Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та в остаточному варіанті просить встановити йому час для спілкування з дочкою [PERSON], [INFO] за адресою його постійного місця проживання у [ADDRESS] або на свіжому повітрі в межах України в першу та третю суботу місяця з 11-00 до 17-00 години та у другу та четверту неділю місяця з 11-00 до 17-00 години до повноліття дитини, а також з 01 липня по 20 липня підряд кожного року з 02 січня по 07 січня підряд кожного року для оздоровлення дитини до її повноліття і зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з донькою та відпускати доньку з батьком у визначений цим судовим рішенням час. При цьому посилається на те, що сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON], яка після розірвання шлюбу з відповідачем проживає з нею. Рішенням міськвиконкому позивачу встановлено час для спілкування з дитиною, однак відповідач чинить перешкоди йому у спілкуванні з дочкою, хоча в нього є бажання та можливість більшого спілкування, забезпечення доньку відпочинком на природі і в інший час, ніж визначено рішенням міськвиконкому. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, вважали за достатнє побачення позивача з дочкою один раз в місяць з урахуванням інтересів дитини. В судовому засіданні представник третьої особи вважала за доцільне визначення порядку спілкування позивача з донькою у спосіб, визначений рішенням міськвиконкому. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач звернулася до неї, як експерта-психолога, для дослідження доньки [PERSON] за прогресивними методиками. Під час таких досліджень було встановлено сімейні пріоритети дитини серед яких батька не було. Дівчинка розповідала їй, що вона ходила з батьком в «Глобал», він запрошував її в свою нову сім'ю, але це її не цікавить. Дівчинці вистачає для спілкування з батьком півгодини один раз на місяць в один вихідний день. [PERSON] розповідала із зацікавленням про поїздки з матір'ю на відпочинок. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що ОСББ де він працює обслуговує будинок, де проживають відповідач з дочкою. 02.11.2014 року об 11 годині він був у квартирі відповідача з питання вирішення комунально-побутових проблем. В цей час у квартирі задзвонив домофон і відповідач розмовляла із чоловіком, який хотів побачитися із дитиною, при цьому [PERSON] сказала, що дочка не хоче з ним йти гуляти і дочка підійшла сама до домофону і сказала, що не хоче виходити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача з 2002 року, як знайомого її чоловіка. Вона була присутня коли Саша їхав побачитися з дочкою [PERSON] 18.10.2014 року, 26.10.2014 року та 09.11.2014 року. Перший раз йому не відкрили двері квартири, на виклики по мобільному телефону перша дружина та дитина не відповідали. Другий та третій рази дочка через омофон сказала, що мама їй сказала, що вона не піде та що вона зайнята і не може піти. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.05.2006 року, та є батьками [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.09.2014 року №371 [PERSON] визначено побачення із дочкою [PERSON]: перша, третя субота місяця з 1.00 до 17.00 години, друга, четверта неділя місяця з 11.00 до 17.00. В обґрунтування позовних вимог в своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він намагався побачитися з донькою 27.09.2014 року та 05.10.2014 року, однак йому це не вдалося. Також позивачем надано акти складені ним та іншими особами про неможливість ним побачитися з дитиною, які складені 18.10.2014 року, 02.11.2014 року. Однак вищезазначеним рішенням міськвиконкому у зазначені дні побачення позивача з донькою не передбачені. 28.09.2014 року побачення позивача з дочкою відбулося, а 09.11.2014 року вона відмовилася побачитись з батьком і зустріч не відбулася, про що свідчить відповідний акт та покази свідка [PERSON] 19.10.2014 року [PERSON] разом з матір'ю були на екскурсії у м. Радомишлі. Відповідач працює в ліцеї №25 ім. М.О. Щорса м. Житомира на посаді вчителя фізичної культури та в період з 16.06.2014 року по 11.08.2014 року, а також з 12.08.2014 року по 21.08.2014 року перебувала у відпустці. Отже, в матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази, які б свідчили про навмисне порушення відповідачем порядку побачення позивача з дитиною, визначеного вищезазначеним рішенням міськвиконкому та чинення відповідачем перешкод позивачу у побаченні та спілкуванні з донькою. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.ст.3,18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частини 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч.1, 2 ст.159 СК України). Опитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що не пам'ятає, коли в останнє бачилася з батьком. Не завжди виходить гуляти з батьком через навчання. Один раз ходила з батьком кататись на роликах в «Глобал». Бажає бачитись з батьком раз в місяць одну годину. В судовому засіданні встановлено, що рішення міськвиконкому від 17.09.2014 року №371 було прийнято без урахування думки дитини. За інформацією практичного психолога та директора ліцею №25 м. Житомира під час бесіди з дитиною, виявлено, що вона знервується коли відвідує з батьком його нову сім'ю, дівчинці не подобається бачитись з сестрою, бо вона не вважає її своєю сестрою. Таня не любить бувати і в бабусі, бо вона її не знає, а з батьком зустрічатись на нейтральній території донька не проти. [PERSON] навчається в ліцеї №25 м. Житомира, в художній школі Житомирської міської ради та відвідує гурток східного танцю 25 гарнізонного будинку офіцерів. Позивач неодноразово надавав відповідачу нотаріально посвідчену згоду на супровід дитини під час поїздок за кордон на відпочинок без супроводу батька, а саме згідно довіреності від 26.07.2006 року строком на три роки та заяв від 01.07.2009 року та 18.06.2014 року. При цьому в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання позивачем такої згоди від відповідача. Запропоновані батьком способи участі у вихованні дитини є передчасними та такими, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини, потреби в забезпеченні певного режиму, усталеного порядку харчування (з врахуванням вікових особливостей та стану здоров'я дитини), відпочинку, дотримання особистої гігієни, при цьому суд не визначає місця побачення батька та дитини. Таким чином, враховуючи вік дитини (11 років), факт постійного проживання протягом тривалого часу з матір'ю, прихильність дитини до матері, думку дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та встановити години зустрічі дитини з батьком у другу та четверту неділі кожного місяця з 11-00 до 17-00 години та в зимній період з 02 січня по 07 січня підряд кожного року. Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з донькою та відпускати її з батьком у визначений цим судовим рішенням час, то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки захист права на майбутнє є неналежним способом захисту. Виходячи із встановленої періодичності побачень та їх часу, судом враховані інтереси кожного з батьків направлені як на реалізацію їх прав, передбачених ст. ст. 151, 153 СК України, так і виконання обов'язків, визначених ст.150 СК України, а також інтереси самої дитини відповідно до положень ст.159 СК України. Суд вважає, що застосований спосіб участі у вихованні дочки сторін, повністю відповідає можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який забезпечить участь кожного батька в процесі навчання, додаткових заняттях, спілкуванні. Даний спосіб надасть можливість батькам піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток з визначенням достатнього часу для цього. За таких обставин, решта позовних вимог в частині визначення способу участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні задоволенню не підлягає. При цьому, встановлення зазначеного способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною не перешкоджає спілкуванню батька та дитини в інший період часу при досягненні такої згоди сторонами.

Outcome: partial