overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в [ADDRESS]. В обґрунтування вимог посилався на те, що він є наймачем зазначеної квартири. Його сестра має зареєстроване місце проживання в квартирі з 1990 року. З січня 2017 року [PERSON], добровільно залишила місце проживання, перешкод в проживанні їй ніхто не чинив, витрат по комунальних послугах та квартплаті не несе, її особистих речей в кімнаті не має, місце фактичного проживання відповідачки не відоме. Від позивача заява про розгляд справи з повідомленням сторін не надходила. Відповідачка про розгляд справи повідомлялась належним чином. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [ADDRESS] належить місцевій раді. [PERSON] є наймачем та має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання сестра позивача [PERSON]. З січня 2017 року відповідачка добровільно залишила місце проживання, перешкод в проживанні їй ніхто не чинив, витрат по комунальних послугах та квартплаті відповідачка не несе, її особистих речей в квартирі не має. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що [PERSON], [INFO], втратила право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. На підставі ч. 1 ст.71, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилалась на те, що 47/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить йому на праві власності. У належному позивачу домоволодінні зареєстрована його сестра [PERSON] , яка з 1991 року в домоволодінні не проживає. Речі відповідачки в домоволодінні відсутні, перепон в проживанні їй ніхто не чинив, її особистих речей в домоволодінні не має, місце фактичного проживання відповідачки не відоме. Позивач в судове\~засідання не\~з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с.4). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.31), причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність не надходило, відзив на позов не подавала. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності учасників справи, про що не заперечував позивач (а.с.4).\~ Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.09.2014 року, який посвідчений Четвертою одеською державною нотаріальною конторою (а.с.6). Відповідачка [PERSON] є сестрою позивача та має зареєстроване місце свого проживання в зазначеному домоволодінні, що підтверджується домовою книгою на домоволодіння (а.с.12-13). Відповідачка [PERSON] з 1991 року в домоволодінні не проживає, речі відповідачки в домоволодінні відсутні, перепон в проживанні їй ніхто не чинив, її особистих речей в домоволодінні не має. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд вважає, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS] у зв`язку з не проживанням в домоволодінні понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS] є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив визнати за ним такий порядок користування квартирою [ADDRESS], відповідно до якого йому б залишилась кімната площею 8,1 кв.м, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - дві інші кімнати площею 11,6 кв.м та 13,6 кв.м; приміщення загального користування просив залишити у спільному користуванні сторін. Зазначив, що ця квартира належить йому та відповідачам на праві спільної часткової власності. Відповідач [PERSON] у квартирі не зареєстрований та проживає разом з сім'єю в квартирі №33 того ж будинку. Ухвалою суду від 02.03.2015 року [PERSON] було залучено до участі у справі як співвідповідача. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини; відповідачі, кожний окремо, позов не визнали . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не визнали позов з тих підстав, що проживання в одній квартирі з відповідачем потягне для них побутові проблеми, а відповідач [PERSON] послався на те, що встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою позбавить його можливості повернутись на належну йому житлову площу. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З договору міни від 15.04.1997 р. судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Як вбачається з технічного паспорту, ця квартира складається з трьох кімнат житловою площею 8,1 кв.м, 11,6 кв.м. та 13,6 кв.м. Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав, кожному з чотирьох співвласників належить по 1/4 частині зазначеної квартири. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної майнової компенсації. Як встановлено судом, співвласники не дійшли згоди щодо порядку користування спільним майном, і виділити позивачу у користування ту частини квартири в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, не є можливим. Однак позивачем заявлений такий спосіб захисту свого права, який не передбачений законом, та який порушує право відповідача [PERSON] як співвласника користуватись належною йому часткою квартири. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив встановити факт спільного постійного проживання, як члени сім'ї, її та [PERSON], з липня 2000 року по 17 квітня 2014 року. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначалось, що вона проживала з [PERSON] протягом 14 років як члени сім'ї, пов'язані спільним побутом та взаємними правами та обов'язками, мешкаючи в квартирі [ADDRESS] в [PERSON]. В 2013 році [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0, 0431 га в садівничому товаристві «Більшовик 2», отримав кадастровий номер та оформив свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку. 17.04.2014 року [PERSON] помер та не склав за життя заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина, тому позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про її прийняття, але нотаріусом було зазначено що позивачу треба надати підтвердження родинних або шлюбних стосунків із померлим. Оскільки позивач не перебувала із померлим в шлюбі, вона звернулась до суду. Позивачем було надано уточнену позовну заяву, в якій вона також зазначила, що [PERSON] за життя зареєстрував шлюб із [PERSON], збирався розлучитись, але чи розлучився чи ні, не відомо, тому вважає, що укладення шлюбу з [PERSON] не має юридичних наслідків. Встановлення факту спільного постійного проживання її та [PERSON], з липня 2000 року по 17 квітня 2014 року як члени однієї сім'ї, необхідно позивачу для реалізації права на спадкування.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15\~000,00 дол.США, що еквівалентно 391\~500,00 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 02.06.2015р., між ним та відповідачкою укладено договір позики згідно до якого, відповідачка отримала кошти в сумі 15\~000,00 дол.США. На підтвердження укладання договору позики відповідачем було складено розписку про отримання зазначеної суми коштів. Порядок, строки повернення, обумовлені в розписці. Разом з тим відповідач, у встановлений договором час, а саме до 06.10.2016р., кошти не повернула, що стало підставою для звернення до суду. Відповідачка в судове засідання не зявилася про місце та час його проведення повідомлялася належним чином (а.с. 12), причини неявки не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 02.06.2015р., було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передав а [PERSON], отримала позику в розмірі 15\~000,00 дол.США, та зобовязалася повернути кошти в зазначеному розмірі в строк до 06.10.2016р. На підтвердження отримання коштів за договором позики, [PERSON]ГН., було особисто складено відповідну розписку. В строк визначений договором позики, позичальник кошти не повернув. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. В силу ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо грошове зобовязання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином, на час ухвалення судового рішення, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 15\~000,00 дол.США х 27,0 грн., (курс НБУ на 20.02.2017р.) = 405\~000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 4\~050,00 грн. На підставі ст. 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики в розмірі 3 000 000,00 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 02.01.2017р., між ним та відповідачкою укладено договір позики згідно до якого, відповідачка отримала кошти в сумі 3 000 000,00 грн. На підтвердження укладання договору позики відповідачкою було складено розписку про отримання зазначеної суми коштів. Порядок, строки повернення, обумовлені в розписці. Разом з тим відповідачка, у встановлений договором час, а саме до 01.10.2017р., кошти не повернула, що стало підставою для звернення до суду. Відповідачка в судове засідання не з'явилася про місце та час його проведення повідомлялася належним чином (а.с. 32), причини неявки не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 02.01.2017р., було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передав а [PERSON], отримала позику в розмірі 3 000 000,00 грн., та зобов'язалася повернути кошти в зазначеному розмірі в строк до 01.10.2017р. На підтвердження отримання коштів за договором позики, [PERSON], було особисто складено відповідну розписку. В строк визначений договором позики, позичальник кошти не повернув. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума боргу в розмірі 3 000 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с. 1). На підставі ст. 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи свою вимогу тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, через різність характерів і поглядів на цінності сімейних відносин. В даний час проживання однією сімєю фактично припинено, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [INFO]. Вказував, що спору щодо місця проживання дітей немає. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином, представник позивача до суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати без їх участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, надала до суду заяву в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без її участі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4). Із матеріалів справи судом встановлено, що між подружжям відсутні почуття, на яких ґрунтуються сімейні стосунки, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини не підтримуються протягом тривалого часу. Діти подружжя, зокрема, син [PERSON], [INFO], проживає разом із матірю, [PERSON], за її місцем реєстрації, а син [PERSON] [INFO], проживає разом із батьком, [PERSON]. На примирення сторони не погоджуються. За таких обставин суд вважає за доцільне розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить розірвати шлюб, укладений 05 жовтня 1984 року між ним та відповідачем і зареєстрований за №267 у Відділі РАГС Інгулецького міськвиконкому Дніпропетровської області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї став факт несхожості характерів та різні погляди на життя, в зв'язку з чим сторони перестали розуміти один одного. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим і суперечить його інтересам. Майнового спору немає. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, наполягає на заочному розгляді справи (а.с.18). Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позов визнає в повному обсязі, проти його задоволення не заперечує. Заперечує проти стягнення 50% судового збору (а.с.23). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають у шлюбі з 05 жовтня 1984 року, зареєстрованому за №267 у Відділі РАГС Інгулецького міськвиконкому Дніпропетровської області (а.с.24). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені. Майнового спору немає. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У зв`язку з такими обставинами суд вважає за необхідне даний шлюб розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. При цьому, судом не може бути врахована вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 50% судового збору, так само як заперечення відповідача проти цієї вимоги, оскільки відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у загальному розмірі 243,60 грн. (а.с.1) На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить суд, розірвати шлюб з відповідачкою, посилаючись на те, що спільне проживання виявилося неможливим через складні взаємини, що призвели до взаємного відчуження, втрати поваги один до одного, та не бажання перебувати із відповідачкою в шлюбі і зберігати сімю. Також, позивач зазначив, що з липня 2016 року він з відповідачкою не проживає, спільне господарство не веде та не підтримує стосунків. З часу звернення із позовом до суду, порозуміння із відповідачкою не досягнуто, а тому наполягав на задоволені позову та заперечував проти надання строку на примирення. Представник позивача вимоги позову підтримав. Представник відповідачки вимоги позову не визнав та зазначив, що збереження сімї можливе, та просив надати подружжю строк для примирення. Враховуючи викладене, клопотання представника відповідача про надання строку на примирення, а також те, що подружжя з липня 2016р., проживають окремо, спільне господарство не ведуть, з часу припинення шлюбних відносин та під час перебування справи в суді, подружжя, зокрема [PERSON], спроб для примирення не вчиняла, позивач категорично заперечував проти надання строку на примирення, а тому суд вважає, що надання строку на примирення є недоцільним та суперечить інтересам позивача, а тому слід дійти висновку про те, що вжиття заходів судом щодо примирення подружжя буде суперечити моральним засадам суспільства, а саме фактично приведе до примушування чоловіка і жінки до шлюбу. За цих саме підстав судом було відмовлено відповідачці в задоволенні клопотання про надання строку на примирення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 лютого 2016 року в місті Морден, штат Манітоба, Канада реєстраційний номер 2016-06-001216, прізвище дружини, після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Також встановлено, що подружжя фактично припинили шлюбні відносини з липня 2016 року та саме з цього часу проживають окремо, отже подружжя спільне господарство не ведуть, стосунків не підтримують. Крім того, встановлено, що з часу припинення шлюбних відносин та в період перебування справи про розірвання шлюбу в суді, подружжя дій направлених на примирення не вчиняли. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. На підставі ст.ст. 24, 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області на виконанні перебуває виконавчий лист по справі № 1806/2-4378/11, виданий Ковпаківським районним судом м. Суми про примусове виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.12.2011року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості в сумі 4 873 687,20 грн. В процесі здійснення виконавчих дій державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, яке перебуває в заставі АБ «Укргазбанк», а саме: нежитлове приміщення офісу спортивно-оздоровчого комплексу, загальною площею 384,4 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та призначено оцінювача [PERSON] для визначення вартості. Листом №6/13/3292 від 08.07.2013 року, отриманим банком 11.07.2013року орган ДВС повідомив, що вартість майна боржника становить 1 605 780 грн., згідно звіту з незалежної оцінки майна, проведеного [PERSON] Позивач АБ, отримавши таку оцінку та вважаючи її необґрунтовано заниженою та

Outcome: dismissed