Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною довжиною 7,68м, яка використовується під розміщення забору за адресою: [ADDRESS], у Центральному районі м. Маріуполя, та привести їх у придатний для використання стан шляхом демонтажу забору. В позові вказав, що Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в Центральному районі м. Маріуполя. 02.11.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель Управління земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України [PERSON] та [PERSON], на що було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.11.2016 р. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.11.2016 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] самовільно займають та використовують земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови за адресою: [ADDRESS], загальною довжиною: 7,68м., під розміщення забору, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України. Враховуючи вищевказане [PERSON] та [PERSON] було направлено вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства, надано час на усунення порушень земельного законодавства України від 02.11.2016 оку №193/2016 протягом двадцяти днів. 23.11.2016 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.11.2016. За результатами перевірки встановлено, що вимоги вказівки (попередження) №193/2016 від 02.11.2016 гр. [PERSON] та [PERSON] не виконали. Самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність та/або надання у користування відповідачу вказаної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для вказаних цілей, не приймалось. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідачів відсутні. Добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідачі не звільняють. Таким чином, самовільно зайнявши та використовуючи земельну ділянку, відповідачі порушили права територіальної громади м. Маріуполя. Позивач просить суд зобов`язати [PERSON] та [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, за адресою: [ADDRESS], загальною довжиною: 7,68м., під розміщення забору та привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу забору, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача Зіновєв І.Г. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідачі у судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили відмовити у задоволенні позову. А також в матеріалах справи містяться їх заперечення проти позову, в яких зазначено наступне. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.08.2007 року №15580080 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по ? частини квартири [ADDRESS]. Також, на підставі договору купівлі-продажу квартири та земельної ділянки від 08.11.2016 року №5473 [PERSON] належить 5/100 домоволодіння та земельна ділянка площею 0,0057 по [ADDRESS] у м. Маріуполі. Посилались на Постанову КМУ від 07.06.2017 року №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Ст. 13 Конституції України визначає, що від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Згідно зі ст. 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 83 ЗК землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Крім того, відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 387 ЦК України передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Суду надані акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02.11.2016 року, від 23.11.2016 року, вказівка (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства Управління земельних відносин Маріупольської міської Ради від 02.11.2016 року на ім'я гр. [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність та/або надання у користування відповідачу вказаної земельної ділянки за адресою: вул. Миколаївська, 32 для вказаних цілей, не приймалось. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідачів відсутні. Добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідачі не звільняють. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на Постанову КМУ від 07.06.2017 року №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», оскільки вказана Постанова стосується зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, і не стосується домоволодінь та багатоквартирних будинків. Таким чином, суд вважає, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушене і підлягає судовому захисту, а позов задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1600 гривень.

Outcome: approved