Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві посилається на те, що 07.03.2007 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за яким відповідач продав, а позивач купив квартиру [ADDRESS]. Оскільки відповідно до вчиненого між сторонами правочину відбувся перехід права власності на квартиру від відповідача до позивача, відповідач повинен був виселитися з неї та знятися з реєстрації місця проживання в ній. Проте, до даного часу відповідач, ігноруючи вимоги позивача звільнити жиле приміщення, продовжує проживати в цій кватирі, з реєстрації місця проживання в ній не знімається, проживання відповідача в квартирі створює перешкоди позивачеві у реалізації ним повноважень користування нею, тобто можливості власника добувати з належної йому квартири корисні властивості , а саме проживати в ній, облаштовувати її комфортними для нього умовами і використовувати вигідне розташування квартири у центрі міста. Створені відповідачем перешкоди порушують його права як власника. Право власника відповідача на вказану квартиру припинилось на підставі п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, а саме при відчуженні власником свого майна, що відбулося 07.03.2007 року. Позивач просить усунути перешкоди у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення відповідача із вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. У дане судове засіданн не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження свого майна. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї сім»ї, інших осіб, на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі. У відповідності до ч.1, 2 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно )товар) і сплатити за нього певну суму. Згідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самовправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту прав та інтересів визначені частиною 2 цієї статті. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, 07.03.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, за яким відповідач продав, а позивач купив квартиру [ADDRESS], яка складається з: 1,2 - коридори, 3, 7, 8, 9 - житлові, 4 - туалет, 5 - ванна, 6 - кухня, І - лоджія, ІІ - балкон, загальною площею 92,6 кв.м., житловою площею 50,8 кв.м. Відповідно до п.4 договору продаж квартири здійснено за 779 068 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладення цього Договору складає еквівалент 154 270,89 доларів США. Згідно до п.8 договору продавець зобов»язаний звільнити квартиру, яка є предметом купівлі-продажу по цьому договору, в день укладання цього договору. На підставі вказаного договору купівлі-продажу за позивачем [PERSON] зареєстроване право власності на вказану квартиру [ADDRESS], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.04.2007 року, виданим КП «ДМБТІ». Разом цим, встановлено, що, не зважаючи на те, що право власності відповідача на вказану квартиру відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України припинилося в зв»язку з її відчуженням за договором купівлі-продажу від 07.03.2007 року, відповідач після укладання вказаного договору купівлі-продажу, всупереч положень п.8 цього договору, зазначену квартиру не звільнив, продовжує проживати в ній, з реєстрації місця проживання в ній не знімається, чим створює перешкоди позивачеві у реалізації ним права власника на користування та розпорядження квартирою, облаштування її комфортними для нього умовами, використання квартири для власного проживання та проживання своєї сім»ї. Проживання відповідача [PERSON] в квартирі, належній позивачеві, за адресою [ADDRESS] та реєстрація в ній підтверджується довідкою № 940 від 22.04.2014 року, Актом від 22.04.2014 року, виданими ЖЕД №1 КП «Жилсервіс-2» ДМР. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved