Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що з 27.11.2009 року по 13.12.2018 року перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого народилося двоє дітей. За час спільного проживання ними було придбане наступне майно: у грудні 2014 року квартира по [ADDRESS] , вартість якої на теперішній момент становить 429 970,00 грн., у липні 2010 року, зволожувач повітря Electrolux за 700,00 грн.; у квітні 2012 рік, ліжко та шафа купе загальною вартістю 5000,00 грн.; у липні 2014 року, кондиціонер Lessar за 5200,00 грн.; лютий 2018 року, пилосос LG за 3000,00 грн.; у вересні 2018 року стілець кухонний 2 штуки загальною вартістю 1300,00 грн. Крім того, до моменту їх одруження ним було придбано Холодильник Gorenje та Мікрохвильова піч LG, які є його приватною власністю та на цей час знаходяться в спірній квартирі, в якій змінені замки, та він не можу потрапити до неї. Оскільки між ними виник спір з приводу даного майна просить суд: 1)Визнати за [PERSON] право власності на: 1/2 частину квартири по [ADDRESS] ; кондиціонер Lessar вартістю 5200,00 грн., стілець кухонний 2 штуки вартістю 1300,00 грн. 2) Зобов`язати відповідача віддати належні мені на праві приватної власності речі, а саме: Холодильник Gorenje та Мікрохвильова піч LG., а також стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити. Відповідачка та її представник [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом , вказуючи, що за час шлюбу сторонами набуте наступне спільне сумісне майно:кондиціонер Lessar вартістю 5200,00 грн.; стілець кухонний 2 штуки вартістю 1300,00 грн.; Холодильник Gorenje; Мікрохвильова піч LG. Твердження [PERSON] , що холодильник та мікрохвильова піч с приватною власністю останнього є неправдивими, адже вказані речі придбані за спільні кошти подружжя і набуті під час шлюбу. Що ж стосується решти майна, то спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON] Кошти за які придбано спірну квартиру отримані нею від реалізації майна, успадкованого від бабусі на підставі заповіту. Тому просить суд, визнати, що нерухоме майно - квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] . (а.с.18-23) В той же час, адвокат Севостян Н.В., яка представляє інтереси [PERSON] подала до суду відзив на первісний позов, зазначивши аналогічні доводи, що і в зустрічному позові, посилаючись на договори банківських вкладів, тобто єдиним джерелом доходів для придбання нерухомого майна є кошти, отримані [PERSON] від реалізації майна, успадкованого від померлої бабусі. На підтвердження того, що спірна квартира придбана за кошти від реалізації успадкованого майна, [PERSON] також зазначає, що за час перебування у шлюбі, подружжя мало мінімальний дохід, який був достатнім лише на несення поточних витрат на проживання та догляд дитини. [PERSON] взагалі до 2018р. не працювала (у зв`язку із вагітністю, пологами та догляду за дитиною), а [PERSON] отримував лише мінімальну заробітну плату. Тобто коштів подружжя на час купівлі спірної квартири, було недостатньо для її придбання. Окрім того, вимоги Позивача щодо поділу майна подружжя та визнання за Позивачем права власності на кондиціонер Lessar, стілець кухонний 2 штуки та зобов`язання віддати йому холодильник Gorenje та мікрохвильову піч LG, як такі, що належать йому на праві приватної власності, жодним чином не обґрунтовані, доказів, які б підтверджували придбання ним вказаних речей до суду не додано. У задоволенні первісного позову просить відмовити. (а.с. 61-65) В свою чергу [PERSON] подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказав, що дійсно 30.11.2010 року його колишня дружина успадкувала від своєї покійної бабусі [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] , яка згодом була продана 30.08.2012 року. Однак, твердження, що спірна квартира була придбана за ціною 19 000,00 доларів США є неправдивою, так як реальна вартість квартири склала 23 000,00 доларів США, цей факт підтверджено і у Договорі про намір укласти договір купівлі - продажу нерухомості. Крім цього, той факт що спірна квартира придбана лише за її кошти є також неправдивим, оскільки у січні 2015 року його сестрою [PERSON] через систему UTP на його адресу було надіслано кошти в сумі 5000,00 доларів США для придбання квартири, які він отримав через AT «Ощадбанк». Крім цього, близько 100 000 грн. він витратив особистих коштів на ремонт, тому спірна квартира не є особистою приватною власністю відповідачки, а є спільно набутим майном за час шлюбу. Твердження відповідача, що холодильник і мікрохвильова піч є спільним майном подружжя є неправдивими, оскільки були придбані ним до шлюбу і цей факт також буде підтверджено свідком. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення позивача, представника відповідача-позивача, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 27.11 2009 року по 13.12.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.05.2018 року. (а.с. 7, 48-49) 22.01.2015 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупцем) укладено Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 103. Відповідно до п. 2.1. продаж спірної квартири вчинено за 297 500,00 грн. (а.с. 43-44) Згідно розписки-зобов`язання від 22.01.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] 297 500 грн.за продаж квартири, що складає 14 764 доларів США, а також за поліпшення і ремонт, виконані в зазначеній квартирі в сумі 165 950 грн., що еквівалентно 8 236 доларів США, а всього 463 450 грн., що еквівалентно 23 000 доларів США, а не 19 000 доларів США як зазначає [PERSON] у позові та відзиві. (а.с. 45) До цього, 16.01.2015 року укладено Договір про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомості, в якому також, п.2.1., оговорена ціна квартири 23 000 доларів США. (а.с. 41) Напередодні вказаних вище подій, 30.11.2010 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 1908, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1938р.н., яка померла [INFO] є [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири під номером [ADDRESS] . (а.с. 28-29) 30.08.2012 року [PERSON] продала квартиру під номером [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 30.08.2012р., який укладено між [PERSON] та [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Шевельовою І.І., зареєстровано в реєстрі за № 1060. Вказаним договором закріплено наступне: квартира, що є предметом договору, особиста приватна власність Продавця ( [PERSON] ); продаж квартири вчинено за 217 391,00 грн. (а.с. 32) 28.02.2013 року згідно із Договором № 5563918 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи, [PERSON] поклала на депозитний рахунок AT«Ощадбанк» кошти в сумі 13 600,00 доларів США на строк 6 міс. 3 дн. (а.с. 32-33) 02.09.2013 року [PERSON] продовжила термін депозиту, уклавши Договір № 7996318 на вклад «Депозитний» на ім`я фізичної особи, на підставі якого Позивач внесла на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 14 135,00 доларів США, тобто разом із відсотками від депозиту за 6 місяців на строк 6 міс. 1 день. (а.с. 35-37) 14.03.2013 року [PERSON] укладено Договір № 14128 банківського рахунку в іноземній валюті фізичної особи та Договір № 260/Д/14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Столичний+», за яким [PERSON] внесла на депозитний рахунок до ПАТ АБ «Столичний» суму в розмірі 12 000,00 грн. (а.с.39) 16.09.2013 року [PERSON] закрила попередній вкладний рахунок за Договором № 260/Д/14 та уклала Договір № 30-840/14 строкового банківського вкладу (депозиту) «Класік+» за яким знову поклала на депозитний рахунок до ПАТ АБ «Столичний» грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США. (а.с. 40) Згідно листа ПАТ « Ощадбанк» від 31.07.2019 року, [PERSON] 16.01.2015 року був отриманий грошовий переказ в розмірі 5 000 доларів США.(а.с. 123) Відповідно до ст. 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ст. 70 ч.1 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу,є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. До складу майна, що підлягає поділу , включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. (ст. 12 ч.3) Згідно ст. 4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана 22.01.2015 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто в період шлюбу між сторонами по справі. Разом з цим, суд не може погодитися в повній мірі з тим, що єдиним джерелом доходів для придбання нерухомого майна є кошти, отримані [PERSON] від реалізації майна, успадкованого від померлої бабусі, а відповідно є особистою приватною власністю [PERSON] , так як останньою не надано беззаперечних і достатніх доказів на підтвердження цього, а також те, що саме за ці кошти повністю була придбана квартира по [ADDRESS] . Так, 30.08.2012 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності в порядку спадкування за 217 391,00 грн. Після цього, лише через 6 місяців- 28.02.2013 року був зроблений перший банківський вклад в сумі 13 600,00 доларів США на строк 6 міс. 3 дн., потім 02.09.2013 року продовжила строк дії вкладу та внесла на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 14 135,00 доларів США, тобто разом із відсотками від депозиту за 6 місяців на строк 6 міс. 1 день, потім ще через проміжок часу 14.03.2013 року внесла на депозитний рахунок до ПАТ АБ «Столичний» суму в розмірі 12 000,00 грн. і останній раз 16.09.2013 року внесла грошові кошти в сумі 4000,00 доларів США. За таких обставин, суду достовірно невідомо, чи саме ці кошти від продажу квартири бабусі були покладені на депозит до банку, або інші, а із суми 217 391,00 грн. частково були витрачені кошти на потреби сім`ї чи інші потреби, адже пройшов значний проміжок часу від першого вкладу в банк після продажу квартири і лише через 2 роки була придбана інша квартира за 463 450 грн. Як пояснює сама позивачка, в той період часу подружжя мало мінімальний дохід, який був достатнім лише на несення поточних витрат на проживання та догляд дитини, тому кошти від продажі квартири могли бути частково витрачені, решта коштів потім добавлялася на придбання нової квартири, вартість якої склала 463 450 грн., що еквівалентно 23 000 доларів США. Натомість, ближче до 22.01.2015 року, тобто покупки квартири, [PERSON] 16.01.2015 року був отриманий грошовий переказ в розмірі 5 000 доларів США, що узгоджується із його позицією, що він також вносив гроші в придбання квартири. Те, що [PERSON] зберігала у мами приблизно 6 000 доларів США особистих коштів, не підтверджується жодним доказом і не може бути прийнято судом до уваги. Свідки [PERSON] та [PERSON] не були очевидцями придбання спірної квартири, але пояснили, що в ній робився ремонт і [PERSON] , він в магазинах здійснював для цих цілей покупки, адже вона була придбана для спільного проживання сторін, які мають двох дітей. На думку суду, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, набуте подружжям за час шлюбу, і не може бути визнана судом особистою приватною власністю лише [PERSON] , тому первісні позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину цієї квартири підлягають задоволенню, а зустрічний позов необхідно відхилити. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Що ж стосується доводів [PERSON] з приводу іншого майна, зокрема визнання за ним Ѕ частини кондиціонера Lessar вартістю 5200,00 грн., стільця кухонного 2 штуки вартістю 1300,00 грн., то відповідачка не заперечує, що вони придбавалися подружжям за час шлюбу, разом з цим ці речі є неподільними, грошової компенсації за Ѕ частину позивач стягнути з відповідачки суд не просив, і вона такої згоди не надавала. Крім цього, не надано жодного доказу на підтвердження чи в наявності ці речі, коли саме вони придбавалися (чеки, договори, квитанції тощо). Так само не доведено позивачем жодним доказом, що йому на праві приватної власності належать холодильник Gorenje та мікрохвильова піч LG, свідки також цього не довели, тому в цій частині позову слід відмовити за необгрунтованістю. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно з [PERSON] на користь держави стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., так як суд своєю ухвалою від 03.04.2019 року не звільняв її від сплати судового збору.

Outcome: partial