Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні [ADDRESS], покликаючись на те, що у їхній з дружиною квартирі без дозволу проживає [PERSON], яка поміняла замки у вхідних дверях та не впускає його та дружину [PERSON], яка є власницею квартири, що стверджується актами від 21 та 22 серпня 2013 року. [PERSON] подарувала згідно договору дарування від 02 вересня 1999 року [ADDRESS]. Просить зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належно була повідомлена про час та місце слухання справи, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просить позов задовольнити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки договір дарування від 02 вересня 1999 року укладений між [PERSON] та [PERSON] визнаний Залізничним районним судом м. Львова недійсним. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що спірне житло знаходиться за адресою: [ADDRESS] та згідно реєстраційного посвідчення №029018 від 14 вересня 1999 року та витягу про реєстрацію права власності ЕАІ №722005 від 05 липня 2013 року належить на праві власності [PERSON] Дане реєстраційне посвідчення є чинним на даний час, що сторонами, в ході розгляду справи не оспорювалось. /а.с. 8, 9/ Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку або в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно фотокопії паспорту серії [NUMBER], місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS], якою він вправі користуватись у повній мірі нарівні з власником даної квартири [PERSON], яка також є дружиною позивача. /а.с. 5/ В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу [PERSON] у користуванні [ADDRESS], що стверджується актами від 21 та 22 серпня 2013 року. Окрім того третя особа [PERSON], даних фактів, в ході розгляду справи, не заперечив. /а.с. 10,11/ Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Окрім того, суд не бере до уваги покликання третьої особи [PERSON] на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 липня 2013 року, яким договір дарування від 02 вересня 1999 року визнано недійсним, оскільки даним рішенням визнано лише договір дарування оспорюваної квартири недійсним, а реєстраційне посвідчення №029018 від 14 вересня 1999 року не скасовано та на даний момент є чинним. На підставі наведеного, суд вважає, що позивачу [PERSON], як належному користувачу квартири [ADDRESS], слід усунути перешкоди у користуванні та проживанні даним житловим приміщенням. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved