Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив зобов'язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди шляхом відновлення меж в користуванні [PERSON] належною їй земельною ділянкою площею 0,17 га, наданій для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», за адресою в с.Затурине Ковалівської сільської ради (Державний акт на право приватної власності на землю від 29.09.1998 року, серія [NUMBER], зареєстровано в Книзі записів державних актів за №981. Після проведення судової земельно-технічної експертизи з'ясувалося, що земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку [PERSON], у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. В обгрунутування позовних вимог зазначив, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю від 29.09.1998 року серія [NUMBER] має у власності земельну ділянку площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с.Затурине Ковалівської сільської ради. З 2014 року у сусідньому домоволодінні стала проживати [PERSON], яка самовільно змістила межу належної позивачу земельної ділянки, зменшивши її площу, в зв'язку з чим виник спір. З урахуванням уточненої позовної заяви просив визнати незаконним та скасувати рішення 13 сесії 6 скликання Ковалівської сільської ради Полтавського району від 05.11.2011 року в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,1600 га, з них: ріллі - 0,0565 га, під одноповерховою житловою забудовою - 0,1035 га, що розташована по [ADDRESS] Полтавського району Полтавської області. Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1600 га з цільовим призначенням - «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», за адресою: [ADDRESS] Полтавського району Полтавської області, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №5324001009945 від 04.05.2012 року, та скасувати його державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.03.2018 року цивільні справи об'єднано в одне провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надавши пояснення. Аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову. Вважають, що при розробці технічної документації на виготовлення Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку в розмірі 0,165 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель за адресою у с.Затурине Полтавського району по [ADDRESS] (Щасливій) відсутні порушення меж земельної ділянки позивача, оскільки рішення щодо надання земельної ділянки у власність або користування, приймається уповноваженим органом, видається у відповідності та на підставах згідно вимог чинного законодавства. Представник відповідача - Ковалівської сільської ради Полтавського району у судове засідання не з'явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що при розгляді справи покладаються на розсуду суду. Представник третьої особи - Міськрайонного управління Держгеокадастру у Полтавському районі та м.Полтаві у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Ковалівської сільської ради району від 22.04.1997 року за №40 позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,17 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в с. Затурине Ковалівської сільської ради. Державний акт на право приватної власності на землю від 29.09.1998 року, серія [NUMBER], зареєстровано в Книзі записів державних актів за №981. Кількісна характеристика земельної ділянки, переданої у власність: всього 0,17 га, в тому числі рілля - 0,14 га, під будівлям ями - 0,03 га (а.с.22). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1044, власником житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці державного фонду, є [PERSON] (а.с.78). 03.09.2011 року рішенням 11 сесії 6 скликання Ковалівської сільської ради Полтавського району «Про надання дозволу на розробку технічної документації по виготовленню державного акту на право приватної власності на земельну ділянку» надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації на виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку в розмірі 0,16 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою у [ADDRESS] (а.с.27). Рішенням 13 сесії 6 скликання Ковалівської сільської ради Полтавського району від 05.11. 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянку [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01), що розташована в [ADDRESS] на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області; передано у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01), загальною площею 0,1600 га, з них: ріллі - 0,0565 га, під одноповерховою житловою забудовою - 0,1035 га, що розташована в [ADDRESS] на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.68). На підставі зазначеного рішення виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] земельної ділянки площею 0,1600 га, що розташована в с.Затурине Полтавського району та області [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №532400001003943 04.05.2012 року, кадастровий номер: [NUMBER] (а.с.81). Сторонами визнається та обставина, що з 2014 року користувачем суміжної земельної ділянки за адресою [ADDRESS] с.Затурине є [PERSON]. Рішенням 52 сесії 6 скликання Ковалівської сільської ради від 17.10.2015 року «Про затвердження акту розгляду земельного спору» встановлено, що земельна ділянка [PERSON] межує з земельною ділянкою [PERSON], але користується [PERSON]. Земельна ділянка [PERSON] має невідповідність у промірах і площі до Державного акта (а.с.25). Узгоджувальна комісія Ковалівської сільської ради Полтавського району, розглядаючи земельний спір між [PERSON] та [PERSON] прийшла до висновку, що земельна ділянка [PERSON] не відповідає Державному акту [NUMBER] від - року за №981 з боку вулиці на 40 см. (за ДА 18,00 м, в натурі 17,60м) з боку річки ширина земельної ділянки по факту 16,35 м. (за ДА 16,00 м), проміри стосовно довжини земельної ділянки не можливі через те, що є забудова і насадження (а.с.26.) Висновком №09-17 від 15.06.2017 року судової земельно-технічної експертизи встановлено, що межа земельної ділянки та її конфігурація, що знаходиться у фактичному користуванні [PERSON], не відповідають межам земельної ділянки, зазначених у Державному акті приватної власності на землю серія [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №981; порушення меж земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] має місце, а саме: спостерігається викривлення межі земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] (колишня [PERSON].) в бік земельної ділянки [PERSON] на відрізках 23.39 та 25.13 з максимальним відхиленням 0.9м площею 21 м2 (а.с. 93-97). Висновком №43-17 від 27.10.2017 року додаткової судової земельно-технічної експертизи встановлено, що земельна ділянка площею 0,16 га [PERSON] (колишня [PERSON].) по [ADDRESS] Полтавського району Полтавської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], кадастровий номер: [NUMBER]) накладається на земельну ділянку площею 0,17 га [PERSON] по [ADDRESS] Полтавського району Полтавської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №981 на відрізках 23.39м та 25.13м з максимальним відхиленням 0.9м площею 21 м2. Має місце порушення меж та накладення земельних ділянок по [ADDRESS] Полтавської відповідно до правовстановлюючих документів на ці ділянки (а.с.130-134). Під час судового розгляду справи встановлено, що 14.05.2018 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON].(обдаровувана) укладені договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями та приватизованої земельної ділянки площею 0,1600 га, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с.223-224). Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини другої, третьої ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч.2 ст.90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно з ч.5 ст.116 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Враховуючи ту обставину, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий [PERSON] раніше, ніж [PERSON]; будь-яких рішень щодо припинення права власності позивача на спірну земельну ділянку не виносились; фактичні межі її земельної ділянки відповідають земельно-технічній документації, суд приходить до обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі. Посилання співвідповідачів на неправильність проведення експертом замірів меж земельних ділянок не можуть братись до уваги як такі, що не підтверджені ніякими доказами і носять характер припущень; інших обставин, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновку експертизи, відповідач не навів. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved