Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики від 09.12.2015 року в розмірі 3180 Євро та 480 доларів США в національній валюті гривні за курсом НБУ на час виконання рішення та 3% річних від вказаної суми. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що надав відповідачці грошові кошти у зазначеному розмірі терміном до 01.04.2016 року, строк виконання зобовязань, встановлений за домовленістю сторін, сплив, але відповідачка по цей час не повернула суму боргу, тому позивач просить стягнути суму за договором та передбачені ст.625 ЦК України санкції, а також понесені судові витрати, у тому числі й витрати на правову допомогу в розмірі 6607 гривень, сплачену адвокату. Позивач підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи, представник позивача адвокат [PERSON] надав обгрунтування розміру витрат на правову допомогу. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталася, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачка не висловила, була присутня у попередньому судовому засіданні та отримала заяву про збільшення розміру позовних вимог. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності сторін без здійснення технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ч.4 ст.169, ст.ст.158, 197 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачці 09.12.2015 року грошові кошти у розмірі 3180 Євро та 480 доларів США терміном до 01.04.2016 року. На підтвердження факту отримання вказаних коштів сторони уклали письмовий договір позики та відповідачка надала власноруч написану розписку від 09.12.2015 року (а.с.5). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Встановлений сторонами строк повернення коштів сплив, однак відповідачка по цей час не повернула борг. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до положень частини 2 статті 509 ЦК України з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виникають зобовязання, які в силу визначених статтею 526 ЦК України загальних умов виконання зобовязання, мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Станом на час розгляду справи курс НБУ за 1 долар США становить 26,42 гривні, за 1 Євро 29,37 гривні, тому стягненню підлягає 106 078 гривень 20 копійок (480 доларів США х 26,42 грн. + 3180 Євро х 29,37грн.). Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних за період з 01.04.2016 року по час ухвалення судового рішення 18.05.2017 року, що становить 413 дні, виходячи із суми заборгованості зі сплати боргу в 106 078 гривень 20 копійок, становить 3600 гривень 85 копійок. З іншими вимогами позивач не звертавсчя, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачка до суду не надала. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням заявлених вимог та наданих доказів, на підставі вказаних норм Закону, суд вважає вимоги законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1068,53 грн. понесених ним та документально підтверджених судових витрат, а також 6607 гривень витрат за надану правову допомогу, що була ним сплачена за послуги адвоката [PERSON] на його рахунок. Крім того, з відповідачки, з урахуванням суми сплаченого судового збору та розміру задоволеного позову, підлягає стягненню на користь держави 28,26 гривень (1096,79 грн.-1068,53 грн).

Outcome: approved