Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Запорізької міської ради ( відповідач -1), територіальної громади в особі Запорізької міської ради( відповідач-2), третя особа [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що договором дарування від 04 вересня 2008 р. дарувальник [PERSON] передала безоплатно у власність майно: 13\\50 частин магазину літ. А,А1,А2,А3,а,А4 до складу якого входило нежитлове приміщення IV загальною площею 109,5 кв.м., мансарда VI загальною площею 35,3 кв.м., та 1\\2 частина навісу літ.В, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Панфьорова, буд.117А. Рішенням Постійно діючого Третейського суду по справі № 204525, ухвалою Токмакцького районного суду Запорізької області від 2008р. по справі № 6-118\\2008 було підтверджено перехід права власності на дані обєкти на [PERSON], третьої особи по справі. Договором дарування від 04.03.2009р. приватним нотаріусом [PERSON] було зареєстровано правочин № 3356380, яким [PERSON] подарував їй нежитлові приміщення IV, у тому числі погріб літ. пг1 , магазин літ.А,А1,А2,А3,А4,А5, мансарда VI в літ. А,А1,А2,А3,А4,А5, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул.. Панфьорова 117А. Частина нежитлового приміщення належить на праві власності [PERSON], але він помер, спадкоємців у нього не має. За життя померлий [PERSON] та її чоловік [PERSON], третя особа по справі, до моменту передачі майна їй у власність, уклали між собою договір про фактичне користування та передачу частки самовільного будівництва [PERSON] у власність за розпискою. Вона, як власник, відновила технічну документацію на зазначене нежитлове приміщення, бажає визнати право власності на будівлі, якими постійно користується і самовільно побудованих нею. Просить визнати право власності на самовільні будівлі, розташовані за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Панфьорова 117-А, що складається з : магазину літ. А5; магазину літ. А2 ( торговий зал 66,8 кв.м., склад 6,1 кв.м., склад 36,6 кв.м., - загальна площа 109,5 кв.м.), мансарда літ мс ( кабінет 35,3 кв.м.), А4 та А; магазину літ. А3 ( торговий зал 16,0 кв.м., вмивальник 2,6 кв.м., туалет 2,0 кв.м. загальна площа 20,6 кв.м.); погріб літ.Пг; погріб літ. пг1 ; магазин літ.А1 ( торговий зал 52,1 кв.м., склад 15,2 кв.м., коридор 1,8 кв.м., кабінет 6,9 кв.м., торговий зал 30,2 кв.м. загальна площа 106,2 кв.м.); будівля магазину літ Г ( склад 18,2 кв.м., коридор 1,3 кв.м., торговий зал 57,87 кв.м.); 1\\2 навісу літ.В. У ході судового слухання справи, позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги( а.с. 58-60, 77-78, 79-81). Відповідно до уточнюючої позовної заяви від 17.05.2017р., позивач просить визнати за нею право власності на самовільні будівлі в літері А за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова, 117-А, що складається з : магазину літ. А1 площею 91,0 кв.м.; прибудови літ. А3 площею 62,2 кв.м.; складу А4 площею 26,8 кв.м.; погрібу літ. Пг площею 8,7 кв.м; магазину літ. Г площею 87,5 кв.м.; 1\\2 навісу літ.В. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач-1 позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення проти позову (а.с.44-47, 87-90, 95-98,). В судовому засіданні пояснив, що відповідно до вимог ст.ст. 34,36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право виконування будівельних робіт виникає після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт, а прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів нерухомості здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої декларації про готовність обєкта до експлуатації. Позивачем не надано зареєстрованих належним чином декларацій щодо початку виконання робіт з будівництва обєкту нерухомості та введення його в експлуатацію, відсутні і інші дозвільні документи на будівництво. Відповідно до норм цивільного законодавства право власності набувається на підставах, що не заборонені законом ( ст. 328 ЦК України), право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію ( ст. 331 ЦК України). Відповідно до ст.. 376 ЦК України нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право на будівництво нерухомого майна мають власники земельної ділянки ( ст..90 ЗК України), землекористувачі ( ст.. 95 ЗК України) та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою для забудови із власником даної земельної ділянки ( ст..413 ЦК України). Ст.26 ЗУ ««Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Позивач ані власником, ані користувачем земельної ділянки не являється, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у позивача відсутні. Спірний обєкт нерухомості побудовано на земельній ділянці, не відведений позивачу для цієї мети, що виключає можливість визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості. Ст. 83 ЗК України визначено, що у комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.Запорізька міська рада є органом, уповноваженим державою захищати інтереси територіальної громади та здійснювати функції, зокрема, забезпечення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення. Просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Відповідач-2 у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином. Надав суду письмові заперечення проти позову (а.с.53), зазначивши в них, що заперечує проти позовних вимог в звязку з тим, що позивачем не надано документів по факту відповідності обєктів нерухомого майна державно-будівельним нормам, відсутній висновок будівельно-технічного дослідження. Спірне майно розташоване на земельній ділянці, яка не була відведена позивачу, а саме відсутні договір на забудову, рішення міської ради в частині передачі земельної ділянки для будівництва магазину. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району Розпорядження в частині присвоєння поштової адреси нежитловим обєктам нерухомого майна по вул.. Панфьорова, 117-А, не приймалось. Нежитлові обєкти по зазначеній адресі не прийняті в експлуатацію в установленому законодавством порядку та відсутня декларація ДАБІ. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судових засідань повідомлялася належним чином, документів та доказів в обґрунтування своїх заперечень не надала. Причини неявки до суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Рішення постійно діючого Третейського суду «Перший Межрегіональний Арбітраж» від 22 вересня по справі № 204525 ( а.с.122-123) визнано дійсним договір дарування від 04 вересня 2008 року укладений між дарувальником [PERSON] та [PERSON]. Цим договором було узгоджено безоплатно передачу майно у власність [PERSON], а саме: 13/50 частин магазину літ. А,А1,А2,А3,а;,А4 до складу якого входило нежитлове приміщення IV загальною площею 109,5 кв.м., мансарда VI загальною площею 35,3 кв.м. та частину навісу літ. В, що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Панфьорова, буд. 117 А. На підставі зазначеного Рішення Постійно діючого Третейського суду по справі № 204525 ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 2008 року по справі № 6-118/2008 було підтверджено перехід права власності на дані обєкти на [PERSON] та видано виконавчий лист на виконання цього рішення (а.с.151-152,126-127). Право власності на нежитлове приміщення IV, у тому числі погріб літ. пг1 , літ. А, А1,А2,А3,А4,А5 мансарду VI в літ. А,А1,А2,А3,А4,А5, що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Панфьорова 117 А було належним чином зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.10.2008р. реєстраційні №№ 25147750, 25147858 ( а.с. 124-125). Договором дарування від 04.03.2009 року приватним нотаріусом [PERSON] було зареєстровано правочин № 3356380, яким [PERSON], третя особа по справі, подарував [PERSON], позивачу по справі, нежитлове приміщення IV, у тому числі погріб літ. пг1 , магазин літ.А,А1,А2,А3,А4, А5 мансарду VI в літ. А,А1,А2,А3,А4,А5 ,що знаходиться у м. Запоріжжя, вул. Панфьорова 117 А ( а.с.117-118). Відповідно до технічного паспорту на вище перелічені нежитлові приміщення, виготовленого 07.09.2016р. ФОП [PERSON], інженером з інвентаризації нерухомого майна, кваліфікація якого підтверджена кваліфікаційним сертифікатом серія АЕ № 003526 від 17.12.2014р. (а.с.132зв.), нежитлові приміщення А1,А2,А3,А4,А5 , мансарда,погріб пг1 побудовані у 1980р.,1999р.,2002р., до укладення договорів дарування 2008р. та 2009р.( а.с.128-132). Магазин літ Г збудовано, відповідно до даних технічного паспорту у 2010р. Відповідно до договору дарування від 04.03.2009р. саме позивач володіла зазначеним майном. Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно якої, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ч. 1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Пунктом 22 Постанови Пленуму ВССУ № 6 визначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. В силу ст..375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки, в силу ч. 5 ст.376 ЦК України, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самовільно побудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. На підставі викладеного і

Outcome: approved