракт до 15 грудня 2016 р. Листом № 302 від 03.12.2016 р. [PERSON] повідомлявся про зміну істотних умов праці. Позивач висловив свою позицію щодо не погодження із запропонованою формою контракту, що була затверджена Міністерством культури України, та пропонував свої проекти контракту із супровідними листами на які адміністрація театру надавала відповіді на всі звернення [PERSON] Востаннє позивач запропонував свій проект контракту 23.02.2017 р. Адміністрація театру намагалася укласти контракти для працевлаштування всіх своїх працівників, для цього вживала всіх заходів, також залишилася працювати поза межами робочого часу 23.02.2017 р. до опівночі в останній день підписання контрактів, що було визначено законом, однак при цьому з деякими працівниками, у тому числі з позивачем, домовленостей не було досягнуто. Події були засвідчені Актом від 24.02.2017 р. 00 години 23 хвилини про факт вимоги [PERSON] від генерального директора [PERSON] підписати запропонований позивачем варіант контракту, а також факт виклику поліції та погроз. Адміністрація театру вважала, що запропонований позивачем варіант контракту не відповідає вимогам чинного законодавства. Також актом від 24.02.2017 р. о 18 год. 35 хв. адміністрація театру засвідчила факт відмови позивача від ознайомлення та підпису з наказом про припинення безстрокового трудового договору і відмови від одержання трудової книжки. Дії відповідача щодо пропонування укладання контракту відповідають вимогам законодавства. Законом України визначено мінімальний термін контракту 1 рік, а життя театрального колективу у творчому плані вимірюється і планується не календарними роками, а театральними сезонами, що традиційно завершуються наприкінці червня - початку липня кожного року, тому було прийнято рішення запропонувати позивачеві укладення контракту терміном від дня підписання по 30 червня 2018 року. Ця дата у фінансовому розрізі є кінцем звітного періоду (кварталу та півріччя) та практично співпадає із завершенням театрального сезону театру. Оскільки позивач у своїх позовних вимогах не оспорює наказ № 209-к від 23.02.2017 р. про припинення безстрокового трудового договору та не вважає його незаконним, то стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставним. Крім того, у позовній заяві відсутнє обґрунтування розміру моральної шкоди. Допитана в судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] засвідчила, що позивач працював артистом симфонічного оркестру. 02.12.2016 року всі творчі працівники театру отримали повідомлення, якими їх попередили про зміну умов праці у зв'язку з переходом на контрактну систему. Індивідуальних умов по кожному працівнику щодо подальшої роботи не було, тому вони зверталися із спільною заявою до дирекції для чіткого визначення стосовно такого переходу, умов та терміну контракту. У отриманих ними контрактах було багато відступів, через що просили надати пояснення. 20 лютого була зустріч профспілки для обговорення узгоджень, також ходили до Міністерства культури, після чого адміністрація багато на що погодилась, прозвучало, що внесуть пункт із «зірочкою» з приводу обговорення подальших моментів. Після вистави 23 лютого в кабінеті директора вони побачили обман, оскільки були надані для підписання контракти без «зірочки» та з іншими відмінностями, їхні примірники контрактів директор не підписав, так як на нього був вплив інших сторонніх осіб, які втручались. Після того, як директор сказав, що не підпише їхні контракти, вони їх залишили та вийшли з кабінету. Свідок [PERSON] засвідчив, що з позивачем багато років був колегою по цеху симфонічного оркестру. У грудні 2016 року були збори оркестру на яких генеральний директор їх запевнив, що нічого не зміниться, а контракти лише формальність. 15.12.2016 року вони всім колективом зверталися до генерального директора для роз'яснення, але відповідь надана не була. 01.02.2017 року було письмове звернення про надання контрактів для ознайомлення, після чого їм роздали по одному примірнику без підпису. Тоді вони побачили про порушення своїх прав. 17.02.2017 року проводили збори профспілки, 20.02.2017 р. збиралися в кабінеті директора, 23 лютого в Міністерстві культури узгодили і обговорили останню фразу контракту із «зірочкою». Проте 23.02. після вистави директор відмовився від своїх слів та через пункт із «зірочкою» контракти не підписав. Позивач через це залишився без роботи, тому дуже переживав, в сім'ї [PERSON] працював один, на даний час стоїть на біржі праці. Свідок [PERSON] засвідчив, що позивач артист симфонічного оркестру, з ним разом працювали. За письмовою заявою десь на початку лютого їм надали проекти контракту, у яких вони побачили ряд розбіжностей з проектами Міністерства культури, тому на багато пунктів не погоджувались, оскільки вони не відповідали колективному договору та законодавству. Через це запропонували власну версію контракту. Адміністрація позивачу тричі надавала проекти контрактів по одному примірнику без підписів, на що [PERSON] щоразу подавав через канцелярію свої підписані контракти, які реєстрував. У четвертий раз позивачу директором було відмовлено у підписанні 23 лютого близько 23 год. 40 хв., позбавивши [PERSON] права на працю. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача [PERSON], представника відповідача Галич А.С., свідків з боку позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно наказів та записів у трудовій книжці позивача, [PERSON] було зараховано на посаду артиста сценічного оркестру другої категорії (тромбон) за строковою трудовою угодою терміном на 1 рік - з 23.11.2001р. по 22.11.2002р. на 0,5 ставки від посадового окладу наказом відповідача від 22.11.2001 року № 735-к (т.1, а.с. 11-13, т.2, а.с. 10). Наказом від 26.11.2002 р. № 778А-к [PERSON], артисту оркестру другої категорії продовжено термін роботи за строковою трудовою угодою з 23.11.2002р. по 22.11.2003 р. на тій же посаді на 0,5 ставки від посадового окладу (т.2, а.с. 11). Наказом від 17.11.2003 р. № 646к [PERSON], артисту оркестру другої категорії продовжено термін роботи за строковою трудовою угодою з 23.11.2003р. по 22.11.2004 р. на тій же посаді (т. 2, а.с. 11). Наказом від 16.11.2004 р. № 694к [PERSON], артисту оркестру другої категорії продовжено термін роботи за строковою трудовою угодою з 23.11.2004р. по 22.11.2005р. (т.2, а.с. 13). Наказом від 10.02.2005 р. № 76к [PERSON] переведено на посаду артиста оркестру вищої категорії з 10.02.2005 р. на умовах роботи за строковою трудовою угодою по 22.11.2005 року (т. 1, а.с. 12, т. 2, а.с. 14). З 01.10.2005 р. [PERSON] згідно наказу № 650к від 05.10.2005 р. вважається таким, що працює за безстроковою трудовою угодою на посаді артиста оркестру вищої категорії (т.1, а.с. 12, т.2, а.с. 15). Статтею 21 КЗпП України передбачено працевлаштування на роботу за трудовим договором. Частиною 3 статті 21 КЗпП України передбачено можливість укладання з працівником контракту, як особливої форми трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. 28 січня 2016 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Згідно пунктів 2, 3 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини 3 статті 21 КЗпП України № 12-рп/98 від 09.07.1998р. роз'яснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватись лише законом. Вищевказаним Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 р. № 955-VIII статті 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції. Так, нормою статті 20 Закону України «Про театри і театральну справу» передбачено, що до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів. Наказом ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» (ДП «Національна опера України») № 899-к від 02.12.2016 р. «Про повідомлення щодо зміни істотних умов праці художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка» наказано повідомити працівників художнього та артистичного персоналу ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка» про зміну істотних умов праці, а саме зміну форми трудового договору, укладеного між ДП «Національна опера України імені Т.Г.Шевченка» і працівниками художнього та артистичного персоналу, на контракт. Зобов'язано начальника відділу кадрів і зарубіжних зв'язків [PERSON] у термін до 10.12.2016р. вручити персонально під підпис повідомлення про зміну істотних умов праці; у термін до 15.12.2016р. одержати письмове підтвердження працівників художнього та артистичного персоналу театру, згодних продовжувати роботу за контрактом (т. 1, а.с. 18). 10.12.2016 р. [PERSON] повідомлено про зміну істотних умов праці з 16.02.2017 р. (т. 2, а.с. 17). 01.02.2017 р. [PERSON] звернувся до генерального директора ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» (ДП «Національна опера України») з проханням надати в найкоротший термін для ознайомлення та узгодження контракт з конкретно визначеними умовами праці для подальшого його підписання (т. 1, а.с. 31). 06.02.2017 р. [PERSON] надав генеральному директору відповідача редакцію свого варіанту контракту (т.1, а.с. 32, 33-43). 14.02.2017 р. ДП «Національна опера України» проінформувало [PERSON], що в запропонованій ним редакції контракту є ряд розбіжностей з формою контракту, затвердженого Міністерством юстиції України від 02.08.2016р. № 624 та зареєстрованою Міністерством юстиції України 18.08.2016р. за №1146/2976, що не відповідають вимогам чинного законодавства та нормативних документів, які регулюють творчо-виробничу діяльність театру. Прийнятним є пропозиції щодо виплати компенсації за амортизацію власного музичного інструменту. Стосовно строку дії контракту запропоновано укласти контракт терміном з дня підписання по 30 червня 2018р. (т. 1, а.с. 44). 16.02.2017 р. [PERSON] повідомив відповідача, що позиція театру не підтверджена жодною нормою закону або іншого нормативного документу, з якого б вбачалось, що переставлена його редакція контракту оформлена з порушенням законодавства та направлено театру підписаний [PERSON] контракт для прийняття та підписання його іншою стороною (т.1, а.с. 47-48, 49-59). 17.02.2017 р. ДП «Національна опера України» проінформувало [PERSON], що не бачить підстав для прийняття запропонованої редакції контракту та запропонувала до 23.02.2017 р. здійснити своє вільне волевиявлення і підписати або не підписати контракт в редакції, отриманій позивачем 14.02.2017 р. строком дії з дня підписання по 30.06.2018 р. (т.1, а.с. 60). 20.02.2017 р. [PERSON] повідомив ДП «Національна опера України», що проект контракту, запропонований дирекцією театру містить ряд позицій, які сформовані таким чином, що не забезпечують в повній мірі захист його трудових прав, а також погіршують становище у порівнянні з існуючими умовами трудових відносин. У зв'язку з чим [PERSON] запропонована остаточна редакція строкового трудового договору (контракту) (т.1, а.с. 61, 62-70). 22.02.2017 р. ДП «Національна опера України» направило [PERSON] лист, в якому зазначило, що 23.02.2017 р. завершується термін припинення безстрокового трудового договору з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури та укладення контрактів з ними без проведення конкурсу відповідно до Прикінцевих положень Закону України від 28.01.2016 р. « Про внесення деяких змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури». Також проінформувало, що у разі прийняття [PERSON] рішення про не укладення контракту тягне за собою припинення діючого трудового договору відповідно до п. 9 ст. 36 КЗпП України, адміністрація театру 23.02.2017 р. протягом дня готова провести повний розрахунок за відпрацьований час та вручити трудову книжку (т. 1, а.с. 71). Як убачається з акту ДП «Національна опера України» від 22.02.2017 р., артист оркестру [PERSON] 22.02.2017 р. отримав лист від 22.02.2017 р. № 165 з попередженням про припинення безстрокового трудового договору з театром у разі не підписання контракту в термін до 23.02.2017р. включно (т.2, а.с. 43). Крім того, 24.02.2017 р. о 00 год. 23 хв. складено акт, про те, що 23.02.2017р. станом на 23 годину 59 хвилин зазначені у акті працівники театру, у тому числі [PERSON], не прийняли пропозицію дирекції театру про укладення контракту на виконання вимог пункту 2 Прикінцевих положень закону України від 28.01.2016р. №955-VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів», натомість в кабінеті генерального директора театру [PERSON] в ультимативній формі вимагали від нього підписати складені ними версії контрактів, які суттєвим чином відрізняються від попередньо узгоджених пунктами, що не відповідають вимогам чинного законодавства України та викликали поліцію, погрожували генеральному директору у разі не підписання ним їх версії численними зверненнями до Міністерства юстиції України та правоохоронних органів (т. 2, а.с. 54). Згідно наказу ДП «Національна опера України» № 209-к від 23.02.2017 р. припинено 23.02.2017 року безстроковий трудовий договір з [PERSON], артистом оркестру вищої категорії, згідно ст. 36 п. 9 КЗпП України (т.1 , а.с. 88-89), з яким позивач ознайомлений 20.03.2017 р. Відповідно до Переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2006 року № 208, посада, яку обіймав [PERSON], відноситься до посад професійного артистичного персоналу. Отже, контрактна форма роботи професійних творчих працівників (художнього та артистичного персоналу) театру, зокрема, і для [PERSON], запроваджена спеціальним Законом, який є обов'язковим для виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26.12.2012 р. по справі № 6-156цс12 зазначено, що на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Згідно частин 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 роз'яснено, що відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова. Нормою п. 9 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що запропонований відповідачем контракт порушував його трудові права та не відповідав вимогам законів України і Конституції, оскільки там було зазначено, що у випадку виробничої необхідності він готує партію в порядку термінового вводу у виставу; встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису, проте при цьому не були враховані інфляційні процеси; було визначено збереження і нерозголошення конфіденційної інформації; термін відпустки було зменшено; не було зазначено відповідальності роботодавця у разі затримки виплати заробітної плати; термін контракту з усіма працівниками встановлено на півтора роки, у той час як законом визначено строк трудового договору до трьох років. Наказом Міністерства культури України від 02.08.2016 року № 624 була затверджена форма Контракту з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури (т. 2, а.с. 71-84). Як убачається із матеріалів справи, у останній редакції контракту відповідачем зазначалось, серед іншого, посада позивача - артист оркестру вищої категорії симфонічного та сценічного оркестрів ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка»; розділом ІІ визначена оплата праці [PERSON] відповідно до законодавства, Колективного договору, встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису у розмірі 13 553 грн. на місяць, зазначено, що розмір заробітної плати визначається згідно зі штатним розписом закладу культури, але у розмірі, не нижчому від встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, та з урахуванням забезпечення соціальних гарантій, передбачених законодавством, надбавки, доплати, матеріальна допомога та інші виплати відповідно до законодавства та колективного договору, доплата за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу і можливість встановлення роботодавцем додаткових виплат; розділом ІV визначено надання згідно із законодавством щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік і додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий день тривалістю 7 календарних днів в ліній період після закінчення театрального сезону; строк дії контракту з 23.02.2017 року по 30.06.2018 року (т. 2, а.с. 50-53 зв.). У редакції контракту позивача від 23.02.2017 р., серед іншого, зазначалась його посада, як артиста вищої категорії симфонічного оркестру, також у розділі VІІ була дописка «* строк дії контракту може бути змінено до 3х років з дати його укладення за умови підтвердження фахового (оркестрового) рівня комісією, створеною на ДП «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г.Шевченко» на паритетних засадах із залученням фахівців, які не є працівниками театру, а також членів трудового колективу та представників профспілок, які існують в театрі» (т. 2, а.с. 45-49). Представник відповідача пояснила, що вказана у контракті дописка позивача була неприйнятна за її неконкретизованості і невизначеності, що суперечить засадам укладення договорів. Судом безспірно встановлено, що ряд працівників театру, у тому числі позивач, та адміністрація театру намагалися укласти контракти 23 лютого 2017 року до опівночі, що був останнім строком їх підписання визначений законом, однак контракти не були укладені через недосягнення домовленостей по окремим їх пунктам. Посилання позивача на те, що відповідачем невірно була вказана його посада, як артиста оркестру вищої категорії симфонічного та сценічного оркестрів, оскільки він фактично працював артистом вищої категорії симфонічного оркестру, суд не може прийняти до уваги, оскільки, як зазначено вище, згідно наказів, про що також наявні записи у трудовій книжці, [PERSON] був зарахований на посаду артиста сценічного оркестру за строковими трудовими угодами та в подальшому прийнятий на посаду артиста оркестру вищої категорії за безстроковою трудовою угодою. Отже, належними та допустимими доказами на підтвердження посади [PERSON] є наказ з працевлаштування, як нормативний акт локальної дії, а зроблений співробітником кадрів запис у особовій картці позивача «симфонічний оркестр» та телефонні довідники не можуть підмінювати собою виданий роботодавцем відповідний наказ, як акт персонального характеру. Також позивач пояснив, що за умовами контракту розмір його заробітної плати збільшився. Контракт у редакції відповідача стосовно позивача не суперечить нормам трудового законодавства. Контракт укладається при досягненні домовленостей обох сторін, тому відповідач мав право, а не обов'язок укласти запропонований позивачем контракт. Роботодавець з урахуванням засад самостійності юридичної особи та її господарської діяльності не позбавлений можливості вводити додаткові умови до трудового договору, які не суперечать чинному законодавству. При цьому суд не може втручатися у переговорний процес сторін та зобов'язувати вирішити спір на певних умовах, які сприятливі одному з учасників, оскільки з таких питань сторони мають досягти взаємного погодження. Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заявлені [PERSON] позовні вимоги не конкретизовані, право позивача на укладення трудового договору гарантується нормами Конституції та трудового законодавства і таке право відповідачем не заперечується. Відповідно частин 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Посилання позивача на положення п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є безпідставними, так як спірні правовідносини регулюються нормами трудового, а не цивільного законодавства. У зв'язку з цим позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, фактично предметом спору є проекти контрактів, які сторонами не укладені, тому не несуть за собою правових наслідків, у разі незгоди з якими позивач міг їх оспорювати. Враховуючи, що норма закону, якою запроваджено обов'язкове укладання строкового контракту з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, не визнавалась неконституційною, тому суд вважає, що керівництво відповідача діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про визнання за позивачем права на укладення строкового трудового договору (контракту) з відповідачем на умовах, визначених законодавством України, що регулює укладення вказаних строкових договорів з урахуванням посади, що займав позивач на момент припинення з ним безстрокового трудового договору задоволенню не підлягають. За таких обставин відсутні й підстави для задоволення позиву в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від першої вимоги, у задоволенні якої відмовлено. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed