Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) 3206 грн. залишку неповернутих коштів та 8100 грн. суму завдатку, а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначав, що 22.06 та 24.06.2016 року він, маючи намір придбати у Банку автомобіль ВАЗ 2104, про продаж якого на сайті відповідача було розміщено оголошення, оплатив на рахунок відповідача кошти в сумах відповідно 1000 грн. за оцінку завдатку та 8100 грн. аванс за придбання автомобіля. Банк зобовязувався підготувати всі необхідні документи для оформлення договору купівлі-продажу, однак таких дій не вчинив, та у жовтні 2016 року на його звернення з приводу придбання автомобіля, запропонував повернути кошти. 30.01.2017 року та 01.03.2017 року відповідач перерахував на його платіжну картку гроші в сумах відповідно 4739 грн. 01 коп. та 1154 грн. 20 коп. Решту суми 3206 грн. 79 коп. повернуто не було, а тому Банк порушивши зобовязання має сплатити для нього вказаний залишок коштів, а також додатково сплатити суму завдатку 8100 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснила, що Банк дійсно отримав від позивача вищевказані кошти в загальній сумі 9100 грн. в рахунок майбутнього продажу автомобіля, які частково використав на оплату платежів, повязаних з оформленням автомобіля, а саме: 75 грн. оплата за оцінку; 1200 грн. за надання консультативних послуг; 200 грн. компенсація за встановлення датчика та 960 грн. вартість датчика; 54 грн. 36 коп. за компютерні інформаційні послуги; 196 грн. 98 коп. послуги експерта; 494 грн. 65 коп. за реєстрацію, перереєстрацію автомобіля. Решту коштів було повернуто [PERSON] шляхом перерахування на його платіжну картку, а отже Банк не має боргу перед позивачем. Також вказала, що оскільки між Банком та [PERSON] не було укладено договору купівлі-продажу, тому спірна сума коштів, що була сплачена позивачем не може вважатись завдатком, а отже не може бути стягнута з відповідача як завдаток на підставі ст.ст.570, 571 ЦК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 22.06 та 24.06.2016 року [PERSON], з метою купівлі у Банка автомобіля ВАЗ 2104 сплатив для відповідача кошти, зокрема, 1000 грн. як за оцінку завдатку та 8100 грн. як аванс за придбання автомобіля, що стверджується даними чеку (а.с.7) та платіжного доручення (а.с.6). 11.07.2016 року Банком були проведені такі платежі: 75 грн. оплата за оцінку; 1200 грн. за надання консультативних послуг; 200 грн. компенсація за встановлення датчика та 960 грн. вартість датчика; 54 грн. 36 коп. за компютерні інформаційні послуги; 196 грн. 98 коп. послуги експерта; 494 грн. 65 коп. за реєстрацію, перереєстрацію автомобіля, а всього 3180 грн. 99 коп., про що свідчать дані відповідних квитанцій (а.с.35-41). 12.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повернення сплачених коштів за автомобіль, що стверджується даними листа Банку (а.с.5). 30.01.2017 року та 01.03.2017 року відповідач перерахував на платіжну картку [PERSON] гроші в сумах відповідно 4739 грн. 01 коп. та 1154 грн. 20 коп., що підтверджується даними виписок із картки (а.с.4). Отже, Банк не повернув позивачу кошти в сумі 3206 грн. 79 коп. Вирішуючи питання щодо законності позовних вимог, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст.639 ЦК України). Згідно ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України). Як вбачається із наведених вище доказів, суд не вбачає ознак укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки такий правочин не був зафіксований у письмовій формі, а також відсутні будь-які дані щодо домовленості сторін про остаточну ціну транспортного засобу, порядок проведення розрахунків та передачі автомобіля, а отже договір не є укладеним, а тому Банк безпідставно отримав від [PERSON] вищезазначені суми коштів. За змістом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, відповідач зобовязаний сплатити для позивача залишок неповернутих коштів в сумі 3206 грн. 79 коп. (9100 грн. сплачених для Банку позивачем - 5893 грн. 21 коп. повернутих відповідачем). Суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення з Банку на його користь за порушення останнім виконання зобовязання 8100 грн. завдатку. Відповідно до ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Приймаючи до уваги, що між сторонами не були укладені відповідні письмові договори щодо завдатку та купівлі-продажу автомобіля, а тому сплачена позивачем сума коштів 8100 грн. не може вважатись завдатком. Також, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що Банк не повинен повертати для [PERSON] гроші в сумі 3206 грн. 79 коп., оскільки вони були використані на вищезгадані цілі в рахунок майбутнього продажу транспортного засобу, від купівлі якого позивач відмовився. Будь-яких письмових доказів, які би свідчили про можливість неповернення вказаних коштів для [PERSON] із наведених представником відповідача підстав Банком не надано. Позивачем по справі понесені судові витрати в сумі 640 грн. за оплату судового збору та 4000 грн. на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] просив стягнути з Банку кошти на загальну суму 11306 грн. 79 коп. Судом задоволено позов частково на суму 3206 грн. 79 коп., що в процентному відношенні становить 28,36 %. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 181 грн. 50 коп. судового збору та 1134 грн. 40 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial