Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що є власником 17/100 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Іншими співвласниками цього домоволодіння в різних частках є відповідачі в справі. Відсутність реального поділу будинку не дає можливості позивачу розпорядитися своєю часткою на власний розсуд. Посилаючись на ці обставини та на те, що за висновком БТІ такий поділ є технічно можливим, просив провести реальний поділ будинку за варіантом запропонованим у цьому висновку. Змінивши свої вимоги заявою від 20.05.2016, представник позивача просив провести реальний поділ домоволодіння у відповідності до першого варіанту, запропонованого висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22.03.2016 № 5/15 Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. При цьому переобладнання у будинку просив покласти на позивача. В судовому засіданні представник позивача змінені вимоги щодо реального поділу будинку за першим варіантом підтримав та просив стягнути з відповідачів всі понесені судові витрати. Відповідач [PERSON], яка дії у своїх інтересах та як представник відповідачів [PERSON] і [PERSON], змінений позов визнала у повному обсязі. На поділ будинку за першим варіантом висновку будівельно-технічної експертизи згодна. Також просила не призначати грошову компенсацію за зменшення ідеальної частки, від якої вони відмовляються. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечували. Вважали, що позивач має право лише на виділ своєї частки із спільного майна, а не на його поділ між усіма співвласниками, і у своїй заяві про зміну позовних вимог фактично про це не заявляв. В разі прийняття судом рішення про поділ будинку, просили здійснити його за третім варіантом висновку експертизи. Третя особа заперечень проти позову не мала. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, інші наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних міркувань. Вбачається з матеріалів справи та не оспорюється особами, які брали участь у справі те, що сторони є співвласниками садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.03.1999, виданого виконавчим комітетом Путивльської міської ради народних депутатів, позивачу належить 17/100 частин цього будинку, в якому він фактично не проживає, позаяк є громадянином та мешканцем Російської Федерації. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є власниками в рівних частках 35/50 частини цього будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.1999 року, фактично користуються тамбуром літ. І, коридором літ. ІІ, коморою літ. ІІІ, ванною літ. 1-2, кухнею літ. 1-3, коридором літ. 1-4, житловою кімнатою літ. 1-5, житловою кімнатою літ. 1-6 та житловою кімнатою літ. 1-7 на плані БТІ і експлікації приміщень (а.с. 16, 19). Відповідач [PERSON], якому належить 13/100 частин згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.03.1999 року, виданого виконавчим комітетом Путивльської міської ради народних депутатів, використовує решту приміщень будинку. Оскільки між співвласниками домовленість про порядок володіння та користування будинком відсутня, користування будинком відповідачами у наведений спосіб порушує правомочності позивача як співвласника будинку, які полягають у праві володіння, користування і розпорядження своїм майном, і не залежать від місця проживання власника у розумінні ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. 410 ЦПК України іноземці мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. В силу п. 1 ст. 38 частини ІV Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, яка ратифікована 10.11.1994 та набула чинності для України 14.04.1995, право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цих прав. Відповідно до ст. 367 цього ж Кодексу майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Отже, безпідставними є твердження відповідача [PERSON] та його представника про те, що позивач не вправі вимагати поділу будинку між співласниками. У постанові від 03.04.2013 у справі 6-12цс13 Верховний Суд України вказав, що виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Аналогічні висновки містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок». Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.03.2016 № 5/15 Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (а.с. 89-115), на дату обстеження - 17.03.2016 [PERSON], [PERSON] і [PERSON] використовують частину будинку, яка складається з житлової кімнати літ. 1-5, житлової кімнати літ. 1-6, житлової кімнати літ. 1-7,кухні літ. 1-3,ванної літ. 1-2, коридору літ. 1-4, тамбуру літ. І, коридору літ. ІІ, комори літ. ІІІ, а також погріб літ. Пг1, сараї літ. «б» і «В», гараж літ. «Г», вбиральню літ. У та огорожу літ. «№ 2,4». [PERSON] використовує решту приміщень будинку та господарських будівель і споруд, а [PERSON] не користується будь-якими приміщеннями будинку. З урахуванням діючих норм (в тому числі архітектурних, санітарних, протипожежних), об'ємно-планувальних характеристик, конструктивних особливостей будинку, у тому числі їх фізичного зносу, виділ в натурі частки позивача відповідно до ідеальної частки (17/100) є неможливим. Поділ домоволодіння можливий з відступом від ідеальних часток співвласників за трьома запропонованими варіантами. Дослідивши всі запропоновані у висновку експертизи варіанти поділу будинку на засадах змагальності сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що оскільки усі варіанти передбачають однаковий обсяг робіт із переобладнання будинку, а також зменшення ідеальної частки відповідачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які на це згодні без сплати грошової компенсації, є підстави для висновку про те, що у даному випадку будинок і господарські будівлі найбільш доцільно поділити по першому варіанту, запропонованому у висновку судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 109), який погоджений з відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Путивльської РДА та Путивльським цехом Конотопського цеху газового господарства (а.с. 140, 142). Інші варіанти поділу слід відхилити, оскільки другий варіант не відповідає фактичному користуванню будинком, а третій варіант поділу, на якому наголошує відповідач [PERSON], хоча і наближений до фактично користування, але передбачені ним переобладнання призведуть до того, що одно з приміщень (літ. 3-4), яке буде виділено позивачу, не матиме природньої освітленості (а.с. 110). В зв'язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках документально підтверджені судові витрати : 781 грн. 38 коп. судового збору,4992 грн. витрат на проведення судової експертизи, а також 750 грн. витрат на правову допомогу, що не перевищує граничних меж, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і відповідає часу затраченого адвокатом позивача на виконання цих послуг, їх характеру та ступеню складності. Виходячи з наведеного.

Outcome: approved