Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №12150, яким з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягала стягненню основна заборгованість в розмірі 17363,15 грн., 600 грн. витрат на проведення виконавчих дій, 1736,32 грн. основної винагороди приватного виконавця. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24.02.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12150, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 16.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором. Водночас з [PERSON] згідно визнаного таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №12150, було стягнуто 3799,10 грн. Враховуючи, що рішенням суду скасовано виконавчий напис, який був підставою для стягнення з [PERSON] коштів, то відпала правова підстава для набуття відповідачем коштів, а тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу кошти в сумі 3779,10 грн. Тому позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача вказану суму коштів. а також стягнути судові витрати. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної з додатками відповідач отримав 18.04.2021 року (а.с.39). Проте у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. За таких обставин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис №12150, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто 17363,15 грн. заборгованості (а.с.8). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківької області від 24.02.2021 року (а.с.10-13) визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12150, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 16.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором. Водночас з листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 11.11.2020 року (а.с.6) вбачається, що 15.09.2020 року Головним управлінням отримано від приватного виконавця Клименко Р.В. для виконання та до відома постанову про зернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №62665598 від 11.09.2020 року щодо здійснення відрахування із доходів [PERSON] на користь стягувача загального боргу в сумі 19699,47 грн. На виконання постанови здійснеоноо відрахування із заробітної плати [PERSON] відповідно: за вересень 2020 року - 1906,67 грн.; за жовтень 2020 року - 1872,43 грн. Тобто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто 3799,10 грн. Відповідно до ч.1ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Аналогічні висновки зазначені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі №910/1531/13. Отже, оскільки рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.02.2021 року визнано виконавчий напис №12150 від 16.07.2020 року таким, що не підлягає виконанню, правові підстави набуття ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів у сумі 3799,10 грн. на виконання виконавчого напису відсутні, у зв`язку із чим до спірних правовідносин підлягає застосування ст. 1212 ЦК України. Таким чином, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] слід стягнути 3799,10 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн. сплаченого судового збору (а.с.24). Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції від 22.04.2021 року (а.с.36) позивач сплатив на користь адвоката Булавинця М.М. 3500,00 грн. згідно акту про надання правничої юридичної допомоги від 22.04.2021 року. Детальний опис наданих послуг наведено в акті про надання правничої допомоги від 22.04.2021року (а.с.33), а саме зазначено: -правовий аналіз наданих клієнтом документів, підготовка правової позиції, стратегії та та тактики захисту; пошук та аналіз актуальної судової практики з питань засосування законодавства у спірних правовідносинах в Єдиному державвному реєстрі судових рішень - 1000,00 грн. (1 год.); -складання позовної заяви (в тому числі, підготовка додатків, оплата судового збору, направленя позовної заяви учасникам справи та до суду) - 2500,00 грн. (2,5 год.). Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); те, що надання правничої допомоги обмежилось лише правовим аналізом наданих клієнтів документів та складанням позовної заяви; реального часу, необхідного для виконання таких послуг, ціни позову, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3500,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги. На підставі викладеного, ст.1212 ЦК України,

Outcome: approved