Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про тлумачення заповіту. В обґрунтування позову вказав, що 05.06.2015 року померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться по вул.Кірова, 38 с.Теснівка Коростишівського району Житомирської області з індивідуальною часткою 74/400 ід. ч., земельні ділянки (пай) та грошовий вклад. Спадкоємцем за законом є [PERSON], спадкоємцем вказаного майна згідно заповіту є [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок позивачу було відмовлено, оскільки в заповіті не вказано адресу житлового будинку. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що оскільки з заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець за законом першої черги [PERSON] є необхідність тлумачення заповіту в судовому порядку відповідно до ч.2 ст.1256 ЦК України. Тому позивач проситьсуд здійснити тлумачення заповіту, складеного [PERSON] та посвідченого секретарем Старосілецької сільської ради Коростишівського району, зареєстрованого в реєстрі № 80, встановивши, що житловий будинок, який заповіла [PERSON], [PERSON] є житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Кірова, 38 с.Теснівка Коростишівського району Житомирської області. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові. В подальшу позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Протягом розгляду справи подавав до суду заяви про розгляд вказаної справи без його участі. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Старосілецької сільської ради в судове засідання не зявилася. Подала до суду письмові пояснення, де зазначила, що при складанні заповіту 06.09.2014 року помилково не вказала назву вулиці та номер будинку, просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає та просить суд їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви позивача, відповідача, представника відповідача, третьої особи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 05.06.2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Відповідно до копії заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 80, посвідченого секретарем Старосілецької сільської ради Коростишівського району Житомирської області 06.09.2014 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження: житловий будинок з надвірними будівлями; свою земельну ділянку (пай), державний акт на право власності на земельну ділянку (пай), серія ЯГ № 762279 згідно розпорядження Коростишівської райдержадміністрації від 07.06.2006 року № 265, реєстраційний номер 010621100824; земельну ділянку площею 0,2500 га, державний акт ЯК № 474785 ( кадастровий № 1822510103:02:002:0029) земельну ділянку площею 0,3118 га, державний акт ЯК № 474784 (кадастровий № 1822510103:02:002:0030) та свою «збір книжку», особовий рахунок 91551-4207 заповіла [PERSON] [INFO] (а.с.8). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1822510103:02:002:0029, яка знаходиться в с.Теснівка Коростишівського району Житомирської області, вул.Кірова, 38 (а.с.15). Згідно довідки № 179 від 25.03.2016 року, виданої КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Житомирська обл., Коростишівський район, с.Теснівка, вул.Кірова,38, на підставі рішення народного суду Коростишівського району 74/400 ід.ч. від 29.05.1980 року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 419/02-31 від 21.06.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 74/400 частки житлового будинку, який знаходиться в с.Теснівка Коростишівського району Житомирської області, вул. Кірова, буд. 38, у звязку з тим, що в заповіті не вказано адресу житлового будинку, який заповідається (а.с.21). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. За змістом ст.317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Виходячи із положень ч.2 ст.1256 ЦК України, суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. При цьому тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Ускладнення розуміння відтвореної в заповіті справжньої волі заповідача щодо спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов'язальних та інших відносин. Об'єктом тлумачення є зміст заповіту. При цьому зміст заповіту складає сукупність розпоряджень, що в ньому містяться. Мета тлумачення змісту заповіту полягає у з'ясуванні справжньої волі заповідача. Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у ч.ч. 3, 4 ст.213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про тлумачення заповіту.

Outcome: approved