Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який було уточнено, в якому зазначає, що 17.12.2012 року Оріхівським районним відділом Запорізької Регіональної філії Центру державного земельного кадастру, правонаступником якого є відповідач, зареєстровано договір оренди земельної ділянки, загальною площею 10, 5200 га, кадастровий номер 2323982000:01:003:0072, який був укладений між орендодавцем його матірю, [PERSON] і ним орендарем [PERSON], терміном дії на 49 років. Реєстраційний номер запису 232398204002359 від 17.1.22012 року. 25.11.2014 року [PERSON] померла, а належна їй земельна ділянка, розташована на території Копанівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, як обєкт спадщини, перейшла у його власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії НАТ № 243461, зареєстрованого 24.05.2016 року державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області. У відповідності до вимог чинного законодавства України його право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 2323982000:01:003:0072 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 931153123239, номер запису про право власності 14671635, підтвердженням чого є інформаційна довідка № 59940274 від 26.05.2016 року. Маючи намір передати вказану земельну ділянку в оренду, у серпні поточного року звернувся до реєстраційної служби з метою проведення державної реєстрації договору оренди, надавши весь пакет необхідних для реєстрації документів, однак йому повідомили, що вчинення реєстраційної дії неможливе, оскільки згідно Інформаційної довідки Управління Держгеокадастру в Пологівському районі за № Д-250/0-260/6-16 від 15.06.2016 року, в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, станом на 01.01.2013 року, мається запис про наявність реєстрації договору оренди від 17.12.2012 року за реєстраційним номером 232398204002359, архівний примірник якого також відсутній. З 24.05.2016 року позивач являється власником вказаної земельної ділянки та орендарем згідно договору оренди від 17.12.2012 року. Оскільки попередній власник цієї земельної ділянки, він же орендодавець за договором оренди [PERSON], померла, припинення дії договору оренди та скасування відповідного запису про його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі можливе тільки в судовому порядку. Позивач прохає припинити дію договору оренди земельної ділянки, загальною площею 10, 5200 га, кадастровий номер 2323982000:01:003:0072, укладеного між орендодавцем, [PERSON] та орендарем, [PERSON], терміном дії на 49 років, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 232398204002359 від 17.12.2012 року в звязку з поєднанням в одній особі власника земельної ділянки та орендаря. В судове засідання позивач не зявився, в попередніх судових засіданнях надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився, по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи були повідомлені в установлений законодавством спосіб, судовою повісткою з повідомленням. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. А частиною 2 цієї статі визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 24.05.2016 року, виданого державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області, та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 10,5200, розташованої на території Копанівської сільської ради Оріхівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті матері [PERSON], яка померла 25.11.2014 року (а.с. 7). Як вбачається з інформаційної довідки, наданої Управлінням Держгеокадастру в Пологівському районі Запорізької області, що станом на 01.01.2013 року, в управлінні, в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі було вчинено запис стосовно реєстрації договору оренди між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON], реєстраційний № 232398204002359 від 17.12.2012 року, терміном дії на 49 років, площею 10, 5200 га (а.с. 5). Така ж інформація міститься і Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, про що вбачається з наданого витягу № НВ-2302230212016 від 24.06.2016 року (а.с.9). Таким чином, на підставі зазначених правових норм, позивач в порушення ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, що його право ким-небудь порушено, невизнано або оспорюється. Окрім того, позивачем не надано для дослідження в якості доказу самого договору оренди землі. Зважаючи, що частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а тому позивачеві необхідно відмовити в задоволенні позову оскільки ним не доведено ким не визнається чи оспорюється його право, в чому суть та предмет спору, оскільки відповідно до ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» зазначений договір оренди землі припинив свою дію внаслідок поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря. Приймаючи до уваги, що у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», з 01.01.2013 року функції щодо проведення державної реєстрації речових прав, встановлення і зняття обтяжень на них, покладені на відповідні підрозділи Державної реєстраційної служби України, тому функції по вилученню запису про речове право - оренду землі не покладено на органи Держгеокадастру, до того ж такі вимоги до органів Державної реєстраційної служби України не предявлялися позивачем.

Outcome: dismissed