Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюбу між ним та відповідачкою, який було зареєстровано 05.09.2006 року Маломидською сільською рада Костопільського району Рівненської області, актовий запис № 7, та після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року залишити проживати з ним. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав із підстав зазначених у позові, просив суд позов задоволити в повному обсязі, окрім того наголосив, що не бачить подальшого спільного життя з відповідачкою та вважає, що їх неповнолітні діти мають жити з ним, оскільки він може їх забезпечувати та виховувати, а відповідач такої можливості не має. Окрім того вказав, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Маломидської сільської ради [PERSON] вказала, що не заперечує стосовно позовних вимог позивача, та повністю підтримала висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року разом з батьком [PERSON]. Крім того вказала, що не заперечує стосвоно винення по даній справі заочного рішення. Враховуючи думку позивача та представника третьої особи, які не заперечують проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Суд, заслухавши позицію позивача та представника третьої особи, всебічно, об'єктивно та неупереджено дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.09.2006 року у Маломидській сільській раді Костопільського району Рівненської області, про що зроблено відповідний актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії[NUMBER] (а.с.6). Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвами про їх народження наявними в матеріалах справи (а.с.6б-7б). Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сторони не проживають як сім'я вже досить тривалий час. Вони мають різні характери, різні погляди на життя та сімейні цінності, відповідач зраджує позивачу та ухиляється від виконання сімейних та материнських обов'язків, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачем однією сім'єю, примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову в частині розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року, зареєстровані та фактично проживають за місцем проживання позивача, за адресою с. Малий Мидськ Костопільського району. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маломидської сільської ради Костопільського району Рівненської області за №658/02-13 від 09.12.2014 року неповнолітні діти сторін [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на даний час проживають з батьком [PERSON], в будинку батьків позивача [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає зі сім'єю, її місце проживання не відоме, із сім'єю не спілкується, родинних відносин не підтримує. За дітьми на даний час догляд здебільшого здійснює бабуся [PERSON] За місцем проживання позивача є необхідні умови для проживання та виховання дітей, він бажає турбуватися про здоров'я, життя та фізичний розвиток своїх дітей, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із батьком [PERSON] (а.с.17) За змістом ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи спір, суд, оцінивши надані докази та обставини справи, з урахуванням віку дітей, дотримання принципу Декларації прав дитини, приходить до висновку про те, що місце проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] року народження, [PERSON], [INFO] року народження слід визначити з батьком [PERSON]. Таким чином, позовні вимоги позивача з приводу встановлення місця проживання дітей з ним підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved