Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 05.03.2014 року у м.Луганську помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]., нарахована неотримана пенсія спадкодавця та депозит. 12.03.2014 року з метою прийняття спадщини він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON], якою було заведено спадкову справу. Місцем зберігання спадкової справи, згідно даних витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, є м.Луганськ. У звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області приватний нотаріус [PERSON] виїхала з м.Луганська та зареєструвала свою діяльність на підконтрольній українській владі території у м.Києві. З метою отримання свідоцтва про право власності він декілька разів направляв поштою заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, жодної відповіді не отримав, а зазначені листи із заявами повернулись йому у звязку з їх неотриманням нотаріусом. Крім того у телефонній розмові [PERSON] не пояснює причини, з яких не видає свідоцтво про право власності. У звязку з тим, що нотаріус своїми діями перешкоджає йому оформленню права власності на належне спадкове майно у встановленому законом нотаріальному порядку, він просить визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно після смерті батька на підставі рішення суду. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач надав суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. Від відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, а також письмові заперечення на позов та доповнення до них. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду письмову заяву, відповідно до якої просила справу розглянути без її участі. Судом встановлено наступне. З письмових заперечень на позов та доповнень до них, наданих відповідачем вбачається, що облдержадміністрація не оспорює право власності на спадкове майно, вимоги про невизнання за позивачем права власності на спадкове майно нею не заявляються, органом державної реєстрації прав облдержадміністрація не являється. Крім того вона як місцевий орган виконавчої влади із статусом обласної військово-цивільної адміністрації не наділена повноваженнями органу місцевого самоврядування, а тому у відповідності до змісту ст..392 ЦК України, не є належним відповідачем у справі. Згідно реєстраційного посвідчення від 16.04.1993 року, виданого Луганським бюро технічної інвентаризації, довідки від 31.03.1993 року №245, виданої Будинковим управлінням №12 Ворошиловградського міського житлового управління, а також копії технічного паспорту від 30.10.1992 року, квартира №29, яка знаходиться за адресою: м.Луганськ, вул..Ломоносова, б.89 належить на праві особистої власності [PERSON] (а.с.67-69). Згідно копії свідоцтва про смерть від 07.03.2014 року серії І-ЕД №401828, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] помер 05 березня 2014 року у м.Луганську (а.с.59). Відповідно до копії свідоцтва про народження від 12.10.1972 року, серії І-ЕД №320303, померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (а.с.60). Як вбачається з копії свідоцтва про одруження від 09.06.1963 року, серії VI-УР №282071, а також копії свідоцтва про смерть від 16.09.1989 року, серії ІІІ-ЕД №345997, виданого Жовтневим Рай-РАЦС, [PERSON], яка є матірю позивача та дружиною померлого спадкодавця [PERSON], померла 16 вересня 1989 року (а.с.62-63). Згідно довідки №115 від 19.06.2014 року, виданої обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Вимпел», [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. На день його смерті та протягом шести місяців після його смерті за цією адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.75). Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36858895 від 12.03.2014 року спадкова справа після смерті [PERSON] була зареєстрована 12.03.2014 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.16). Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса [PERSON], наданої на запит суду, нею була заведена спадкова справа №5-2014 після померлого 05.03.2014 року [PERSON], однак надати більш детальну інформацію щодо зазначеної спадкової справи вона не має можливості, оскільки у неї відсутній доступ до архіву, який залишився на тимчасово непідконтрольній території України у м.Луганську (а.с.43). Відповідно до ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON] як його рідний син. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Разом із тим, із системного аналізу зазначеної правової норми вбачається, що належним відповідачем у такому судовому спорі є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житлову квартиру. Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, з огляду на викладене законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. При цьому визнання в судовому порядку права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за позовом, заявленим до особи, яка не оспорює таке право власності, суперечить, крім зазначених вище процесуальних норм, вимогам статей 15, 392 ЦК України. Так, згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за предявленим позовом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у справах щодо спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Наведене повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 1277 ЦК України, відповідно до якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ст..1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України і призначені для забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі проведення антитерористичної операції. За таких обставин, Луганська обласна державна адміністрація як місцевий орган виконавчої влади із статусом обласної військово-цивільної адміністрації тимчасово в межах визначеної статтею 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» компетенції не наділена повноваженнями органу місцевого самоврядування Луганської міської ради, а тому не є належним відповідачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у ст. 11 ЦПК, суд не може за власною ініціативою замінити неналежного позивача належним на підставі ст. 33 цього Кодексу. Зміст зазначеної норми цивільного процесуального законодавства у системному аналізі з положеннями ст.ст.1, 3, 15 ЦПК України, ст.15 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем суд повинен відмовляти у задоволенні позову саме до цього відповідача, що не позбавляє позивача права звернутись з аналогічними позовними вимогами до належного відповідача. Листом від 09.02.2017 року суд розяснив позивачу про необхідність визначення з клопотаннями, які він має право заявити, та повідомив, що в іншому випадку справа буде розглянута відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів, що містяться у справі. Також позивач отримав заперечення проти позову, в яких представник відповідача зазначив, що Луганська обласна військово-цивільна адміністрація не оспорює право власності та не порушує право власності на спадкове майно, вимоги про невизнання за позивачем права власності на спадкове майно нею не заявляються, а тому вона не є належним відповідачем у справі. Факт отримання позивачем заперечень підтверджує наявна в матеріалах справи розписка (а.с.22, 38). При таких обставинах, приймаючи до уваги, що від позивача не надходило клопотання про заміну первісного відповідачів належним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності задоволенню не підлягають, оскільки предявлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Доводи, на які позивач посилається у позовній заяві і обґрунтовує ними свої позовні вимоги, в даному випадку не підлягають правовій оцінці судом внаслідок того, що позов предявлено до неналежного відповідача. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed