Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що ним, на виконання договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АЕ/4237700 від 04.06.2015 року, що укладено між ним і [PERSON], в рахунок шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, сплачено страхове відшкодування в розмірі 49 500 гривень 00 копійок. Рішенням суду від 12.11.2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що оскільки винуватець ДТП у встановлені законом строки не повідомив його про настання страхового випадку, на підставі статей 33 і 38 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у нього виникло права подати регресний позов, а тому, просить стягнути з відповідача на свою користь суму завданої останнім шкоди. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що йому не було відомо про необхідність повідомлення страховика про ДТП, він не є страхувальником, він не мав можливості повідомити страховика оскільки внаслідок ДТП перебував на лікуванні та експертиза розміру завданої шкоди проведена без нього. Вислухавши пояснення представника позивача і відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно із Полісом № АЕ/4237700 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.06.2015 року, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» застрахувало цивільно-правову відповідальність забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», номерний знак [NUMBER] (а.с. 38). Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2015 року встановлено, що 31 серпня 2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2107», номерний знак [NUMBER] на 55-му кілометрі автодороги Київ Одеса\~в напрямку міста Одеса, в порушення пунктів 1.3, 1.5, 10.1 Правил дорожнього руху України, будучи неуважним, невірно оцінивши дорожню обстановку та не переконавшись, що при зміні напрямку руху він не створить перешкод іншому учаснику дорожнього руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «MAZDA 626», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого пасажир автомобіля марки «MAZDA 626», номерний знак [NUMBER] [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно із висновком судово-медичної експертизи № 439 від 28.09.2015 року є тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості загоєння більше 21 дня. Вказаним вироком суду встановлено і повністю доведено вину [PERSON] в порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та притягнуто його до кримінальної відповідальності (а. с. 67 68). Нормою частини 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З копії страхового акту № [NUMBER] від 16.02.2016 року вбачається, що вищевказана подія кваліфікована страховиком як страховий випадок у звязку з чим прийнято розпорядження про виплату на користь другого учасника ДТП [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 49\~500 гривень 00 копійок (а.с. 79 80). Копією платіжного доручення № 006750 (#10319258) від 17 лютого 2016 року та копію відомості № ВПТ-000842 від 16.02.2016 року підтверджується факт виплати позивачем на користь [PERSON] страхового відшкодування в зазначеній сумі (а.с. 84, 85). Відповідно до частини другої статті 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно із підпунктом «ґ» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу; якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально. Отже, оскільки [PERSON] будучи водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово не надав страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про вказану вище дорожньо-транспортну пригоду, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, слід зробити висновок, що на підставі підпункту «ґ» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право подати регресний позов до відповідача. При цьому, під час розгляду справи, згідно із вимогами частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України, відповідачем в судовому засіданні не доведено того факту, що він як водій забезпеченого транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати обовязок, передбачений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідач не підтвердив це документально. Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Отже, слід зробити висновок, що на підставі частини першої статті 1191 ЦК України та статей 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У звязку з цим, суд одночасно враховує правові висновки постанови Верховного Суду України від 30 березня 2016 року по праві № 6-186цс16 та постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року по праві № 6-1253цс16, відповідно до яких якщо водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Одночасно, судом встановлено відсутність у водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обовязку повідомлення страховика про ДТП. Доводи відповідача про те, що йому не було відомо про необхідність повідомлення страховика про ДТП, він не є страхувальником та експертиза розміру завданої шкоди проведена без нього, не приймаються судом до уваги, оскільки вони не впливають на розмір суми страхового відшкодування та не усувають обовязку відповідача, як особи винної в ДТП відшкодувати страхову виплату в порядку регресу. Крім того, обставини неможливості повідомити страховика про ДТП з поважних причин перебування відповідача на лікуванні не підтверджені ним документально. До того ж, під час розгляду справи в судовому засіданні відповідачем не було заявлено жодних клопотань, спрямованих на реалізацію його прав, передбачених цивільним процесуальним законом, що були йому розяснені головуючим та йому зрозумілі, про що він зазначив в судовому засіданні. Таким чином, до стягнення з відповідача в порядку регресу на користь позивача підлягає сума в розмірі 49 500 гривень 00 копійок, а тому, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved