Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що 22 листопада 2012 року він з відповідачем уклав трудовий контракт, згідно якого він був прийнятий на посаду директора відокремленого структурного підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у м. Львові і приступив до виконання трудових обовязків з 22 жовтня 2012 року. [PERSON] трудового контракту його заробітна плата за місяць становить 3000,00 дол. США, однак [PERSON] «Сіті [PERSON]» виплатило йому за весь час його роботи лише 554,82 грн. за квітень 2013 року, 19499,00 грн. за травень 2013 року та 6103,00 грн. за червень 2013 року. Окрім того, [PERSON] «Сіті [PERSON]» зобовязувалось виплачувати компенсацію за пальне та надати йому службовий автомобіль, проте дану компенсацію також не було виплачено. А також, 01 листопада 2013 року відповідач не звільнив його, не провів розрахунків при звільненні та не вніс запис про звільнення до його трудової книжки. Окрім того, йому не було виплачено компенсацію за невикористані відпустки та варість амортизації його власного автомобіля. Також, дане порушення його прав призвело до моральних страждань. Просить зобовязати [PERSON] «Сіті [PERSON]»: внести записи до трудової книжки про призначення його на посаду директора відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у місті Львові, оформити наказ про його звільнення з посади директора відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у місті Львові, внести запис про звільнення до трудової книжки, видати йому на руки його трудову книжку належним чином оформлену та стягнути з [PERSON] «Сіті [PERSON]» на його користь 423974,90 грн. заборгованої заробітної плати за період з 22 жовтня 2012 року по 01 листопада 2013 року, 20558,57 грн. компенсації за пальне до автомобіля, 61695,20 грн. відшкодування за амортизацію автомобіля, 252210,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 листопада 2012 року по 01 червня 2014 року, 28824,00 грн. компенсації за 24 дні невикористаної відпустки, 216180,00 грн. відшкодування заподіяної моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, давши аналогічні пояснення, просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що згідно трудового контракту позивач виконував свої трудові обовязки з 22 листопада 2012 року, а не з 22 жовтня 2012 року, як зазначає позивач, вважає, що вимоги про зобовязання виплатити компенсацію за пальне, амортизацію автомобіля, компенсацію за моральну шкоду необґрунтовані та безпідставні, а також зазначив, що заробітну плату позивачу слід виплатити лише за квітень, травень та червень 2013 року. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 22 листопада 2012 року був прийнятий директором відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у м. Львові, що стверджується трудовим контрактом від 22 листопада 2012 року. /а.с. 9/. При звільненні позивачу [PERSON] відповідачем [PERSON] «Сіті [PERSON]» невиплачено заробітну плату за весь час виконання трудових обовязків з 22 жовтня 2012 року по 01 листопада 2013 року, окрім 554,82 грн. за квітень 2013 року, 19499,00 грн. за травень 2013 року та 6103,00 грн. за червень 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на те, що позивач [PERSON] виконував свої трудові обовязки з 22 листопада 2012 року, а не з 22 жовтня 2012 року, оскільки згідно подорожнього листа службового легкового автомобіля №01 відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у м. Львові, [PERSON] виконував службові обовязки з 22 жовтня 2012 року. /а.с. 72/ З огляду на наведене, оскільки відповідачем [PERSON] «Сіті [PERSON]» при звільненні позивача [PERSON] непроведено виплату заробітної плати позивачу з 22 жовтня 2012 року по 01 листопада 2013 року у сумі 423974,93 грн., що стверджується розрахунком заборгованості по зарплаті, дану заборгованість слід стягнути з відповідача [PERSON] «Сіті [PERSON]». /а.с. 7/ Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. У відповідності до п. 5.1. трудового контракту від 22 листопада 2012 року заробітня плата [PERSON] становить 3000,00 дол. США за повний робочий місяць (21 робочий день). /а.с. 13/ Отже, оскільки відповідачем [PERSON] «Сіті [PERSON]» при звільненні позивача [PERSON] непроведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, з відповідача, слід також стягнути 252210,00 грн. середнього заробітку за час затримки з 02 листопада 2012 року по 01 червня 2014 року. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, якi перебувають у трудових вiдносинах з пiдприємствами, установами, органiзацiями незалежно вiд форм власностi, виду дiяльностi та галузевої належностi, а також працюють за трудовим договором у фiзичної особи, надаються щорiчнi (основна та додатковi) вiдпустки iз збереженням на їх перiод мiсця роботи (посади) i заробiтної плати. [PERSON] з ч. 1 ст 75 КЗпП України щорiчна основна вiдпустка надається працiвникам тривалiстю не менш як 24 календарних днi за вiдпрацьований робочий рiк, який вiдлiчується з дня укладення трудового договору.\~ У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разi звiльнення працiвника йому виплачується грошова компенсацiя за всi не використанi ним днi щорiчної вiдпустки, а також додаткової вiдпустки працiвникам, якi мають дiтей.\~ [PERSON] Міністерства праці та соціальної політики України від 22 лютого 2008 року якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за попередній рік чи за кілька попередніх років, він має право використати їх (частинами або декілька разом), а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток. Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання. Отже, оскільки відповідач [PERSON] «Сіті [PERSON]» не надавав позивачу [PERSON] відпустки з 22 жовтня 2012 року по 01 листопада 2013 року, з [PERSON] «Сіті [PERSON]» слід стягнути на користь [PERSON] 28824,00 грн. компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до п. 5.2. трудового контракту від 22 листопада 2012 року директору компенсується паливо із розрахунку 100,00 л. в місяць при використанні особистого автомобіля протягом місяця. /а.с. 13/ [PERSON] подорожніх листів службового легкового автомобіля відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у м. Львові №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 11, 13 [PERSON] використовував власний автомобіль марки «Пежо 4007», реєстраційний номер [NUMBER] у службових цілях з 22 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2013 року, внаслідок чого компенсації підлягає 1245,00 л. палива А-95, а тому з відповідача [PERSON] «Сіті [PERSON]» слід стягнути на користь позивача [PERSON] 20558,57 грн. компенсації за пальне. /а.с. 60-72/ Окрім того, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо зобовязання [PERSON] «Сіті [PERSON]» внести записи до трудової книжки про призначення [PERSON] на посаду директора відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у м. Львові, оформити наказ про його звільнення з посади директора відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у м. Львові, внести запис про звільнення до трудової книжки, видати йому на руки його трудову книжку належним чином оформлену, слід відмовити, оскільки зі змісту ст. 3 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він звертався до [PERSON] «Сіті [PERSON]» з проханням внести записи до трудової книжки про призначення його на посаду директора відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у місті Львові, оформити наказ про його звільнення з посади директора відокремленого підрозділу [PERSON] «Сіті [PERSON]» у місті Львові, внести запис про звільнення до трудової книжки, видати йому на руки його трудову книжку належним чином оформлену та йому було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено. А також, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте ні позивачем, ні його представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір амортизації автомобіля, який використовувався у службових цілях становить саме 61695,20 грн. Що стосується завдання позивачу моральної шкоди відповідачем [PERSON] «Сіті [PERSON]», то в ході судового розгляду не встановлено наявність такої шкоди, наявність причинного звязку між нанесенням моральної шкоди та діями відповідача і вину останнього в її заподіянні. Крім того, позивачем не доведено фактів заподіяння йому моральних страждань та порушення нормальних життєвих звязків через заподіяння йому майнової шкоди і за яких обставин чи якими саме діями відповідача вони заподіяні, оскільки в судовому засіданні не встановлено протиправність діянь відповідача [PERSON] «Сіті [PERSON]», якими могла бути завдана позивачу моральна шкода. Відшкодування майнової шкоди, на переконання суду, є відповідною сатисфакцією позивача у даних правовідносинах. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial