Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, згідно якого вказав, що 25.08.2011 року між ним та ТОВ «Аверс-сіті» (далі-Відповідач) було укладено договір №1/50/Z про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого вони, маючи одна до одної зустрічні грошові вимоги, строк виконання яких настав 25 серпня 2011 року, дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з договорів, укладених між ними, а саме: за Договором купівлі-продажу майнових прав №1/50_ИП від 22.08.2011 року він має виконати грошове зобов'язання перед Відповідачем в сумі 187 001,5 грн. 16 вересня 2011 року будинок, складовою частиною якого є спірна квартира, введено в експлуатацію. Він неодноразово усно та у письмовому вигляді звертався до відповідача із вимогою щодо виконання умов договору, однак відповіді не отримав. В зв'язку з вище викладеним, просив визнати за ним, право власності на об'єкт нерухомості, а саме: квартиру [ADDRESS], судові витрати покласти на Відповідача. Позивач у судове засідання з'явився, позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу за його відсутності та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення Позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 25.08.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Аверс-сіті» було укладено договір №1/50/Z про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якого вони, маючи одна до одної зустрічні грошові вимоги, строк виконання яких настав 25 серпня 2011 року, дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з договорів, укладених між ними, а саме: за Договором купівлі-продажу майнових прав №1/50_ИП від 22.08.2011 року [PERSON] має виконати грошове зобов'язання перед Відповідачем в сумі 187 001,5 грн. (а.с.6-10). 16 вересня 2011 року будинок, складовою частиною якого є спірна квартира, введено в експлуатацію, що підтверджується сертифікатом серії КС № 16411043016 (а.с.13). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Однак, в порушення даної норми позивачем не надано суду доказів того, що у нього виникло право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 74,06 кв. м. і це право зареєстровано у порядку, встановленому ст. 331 ЦК України. Не надано позивачем також доказів втрати ним документа, який засвідчує його право власності на спірну квартиру. Отже, суд дійшов висновку, що позивач не є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 74,06 кв. м., а тому суд не вправі визнавати за ним право власності, оскільки з такою вимогою в порядку ст. 392 ЦК України може звертися лише власник такого майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст.ст. 331, 392, 526 ЦК України,

Outcome: dismissed