Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд визнати Договір відновлювальної кредитної лінії № 1761-н від 24.07.2007 року, вчинений між позивачем та відповідачем внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення недійсним. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Надала до суду заперечення проти позову, в яких зазначила що не є підставою для визнання кредитного договору недійсним невірне сприйняття позичальником таблиці сукупної вартості кредиту та графік погашення заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 24.07.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 1761-н, згідно умов якого позивач отримав кредит в розмірі 60\~300,00 дол. США, що складає 304\~515 грн., та взяв на себе зобовязання повернути кредит , сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Порядок та строки видачі та погашення кредиту узгоджені сторонами в таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, яка є Додатком №1 до кредитного договору у відповідності до п. 8.5 Кредитного договору . Позивач просить суд, визнати договір відновлювальної кредитної лінії № 1761-н від 24.07.2007 року недійсним, у звязку із помилкою обох сторін правочину щодо обставин, а саме: валюти погашення заборгованості та сукупної вартості удорожчення кредиту), які мають істотне значення ( збільшення розміру зобовязання позивача в декілька разів). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом Підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є юридичні факти, якими в цивільному праві є обставини, наявність, яких тягне встановлення, зміну, припинення або інші трансформації цивільних прав і обовязків (цивільних правовідносин). Як зазначено в п.п.19,20 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», відповідно до ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину ( ст.229 ЦК ( 435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Норми ст. 230 ЦК України ( 435-15) не застосовуються щодо однорідних правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України одним із юридичних фактів, який є підставою виникнення цивільних прав та обовязків, є договори та інші правочини. Правочином (різновидом яких є договори) є дії особи, безпосередньо спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочин являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон повязує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин. Двосторонній правочин це погоджена дія двох сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних правовідносин. Двосторонні правочини є договорами, для яких характерне узгодження волевиявлення двох сторін. Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб. Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Суд звертає увагу на той факт, що умовами договору, з яким позивач був ознайомлений, а саме пунктом 1.9 Кредитного договору визначено, що валютні ризики від час виконання зобовязання несе позичальник. Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В Додатку №1 до кредитного договору зазначено, що таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки визначена з метою запобігання завданню позичальнику моральної та матеріальної шкоди через надання недостовірної інформації та є довідковою та складеною на дату укладання договору. Фактичні строки та суми платежів можуть відрізнятись від планових в залежності від змін у датах, сумах платежів та їх цільового призначення, реальна процентна ставка та абсолютне подорожчання кредиту можуть змінюватись. Розрахунки наведено в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку. Сукупна вартість кредиту це сума яка включає в себе всі без винятку платежі, які позичальник повинен сплатити за кредитом ( а не лише тіло кредиту та проценти за ним). Інструментом для визначення сукупної вартості кредиту, а також порівняння реальної вартості кредитних продуктів різних кредитних установ є реальна процентна ставка. Тобто, реальна процентна ставка є сукупною вартістю кредиту, вираженою у процентах річних. До розрахунку реальної процентної ставки входять: номінальна процентна ставка за кредитом, одноразова комісія, щомісячна комісія, сума страхових платежів, сума супутніх витрат, сума кредиту та строк кредиту. Реальна процентна ставка враховує абсолютно усі витрати позичальника, повязані з отриманням і обслуговуванням кредиту, які позичальник сплачує кредитодавцю та третім особам. Тобто, реальна процентна ставка відображає усі витрати позичальника, повязані з кредитом, включаючи усі виплати кредитодавцю, а також виплати третім особам ( страховикам, нотаріусу тощо). Судом береться до уваги також те, що позивачем добровільно укладено кредитний договір, засвідчений власним підписом, отже укладаючи цей договір, позичальник усвідомлював, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливим. Позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, доводів щодо недійсності кредитного договору. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги\~ не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed