Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкоди в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому згідно свідоцтва про право власності на 1/3 частку квартири, виданого органом приватизації Краматорського міськвиконкому від 31.12.1997р., свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири, виданого 22.02.2008р. нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори реєстраційний №796 та договору дарування ? частка квартири від 30.10.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського округу реєстраційний №1744, належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач , колишній власник квартири. Відповідач не проживає у даному приміщенні з лютого 2007 року по теперішній час, його речей там немає. Він не може сплачувати за нього комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просить усунути перешкоду в користуванні його власністю та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, на заявлених вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2008р., свідоцтва про право на спадщину від 22.02.2008р., свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2008р., договору дарування частки квартири від 30.10.2013р., позивач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрації від 19.10.2015р. відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Відповідно до акту про не проживання, відповідач зареєстрований за адресою [INFO], але не проживає з лютого 2007р., його особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує. При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю та втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved