Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у праві використання позивачем у повному обсязі за цільовим призначенням належної йому квартири шляхом припинення одурманення його газоподібними психоактивними речовинами з належних їм квартир та приміщень, що перебувають у спільній власності співвласників. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі піддають його насильницькому одурманенню психотропними та токсичними речовинами у власній квартирі. Зазначає, що відповідачі створюють йому нестерпні умови проживання, постійно тримають у стані одурманення, сп`яніння, накачують до жахливих психозів, що негативно позначається на стані його здоров`я. Психотропні речовини впускаються йому через вентиляційні отвори, тому він не може спокійно проживати у своїй квартирі. З приводу знущань над ними він неодноразово звертався до поліції та місцевої влади, проте ці звернення позитивних результатів йому не принесли. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідачі по справі є співвласниками зазначеного будинку та сусідами позивача. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, в яких міститься інформація щодо обставин, які входять до предмета доказування, в матеріалах справи відсутні докази протиправних діянь відповідачів, не доведено причинно - наслідкового зв`язку між незадовільним станом здоров`я позивача та протиправними діями відповідачів, що в даному випадку є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed