Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 168 596,35 грн посилаючись на те, що підприємство у якості позики надало останньому грошові кошти у сумі 233 250 грн згідно видаткових касових ордерів від 12.04.2013 року за № 1880 на суму 38 650 грн, 19.04.2013 року за № 2006 на суму 20 000 грн, 26.04.2013 року за № 2162 на суму 22 000 грн, 07.05.2013 року за № 2279 на суму 18 000 грн, 08.05.2013 року за № 2335 на суму 10 000 грн, 13.05.2013 року за № 2374 на суму 10 000 грн, 14.05.2013 року за № 2399 на суму 5 000 грн, 18.05.2013 року за № 2495 на суму 2 500 грн, 21.05.2013 року за № 2532 на суму 17 000 грн, 23.05.2013 року за № 2571 на суму 30 000 грн, 28.05.2013 року за № 2647 на суму 15 000 грн, 29.05.2013 року за № 2671 на суму 8 200 грн, 30.05.2013 року за № 2683 на суму 3 000 грн, 31.05.2013 року за № 2718 на суму 5 000 грн, 06.06.2013 року за № 2802 на суму 3 000 грн, 11.06.2013 року за № 2883 на суму 5 000 грн, 12.06.2013 року за № 2898 на суму 3 900 грн. Однак, станом на день подання позову до суду за відповідачем мається заборгованість у зазначеному вище розмірі, яку він у добровільному порядку не повертає, не зважаючи на наявність письмової вимоги про таке повернення. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити із зазначених у ньому підстав пояснивши, що [PERSON], отримавши у позивача позику згідно видаткових касових ордерів, а не договору позики, не повернув підприємству 168 596,35 грн у зв»язку з чим відповідачу надсилалась письмова вимога, яка залишилась без виконання, які просять стягнути з останнього. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він не заперечує проти наявності у нього заборгованості, однак вона у нього виникла на підставі договору позики від 04 березня 2013 року, а не по видаткових касових ордерах, так як останні свідчать тільки про факт передачі йому грошей. Враховуючи, що у договорі позики стоїть дата її повернення 31 грудня 2020 року, а цей строк ще не настав, тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що зазначена у позові сума грошових коштів надавалася [PERSON] на підставі договору позики від 04 березня 2013 року, а не по перерахованих видаткових касових ордерах, які підтверджують тільки сам фат передачі відповідних коштів. Згідно п. 2.1 договору позики зазначена у п. 1.1 цього договору сума позики надається позикодавцем у позику позичальникові на строк до 31 грудня 2020 року, тому відповідно до ст. 530 ЦК України зобов»язання повинно виконуватись саме у строк, зазначений у цьому договорі, який ще не настав, тому на даний час відсутній факт порушення відповідачем своїх зобов»язань за договором чи факт неналежного його виконання, що є підставою для відмови у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 11 липня 2014 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу [PERSON] було засвідчено вірність копії договору позики від 04 березня 2013 року та акту звірки з оригіналів документів, однак 13 липня 2014 року в м. Бобровиця Чернігівської області біля кафе-бару «Черемшина» оригінали цих документів, а також іншого належного йому майна були викрадені з його автомобіля, що стало підставою для його звернення до органів внутрішніх справ. Вважає, що у відповідача виникла сума заборгованості на підставі зазначеного вище договору позики, по умовах якого він повинен відповідати, а видаткові касові ордери свідчать про сам факт передачі грошей у позику. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2013 року між позивачем СТОВ «Дружба-Нова» в особі генерального директора [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів на суму 370 000 грн на строк до 31 грудня 2020 року, що підтверджується наданою представниками відповідача нотаріально засвідченою копією договору (а.с. 84). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Представники позивача у судовому засіданні стверджували, що відповідачу підприємством у якості позики були надані грошові кошти у сумі 233 250 грн згідно видаткових касових ордерів від 12.04.2013 року за № 1880 на суму 38 650 грн, 19.04.2013 року за № 2006 на суму 20 000 грн, 26.04.2013 року за № 2162 на суму 22 000 грн, 07.05.2013 року за № 2279 на суму 18 000 грн, 08.05.2013 року за № 2335 на суму 10 000 грн, 13.05.2013 року за № 2374 на суму 10 000 грн, 14.05.2013 року за № 2399 на суму 5 000 грн, 18.05.2013 року за № 2495 на суму 2 500 грн, 21.05.2013 року за № 2532 на суму 17 000 грн, 23.05.2013 року за № 2571 на суму 30 000 грн, 28.05.2013 року за № 2647 на суму 15 000 грн, 29.05.2013 року за № 2671 на суму 8 200 грн, 30.05.2013 року за № 2683 на суму 3 000 грн, 31.05.2013 року за № 2718 на суму 5 000 грн, 06.06.2013 року за № 2802 на суму 3 000 грн, 11.06.2013 року за № 2883 на суму 5 000 грн, 12.06.2013 року за № 2898 на суму 3 900 грн. (а.с. 44-60), з яких [PERSON] не сплатив 168 596,35 грн, а тому останньому 10 січня 2014 року надсилалась вимога про повернення позики (а.с. 28), яка залишилась без задоволення. Відповідач не заперечує про наявність у нього заборгованості перед підприємством СТОВ «Дружба-Нова» на суму 168 596,35 грн, тому суд приходить до висновку, що факт укладення між сторонами договору позики та наявності заборгованості є доведеним. Однак, із досліджених у судовому засіданні доказів, суд прийшов до висновку, що строк повернення позики, наданої відповідачу [PERSON] ще не настав, про що свідчить надана нотаріально засвідчена копія договору позики від 04 березня 2013 року, укладеного між СТОВ «Дружба-Нова» та [PERSON], де у п. 2.1. ст. 2 передбачено строк повернення позики 31 грудня 2020 року (а.с. 84). Заперечення представників позивача факту укладення договору позики між сторонами 04 березня 2013 року суд не бере до уваги, так як підстав недовіряти засвідченій приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] копії зазначеного вище договору у суду не має, як і не має підстав недовіряти і нотаріально засвідченій копії акту звірки за 04.03.13-28.06.13, з якого вбачається у відповідача наявність заборгованості у сумі 168 596,35 грн, яку просить стягнути позивач. На думку суду, надані позивачем видаткові касові ордери можуть свідчити тільки про сам факт передачі коштів [PERSON], а не надання йому на підставі них позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Враховуючи наявність договору позики, строк зобов»язання по якому не закінчився, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed