Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2010 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] та визнано дійсним договір купівлі-продажу, визнано за [PERSON]право власності на 36/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, вул. Мірошниченко,6. На підставі зазначеного рішення було зареєстровано право власності за [PERSON] на вказану частину домоволодіння. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року скасовано рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2010 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Позивач зазначає, що скасування рішення суду про перехід права власності є підставою для скасування державної реєстрації права власності відповідача. Разом з тим, державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у скасуванні реєстрації права власності за відповідачем на частину будинку за вищевказаною адресою. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року в задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення в частині скасування реєстрації права власності [PERSON] відмовлено. Крім того, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року відмовлено в задоволенні його позову до Реєстраційної службі Харківського районного управління юстиції про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії Позивач вважає, що реєстрація права власності за відповідачем на підставі рішення суду, яке скасоване, є незаконним та порушує його права та законні інтереси як співвласника домоволодіння. Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати неправомірною та скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на 36/100 частин житлового домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Мерефа Харківського району Харківської області, вул. Мірошниченко,6, зареєстрованої на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2010 року. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки цей спір не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Треті особи [PERSON], представник Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень за позовом не надали. Суд, вислухавши доводи осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що домоволодіння по вул. Мірошниченко, 6 в м. Мерефа Харківського району Харківської області належало на праві спільної часткової власності наступним особам: [PERSON] - 36/100 частин, [PERSON] 17/100 частин, [PERSON] 23/100 частин, [PERSON], [PERSON], [PERSON] 24/400 частин. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу визнано дійсним, за [PERSON] визнано право власності на 36/100 часток домоволодіння за вищевказаною адресою. На підставі вказаного рішення суду Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» було проведено державну реєстрацію права власності[PERSON] на 36/100 частин житлового будинку та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25486699 від 04 березня 2010 року. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції від 12 лютого 2010 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] Вказаним рішенням вирішено питання про права позивача як співвласника спірного будинку. Позивач, з метою скасування реєстрації права власності на частину будинку за [PERSON] звернувся до реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, проте, за результатами розгляду його заяви прийнято рішення від 07 вересня 2015 року за № 02.11.56/848 про відмову у скасуванні запису Державного реєстру прав на нерухоме майно. Підставою для відмови у скасуванні державної реєстрації права власності стала відсутність рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Ухвалою апеляційного суду від 27 жовтня 2015 року позивачу відмовлено в ухваленні додаткового рішення про скасування реєстрації права власності [PERSON] на 36/100 частин житлового будинку по вул. Мірошніченко, 6 в м. Мерефі Харківського району Харківської області. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року, позивачу було відмовлено у визнанні незаконним та скасуванні рішення Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Підставою для відмови суд зазначив, що в рішенні апеляційного суду Харківської області відсутні посилання на необхідність скасування будь-яких реєстраційних записів, а тому державний реєстратор, відмовляючи в скасуванні реєстрації, діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством. Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Таким чином, діючим законодав\-ством закріплено, що скасування за\-пису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відтак, для скасування запису про реєстрацію пра\-ва власності в будь-якому випадку не\-обхідно звертатися з окремим позо\-вом до суду. В силу\~\~положення ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд, задовольняючі позовні вимоги виходить з того, що неправомірність набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно встановлена судом, одним із наслідків скасування правової підстави виникнення у [PERSON] права власності на 36/100 частин вищевказаного будинку є припинення речового права та внесення відомостей про це у державний реєстр прав. При таких обставинах, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 36/100 частин житлового будинку по вул. Мірошніченко, 6 в м. Мерефі Харківського району та області. Крім того, це є єдиним способом захисту прав та інтересів позивача по справі, як співвласника вказаного житлового будинку. При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). За правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини повязані з наслідками нікчемності цивільно-правової угоди, суд дійшов висновку про те, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК. Як вбачається з квитанції від 30 грудня 2016 року, позивачем за предявлення позову до суду було сплачено судовий зір у сумі 551,20 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України, а саме стягує з відповідачів на користь позивача сплачений ним за подачу позовної заяви судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved