Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який надалі уточнив та в якому вказує, що 03.09.2007р. між [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди землі, у відповідності до якого [PERSON] передав, а ТОВ «Агрофірма «Долинська» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка належить орендодавцю на підставі державного акту на право власності на землю, на строк до 31.12.2014р.. 04.08.2008р. вказаний договір був зареєстрований у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті по земельним ресурсам України». 05.03.2012р. між сторонами була укладена додаткова угода, згідно якої строк дії договору був пролонгований до 31.12.2010р. Додаткова угода була зареєстрована у відділі Держкомзему Бердянського району Запорізької області 04.07.2012р. 28.02.2014р. [PERSON] уклав з позивачем письмовий договір про відступлення права вимоги №78/18 від 28.02.2014р., згідно якого первісний кредитор [PERSON] передав, а новий кредитор [PERSON] прийняв на себе право вимоги за вказаним договором оренди землі та додатковими угодами та доповненнями. На підставі вказаного договору позивач звертався до відповідача з вимогою про виплату орендної плати за вказаним договором за 2014 рік, але фактично отримав відмову. Пізніше позивач дізнався, що 22.10.2013р. [PERSON] отримав частину орендної плати в грошовій формі (за погодженням сторін), тому в своєму позові просить стягнути з ТОВ «Агрофірма «Долинська» на його користь заборгованість з орендної плати в сумі 7480 грн. В підтвердження своїх вимог позивач надав відомості про ринкові ціни на зернові культури станом на 28.04.2014р., що є основою розрахунку по орендній платі. Представник відповідача [PERSON] надіслала до суду письмові заперечення проти позовних вимог, в яких підтвердила факт укладання з [PERSON] вказаних в позові договору оренди землі та додаткової угоди та вказує, що відповідно до ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора в зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, тобто договір про відступлення права вимоги між [PERSON] та позивачем підлягає державній реєстрації. Крім того, відповідач вважає, що [PERSON] за його заявою 22.10.2013р. була виплачена орендна плата за оренду його земельної ділянки за 2014 рік в грошовій формі за ринковими цінами, що були на час виплати цієї орендної плати, в повному обсязі. Тому просила в задоволенні позову відмовити. До судового засідання позивач [PERSON] надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. До судового засідання представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, просила в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] надіслав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що 03.09.2007р. між [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди землі, у відповідності до якого [PERSON] передав, а ТОВ «Агрофірма «Долинська» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка належить орендодавцю на підставі державного акту на право власності на землю, на строк до 31.12.2014р.. 04.08.2008р. вказаний договір був зареєстрований у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті по земельним ресурсам України». 05.03.2012р. між сторонами була укладена додаткова угода, згідно якої строк дії договору був пролонгований до 31.12.2010р. Додаткова угода була зареєстрована у відділі Держкомзему Бердянського району Запорізької області 04.07.2012р.. Пізніше [PERSON] уклав з позивачем письмовий договір про відступлення права вимоги №78/18 від 28.02.2014р., згідно якого первісний кредитор [PERSON] передав, а новий кредитор [PERSON] прийняв на себе право вимоги за вказаним договором оренди землі та додатковими угодами та доповненнями. Вказані факти не заперечувались всіма учасниками розгляду справи. Таким чином, в даному випадку одна сторона договору оренди ([PERSON]В.) свої зобовязання за цим договором виконав (передав в оренду належну йому земельну ділянку), а інша сторона договору (ТОВ «Агрофірма «Долинська») зобовязана виплачувати орендодавцю відповідну орендну плату, тобто в цій частині вказаного договору [PERSON] є кредитором, а ТОВ «Агрофірма «Долинська» - боржником. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право постійного користування та право оренди земельної ділянки підлягає обовязковій державній реєстрації. Таким чином, договір про відступлення права вимоги за цим договором також підлягає державній реєстрації. В даному випадку договір про відступлення право вимоги №78/18 від 28.02.2014р. між [PERSON] та [PERSON] укладений у простій письмовій формі та державної реєстрації не пройшов, що сторонами по справі не заперечується. Таким чином, вимоги ст.513 ЦК України не виконані, тому у відповідності до ст.210 ЦК України цей правочин не є вчиненим. При цьому посилання позивача [PERSON] на лист заступника начальника управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області (л.с.62) не звільняє позивача [PERSON] та третю особу [PERSON] від обовязку виконати вимоги діючого законодавства. Крім того, в своєму позові позивач просить стягнути з відповідача недодану частину орендної плати, посилаючись при цьому на ринкові ціни на зернові культури урожаю 2014 року станом на 28.04.2015р. Однак, пунктом 4 додаткової угоди між [PERSON] та ТОВ «АФ «Долинська» від 05.03.2012р. внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 03.09.2007р., після яких пунктом 9 вказаного договору оренди передбачено, що орендна плата у грошовому вигляді обчислюється по середньоринковим цінам, що склались на момент видачі орендної плати. В даному випадку первісним кредитором [PERSON] орендна плата за 2014 рік отримана за його заявою 22.10.2013р. за цінами, що існували на час видачі цієї орендної плати. Тобто, розрахунки позивача на підтвердження його позову по цінам 2015 року є помилковими. Доказів наявності заборгованості по орендній платі за цінами на момент видачі цієї орендної плати, тобто станом на 22.10.2013р. до суду не надано. За таких обставин суд приймає як доказ довідку ТОВ «АФ «Долинська» (з доданими до неї документами) про відсутність заборгованості відповідача перед [PERSON] по орендній платі за 2014 рік. Таким чином, зазначене є ще однією підставою для відмови з задоволенні позову. Відповідачем до суду була направлена заява від 16.07.2015р. про відшкодування судових витрат, в якій відповідач просить стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., на підтвердження яких надана квитанція до прибуткового касового ордеру на вказану суму (л.с.56-57). Вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки відсутній розрахунок вказаної суми, що позбавляє суд можливості визначити відповідність її Постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. №500 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed