Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить будинок під номером [ADDRESS] Київської області. У будинку він проживає з іншою родиною. Від попереднього шлюбу має дочку [PERSON], [INFO]. Після народження дитина користувалася будинком для проживання, зареєстрована в ньому. З 2015 року відповідач в будинку не проживає, мешкає з своєю мамою в будинку під номером [ADDRESS] з ним стосунки не підтримує. Просив визнати дочку такою, що втратила право користування будинком під номером [ADDRESS] Київської області з тих підстав, що вона більше року в будинку не проживає. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 31 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Законний представник неповнолітньої відповідача відзиву на позов не подала. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали. В обґрунтування заявлених вимог послалися на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Законний представник неповнолітньої відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, представник відповідача не з'явилася до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надала, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача та її законного представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку під номером [ADDRESS] Київської області. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області 25 вересня 2006 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11939294, виданим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25 вересня 2006 року. З 18 жовтня 2003 року по 30 липня 2010 року позивач перебував у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження, виданим Грушівською сільською радою Миронівського району Київській області 18 жовтня 2003 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 27 серпня 2010 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Грушівською сільською радою Миронівського району Київській області 14 травня 2004 року. Згідно частиною 3 статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі Закону за рішенням суду. Частиною четвертою статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем Судом встановлено, що позивач є власником будинку, в якому зареєстровано проживання його неповнолітньої дочки [PERSON]. Відповідач [PERSON], яка є дочкою позивача, проживала у будинку по [ADDRESS] Київської області з народження і до 2011 року. Після розірвання шлюбу між батьками дитина проживає з матір'ю в іншому житлі, за адресою : [ADDRESS] Такі обставини зазначені позивачем, підтверджені показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], даними довідок № 723 від 09 липня 2018 року та № 778 від 02 липня 2018 року, виданими Грушівською сільською радою Миронівського району Київської області. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку про те, що неповнолітня [PERSON] не проживає у спірному житлі з поважних причин, якими є розірвання шлюбу між її батьками і визначення її місця проживання разом з матір'ю. Враховуючи її неповнолітній вік, [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у будинку під номером [ADDRESS] Київської області обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування належним її батькам житлом. Вимоги позивача про визнання неповнолітньої дочки такою, що втратила право користування будинком, придбаним у період шлюбу з її матір'ю, є безпідставними. Посилання позивача на ті обставини, що дитина проживає з новою сім'єю, має житло, в якому можлива її реєстрація, з ним відносин не підтримує, не є правовими підставами для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Заявлені вимоги є недоведеними. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 9, 156 ЖK України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed