Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, що був уточнений, у якому просить суд стягнути з ПАТ АБ «Порто-Франко» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 615.30 доларів США (та 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень, 00 коп.), з яких: розмір депозиту: 20 000,00 доларів США, розмір процентів за користування вкладом: 619,18 доларів США, 3% річних за несплату процентів 40,62 доларів США, розмір пені 14 826,87 доларів США, розмір упущеної вигоди 128,63 доларів США. розмір моральної шкоди: 100 000 грн., також просить стягнути судові витрати у розмірі 13 500 гривень - витрати на правову допомогу. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року, між [PERSON] (надалі - Позивач) та ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» (надалі - Відповідач) було укладено Договір банківського вкладу («Довгостроковий морський») [NUMBER] (надалі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, Відповідач відкрив Позивачу депозитний рахунок в валюті [NUMBER] на строк по 13 квітня 2015 року. Відповідно до п. 1.2. Договору, Позивач передав, а відповідач прийняв на вищезазначений депозитний рахунок грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США (двадцять тисяч доларів США, 00 центів), що підтверджується ощадною книжкою Позивача. Відповідно до п. 3.2.3. Договору, Відповідач, зокрема, зобов'язаний видати готівкою Позивачу вклад із нарахованими відсотками на першу вимогу Позивача із дотриманням п. 3.1.4. та 3.1.5. Договору. Відповідно до п. 3.1.4. Договору, Позивач зобов'язаний письмово повідомити Відповідача про свій намір про розірвання Договору не менш ніж за 3 робочих дні до бажаної дати розірвання. Відповідно до п. 3.1.5. Договору, у випадку отримання вкладу готівковими грошовими коштами. Позивач зобов'язується письмово повідомити про це Відповідача за 3 банківських дні до бажаної дати отримання грошових коштів. 25 вересня 2014 року Позивач письмово повідомив Відповідача про дострокове розірвання Договору з 30 вересня 2014 року та просив повернути з каси Відповідача готівкою суму вкладу зі всіма нарахованими процентами. Відповідно до п. 2.2.1. Договору, у випадку необхідності дострокового розірвання цього Договору і повернення суми вкладу по ініціативі Позивача, процентна ставка по вкладу розраховується із розрахунку 2% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Розрахунок процентів: 20000 з 08.04.2013 року по 24.10.2014 *2%=619,18 доларів США. Отже, загальний розмір процентів з моменту укладання Договору по момент його розірвання складає 619,18 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (бортик) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Отже, 01 жовтня 2014 року у Відповідача виникло зобов'язання по виплаті Позивачу депозитного вкладу в розмірі 20 000,00 доларів США із процентами у розмірі 592,88 доларів США, а всього 20 592,88 доларів США. Після спливу цього строку. Позивач звернувся до Відповідача за отриманням належних йому грошових коштів, проте йому було відмовлено у поверненні суми вкладу та процентів. Згідно з умовами постанови ВСУ «Про стягнення з банку інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту)» від 25.12.2013 р. у справі № 6-140цс13 випливає наступне: у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦКУ, тобто стягнути інфляційні втрати та 3% річних. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних: 20 592.88 гривень у період з 01.10.2014 року по 24.10.2014 року (24 дні) складає 40,62 долари США. Щодо вимог позивача про стягнення 3% відсотків пені за кожен день прострочення відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 14 826,87 дол. США та стягнення упущеної вигоди відповідно до ст.. 22 ЦК України, то в їх задоволенні суд відмовляє, так як положення зазначених статей не розповсюджується на відносини, що виникли між позивачем та відповідачем. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного. Відповідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів спричинення моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України, а тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Відповідно до статті 84 ЦПК України та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Для представництва своїх інтересів у Приморському районному суді м. Одеси та підготовки всіх необхідних документів, між Позивачем та ФО-П [PERSON] було укладено договір №190914/01 про надання правової допомоги від 19 вересня 2014 р. (надалі Договір про правову допомогу). Відповідно до п. 1.1. Договору, у порядку та на умовах, встановлених цим Договором, Виконавець приймає на себе зобов'язання в межах терміну дії Договору надавати Замовнику правову допомогу по поверненню з ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» всіх належних Позивачу грошових коштів зі всіма відсотками за користування таким грошима та нарахованими відповідно до вимог чинного законодавства штрафними санкціями, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надану правову допомогу. Відповідно до п. 2.1. Договору про правову допомогу, вартість правової допомоги, становить 450,00 грн. за годину роботи юриста. Вказаний розмір оплати відповідає Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки відповідно до положень цього Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, тобто 487,20 грн. Відповідно до Акту наданих послуг №1 від 01 жовтня 2014 р., Позивачу надана правова допомога на суму 13 500,00 грн. Відповідно до квитанції №30 до прибуткового касового ордеру від 01 жовтня 2014 року, Позивачем за надання правової допомоги сплачено 13 500,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Таким чином вартість правової допомоги за Договором №190914/01 від 19 вересня 2014 р. повністю відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, у відповідності до вимог законодавства є всі підстави для стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 13 500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial