Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому вказує, що відповідно до договору дарування від 04.11.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1008 її батькові - [PERSON] на праві власності належить 13/25 частини жилого будинку №47 по вул.. Зачиняєва у м. Запоріжжі. 26.01.2012 року помер батько позивачки - [PERSON], і після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку у праві власності на вказану квартиру. Позивачка у встановлений законом строк та порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на 13/25 частини жилого будинку №47 по вул.. Зачиняєва у м. Запоріжжі. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечує. Представник територіальної громади в особі Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. 3-тя особа [PERSON] позов визнав, просив його задовольнити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до приписів ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до змісту ч.ч.3,4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини, таких доказів вона не надала суду. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] був батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.09.1984 року запис № 2654 серія ІІІ-ЖС №304494. 13/25 частини жилого будинку №47 по вул.. Зачиняєва у м. Запоріжжі відповідно до договору дарування від 04.11.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1008 належать [PERSON] на праві власності. Оригінал правовстановлюючого документу про на житло втрачено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Так, 13/25 частин жилого будинку №47 по вул.. Зачиняєва у м. Запоріжжі, згідно договору дарування від 04.11.1995 року, були подарені [PERSON], тобто він їх придбав на законних підставах. Таким чином, суд приходить до висновку, що 13/25 частини жилого будинку №47 по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі належать [PERSON] на праві власності. 26.01.2012 року помер [PERSON], і після його смерті відкрилася спадщина на 13/25 частини жилого будинку №47 по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі. Згідно ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не залишив, а отже, спадкування здійснюється за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцями першої черги є дружина померлого [PERSON] та донька [PERSON], інших спадкоємців не має. Відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. 14.07.2012 року [PERSON] подала до Другої Запорізької нотаріальної контори заяву про відмову від права на прийняття спадщини відмерлого [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч.2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємцев за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Таким чином, [PERSON] відмовилася від частки у спадщині, яку вона мала право прийняти, тому частка у спадщині перейшла до інших спадкоємців за законом тієї ж черги, а саме до [PERSON] Позивач постійно проживала до дня смерті [PERSON] за адресою будинок №47 по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі, де і дотепер проживає, а отже вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того, судом установлено, що позивач звернувся до ДЗД нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, так як не надано оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Суд вважає, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме на 13/25 частини жилого будинку №47 по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі після смерті [PERSON] не позбавляє останню права власності на належне майно. Оскільки втрачено оригінал документу про право власності на 13/25 частини жилого будинку №47 по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право на належну йому 13/25 частини жилого будинку №47 по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі у встановленому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на викладене суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, і за [PERSON] необхідно визнати право власності на 13/25 частини жилого будинку №47 по вул. Зачиняєва.

Outcome: approved