Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на її користь грошову суму в розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень), в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, і з червня 1972 року по червень 2012 року працювала в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці, під впливом шкідливих факторів трудового процессу у неї виникли такі захворювання, як: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст.. Деформуючий остеоартроз колінних суглобів, ПФ першого ст., деформуючий плечолопатковий періартроз, ПФС другого ст.. Позивач зазначає, що 14 жовтня 2014 року вказані захворювання Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини захворювання були визнані, як професійні. Висновком Кіровоградської обласної медико-соціальної комісії від 11 листопада 2014 року їй була встановлена ІІІ (третя) група інвалідності та встановлений ступінь втрати професійної працездатності 30 % (тридцять відсотків). Через професійні захворювання і втрату працездатності переживає моральні страждання, які пов»язані з відчуттям стійкого болю та обмеженням рухів та хрускотом при русі в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утрудненням ходи, задуху після помірних фізичних навантажень, підвищення артеріального тиску, головний біль, набряки на кінцівках. Позивач зазначає, що больові відчуття посилюються при фізичному навантаженні та русі, відчуває терпкість та зябкість у руках і ногах, у зв»язку із захворюваннями їй доводиться часто лікуватися та перебувати під постійним наглядом лікарів, а також зазначає, що характер захворювань не надає їй надії на видужання у майбутньому. Позивач повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду справи не виявив бажання приймати участь у судових засіданнях. Представник позивача підтримав пред»явлений його довірителем позов, з підстав викладених у ньому та просив задовольнити його в повному обсязі, а також додатково пояснив, що його довіритель не може в повній мірі виконувати дрібно- побутову роботу, вести господарство внаслідок значного погіршення стану здоров»я та докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача визнала позов в розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.), в якості компенсації відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, надавши письмові заперечення на позовну заяву. В своїх запереченнях представник відповідача зазначає, що позивач як при влаштуванні на роботу, так і процесі трудової діяльності була ознайомлена з умовами праці та їй було відомо про наявність шкідливих виробничих факторів, добровільно працювала в особливо важких та шкідливих умовах праці, знала про їх наявність, а тому брала всі ризики від їх впливу на стан свого здоров»я на себе. Вказує, що позивач не зазначає, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, не надає доказів чим це підтверджується та доказів моральних страждань, доказів перебування у лікувальних закладах після встановлення їй часткової втрати працездатності та групи інвалідності, оскільки трудові відносини між сторонами були припинені у зв»язку із виходом позивача на пенсію, а інвалідність та втрата працездатності їй була встановлена 11 листопада 2014 року, тому може працювати у звичайних виробничих умовах, виконувати професійну працю та не виконує рекомендації МСЕК щодо медикаментозного лікування, лікування в ЛПЗ та в установах санаторно-курортного лікування, чим погіршує стан свого здоров»я. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач з 19 червня 1972 року по 25 червня 2012 року працювала на різних посадах, в умовах впливу шкідливих факторів - 14 років в ДП «Схід ГЗК», Смолінська шахта (попередня назва - Рудоуправління № 3 Східного гірничо-збагачувального комбінату). 25 червня 2012 року була звільнена за власним бажанням, у зв»язку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 6-10). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 14 жовтня 2014 року [PERSON] був встановлений професійний характер захворювань (а.с. 19). 11 листопада 2014 року позивачу Кіровоградською обласною МСЕК було встановлено 30 % ступеню втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності (а.с. 25-26), при цьому позивачем та його представником не надано доказів перебування позивача на лікуванні в закладах охорони здоров»я після встановлення їй групи інвалідності та ступеню втрати працездатності, а лише надані докази звернення до медичних установ та перебування на лікуванні до 11 листопада 2014 року. З Інформаційної довідки про умови праці [PERSON] від 20 лютого 2014 року вбачається, що перелік шкідливих факторів, які мали місце при виконанні робітником технологічного процесу був наступний: пил руди, дочірні продукти розпаду радону, інонізуюче випромінювання, мікроклімат і несприятлива фізіологія праці, а також зроблений висновок, що згідно «Гігієнічної класифікації умов праці», виходячи із найгірших показників, працю [PERSON] можна віднести до ІІІ класу 2 ступеню шкідливості та небезпечності (а.с. 11-15). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 жовтня 2014 року причиною професійного захворювання [PERSON] (загальний стаж роботи - 41 років; за професієї - 13 років; в умовах впливу шкідливих факторів - 14 років) є - тривалий термін праці під впливом шкідливих виробничих факторів, обумовлених технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «Схід ГЗК». Причина виникнення професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони: максимальна - 2,2 мг/м3; фізичні динамічні навантаження у одиницях межанічної роботи за зміну при загальному навантаженні - 38,46 Вт.; масса вантажу разова, що піднімається та переміщується вручну: до 2х разів на годину при чергуванні з іншою роботою - 10 кг.; постійно на протязі зміни - 9 кг (а.с. 23-24). Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 та ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз'яснення про те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В ч. 4 ст. 43 Конституції України серед іншого зазначається, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст.153 КЗпП України обов'язок по забезпеченню безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. Частина 1 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» встановлює, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. В порушення вимог ч. 2 ст.153 КЗпП України та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» [PERSON] не було забезпечено на робочому місці безпечними умовами праці. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або інши ушкодженням здоров»я. Частина 3 ст. 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» серед іншого зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час позивачу протипоказані фізичні навантаження, робота в несприятливих кліматичних умовах, згідно довідки МСЕК від 11 листопада 2014 року вона потребує медичного лікування в лікувально-профілактичних закладах та санаторно-курортного лікування. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] зазначала, що у зв»язку із професійним захворюванням вона постійно відчуває болі, хворобливий стан змушує її постійно лікуватися, проходити медичні обстеження, все це призводить до моральних страждань. В судовому засіданні 07 жовтня 2015 року судом було роз»яснено представникам сторін положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо принципу змагальності цивільного судочинства, обов»язки доказування і подання доказів, а також щодо обов»язку доведення позивачем розміру завданої йому моральної шкоди та обов»язку доведення відповідачем відсутності вини роботодавця щодо заподіяння шкоди здоров»ю працівника, що мало своїм наслідком виникнення професійного захворювання у позивача. Представник відповідача у своїх запереченнях на позовну заяву та усних поясненнях, як на одну із підстав для часткового задоволенні позовних вимог зазначає, що роботодавцем на виконання вимог п. 1 ст. 29 КЗпП України, як при прийнятті позивача на роботу, так і в процесі його трудової діяльності було ознайомлено з умовами праці та доведено до відома наявність шкідливих виробничих факторів, ризик професійного захворювання. Відповідно до вимог законодавства, позивача було забезпечено лікувально-профілактичним харчуванням, засобами індивідуального захисту: спецодягом та взуттям, доплатою за роботу в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці, надавалися інші пільги і компенсації, але враховуючи характер роботи підприємства та технологічний процес видобування уранової руди, забезпечити безпечні і здорові умови праці з об'єктивних причин не можливо. Суд не може погодитися із зазначеним вище тверженням представника відповідача, оскільки не дивлячись на те, що хоча позивач і був обізнаний та попереджений про умови праці та наявність шкідливих виробничих факторів, проте це не може свідчити, що особа могла знати і в повній мірі передбачала, що внаслідок роботи на підтриємстві відповідача, у нього буде перелік хвороб той який він має на даний час, інші негативні наслідки пов»язані із цим, і він буде зазнавати моральних у зв»язку із цим страждань, оскільки це не та ґрунтується на доказах. Суд наголошує на тому, що особа звільняється від відшкодування заподіяної шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В свою чергу, відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні моральної шкоди пов»язаної із виникненням у позивача професійного захворювання, чи наявність у цьому повної або часткової вини іншого підприємства, установи, організації. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що втрата професійної працездатності позивача та наявність у нього професійного захворювання виникла внаслідок виконання ним трудових обов»язків, тобто здійснення професійної діяльності на підприємстві відповідача та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин, умов праці і певних видів робіт та інших факторів, пов»язаних із виконуваною ним роботою. У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частина 1 ст. 212 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв»язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує характер правопорушення, глибину і тривалість моральних страждань, погіршення стану здоров»я, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача після ушкодження здоров»я в результаті професійного захворювання, після встановлення втрати 30% професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності в результаті професійного захворювання, яке виникло через роботу протягом тривалого часу в особливо важких та шкідливих умовах праці, оскільки відновити попередній стан здоров»я позивач вже не зможе, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на прецедентну практику Європейського Суду з прав людини щодо здійснення оцінки розміру відшкодування моральної шкоди на засадах справедливості, а також положення ст. 3 Конституції України, згідно якої найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її життя і здоров»я, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням грошову суму в розмірі - 11500,00 грн.. Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved