Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з відповідачки грошові кошти в загальній сумі 178 990 грн., що еквівалентно 7000 доларів США, три проценти річних з 01.11.2015 року по 12.04.2016 року в розмірі 2397,97 грн., моральні (нематеріальні) збитки в сумі 5000грн. та витрати по сплаті судового збору. Позов мотивує тим, що згідно розписки від 29.09.2015року, виданої [PERSON] вбачаться, що остання позичила в позивача 7000 доларів США, про що підтверджує написана відповідачем власноручна розписка 29.09.2015року. Згідно розписки від 29.09.2015 року відповідач зобовязалась повернути кошти, які було отримано нею до 01.11.2015 року. Однак відповідач не має наміру повертати кошти, оскільки на усні звернення про повернення грошових коштів, так і письмове повідомлення остання жодним чином не відреагувала, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду для захисту порушеного права. Офіційний курс гривні стосовно долара США згідно повідомлення НБУ від 12.04.2016 року станом на дату звернення до суду з позовом становить 25,57 грн. за 1 долар США, тому 7 000 доларів США еквівалентно 178 990 грн. Крім того, враховуючи положення 625 ЦК України та ст. 1048 ЦК України, відповідач зобовязаний сплати основний борг з врахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та процентів від суми позики за весь час прострочення виконання зобовязання, що становить за період з 01.11.2015 року по 12.04.2016 року - 2397,97 грн. Діями позивача порушено його звичний спосіб життя, оскільки він не може за рахунок власних коштів забезпечити собі належні умови проживання, харчування, забезпечити витрати на своє лікування через незадовільний стан здоровя, оскільки на грунті нервового зриву вимушений був звертатись до лікарів, так як переживав за власні кошти, а тому вважає, що йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивач позов підтримали та просять його задовольнити. Відповідач та представник відповідача подали суду заперечення на позов, у якому заперечують проти задоволення позову, оскільки письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, проте в даному випадку із розписки не вбачається, що відповідачка отримала кошти по розписці. Після проведеної судової почеркознавчої експертизи, відповідачка підтвердила, що писала розписку надану позивачем, однак така була написана під тиском позивача, хоча насправді вона позичила у позивача 70000 грн., які повернула [PERSON], однак жодних розписок в останнього не брала. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із наступних підстав. Згідно ч.2 ст. 509, ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 29.09.2015 року (дата написання розписки) відповідач позичила гроші в сумі 7000 доларів США та зобов'язалась повернути їх у термін до 01.11.2015 року власнику коштів [PERSON] Отже, на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач видав [PERSON] розписку про позичені гроші саме в розмірі 7000 доларів США (оригінал якої додається). Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). У порушення зазначених норм та умов договору відповідач зобов'язання не виконала. Таким чином, суд враховує, що відповідач не виконала взятих на себе зобов'язань по договору позики, грошові кошти не повернула, а тому з останньої підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу - 7000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 12.04.2016 року, як і просить сторона позивача і відповідно суд не може виходити за межі заявлених вимог, становить 178990 грн. Суд не приймає до уваги покликання відповідача щодо одержання іншої ніж зазначено у розписці суми боргу та укладення договору позики під тиском зі сторони позивача, як і повернення нею боргу в повному розмірі, оскільки такі не доведені належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст.77,78 ЦПК України. Навпаки, такі пояснення спростовуються, зокрема, висновком судової почеркознавчої експертизи №5473 від 21.12.2017року, згідно якої підписи у розписці від 29.09.2015 року виконані [PERSON]; ознак, які б свідчили про вплив на виконавця рукописного тексту розписки, збиваючих факторів (природного, штучного характеру), в тому числі психологічного тиску на нього з боку інших осіб, експертом не встановлено. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. За умовами договору позики відповідач зобовязувався повернути грошові кошти до 01 листопада 2016 року. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вказану суму позивачу не повернув, а тому, враховуючи приписи ч.2 ст. 625 ЦК України, три відсотки річних з 01 листопада 2015 року до 12 квітня 2016 року складають 178990 : 365 х 3 х 163 : 100= 2397,97 грн. та підлягають до стягнення із [PERSON] Щодо відшкодування моральної шкоди, то згідно ч. 4 ст. 611 ЦК України, моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України. Частиною 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, позивачем, його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження завданої позивачу моральної шкоди в результаті неправомірних дій відповідача, а відтак в цій частині суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1789,39 грн., що становить відповідно до Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем судовий збір встановлювався в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру в сумі 1789,39 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial