Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 18170,00 грн., моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000,00 грн., а також суми судового збору, посилаючись на те, що 29 березня 2017 року, о 21 год. 40 хв., відповідач, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2102», державний реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Центральній, с. Павлівка Арцизького району Одеської області, при виконанні маневру обгону, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний інтервал, відволікся від керування та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до спричинення механічних пошкоджень автомобіля позивача, внаслідок чого позивачу спричинено матеріальну шкоду на суму 18170,00 грн. Також, позивач зазначив, що протиправними діями відповідача було завдано йому моральну шкоду, яка полягає у постійному хвилюванні з приводу необхідності відновлювання автомобіля, порушенні звичайного укладу життя, оскільки позивач змушений був пересуватися громадським транспортом, у звязку з чим витрачав багато часу на поїздки до станції технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення вартості відновлювального ремонту. Відповідач не відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, що зумовило звернення позивача до суду Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертом з судовими повістками, що повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конвертів з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутній та свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та відповідно до ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою частковому задоволенню із наступних підстав. Між сторонами склалися правовідносини, повязані з обовязком власника джерела підвищеної безпеки відшкодувати завдану потерпілому шкоду, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися ЦК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з постанови Арцизького районного суду Одеської області від 15 травня 2017 року, [PERSON], 29 березня 2017 року, о 21 год. 40 хв., по вул. Центральній, с. Павлівка Арцизького району Одеської області, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2102», державний реєстраційний номер [NUMBER], в стані алкогольного спяніння, при виконанні маневру обгону, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний інтервал, відволікся від керування та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. п. 2.3. «б», п. 2.9. «а», 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху України, за що був притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а. с. 5-6). Власником транспортного засоу марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХО № 586691 (а. с. 4). Згідно звіту № 907/0517 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу сума матеріальної шкоди станом на 29 березня 2017 року складає 18170,00 грн. (а. с. 7-23). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 29.05.2017 року представником позивача сплачено 1000,00 грн. за договір (а. с. 24). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. При тлумаченні наведеної норми закону, суд приходить до висновку, що преюдиційність обставин ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його субєктивними і обєктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. На думку суду, субєктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини, а обєктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи постановою суду. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до розяснень, що викладені в абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам розяснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Отже, для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України наявність умислу або вини не є обовязковою умовою. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON], що є відповідачем у наявній справі, 29.03.2017 року, о 21 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2102», державний реєстраційний номер [NUMBER], по вул. Центральній, с. Павлівка Арцизького району Одеської області, в стані алкогольного спяніння, при виконанні маневру обгону, не вибрав безпечну швидкість руху та безпечний інтервал, відволікся від керування та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 21013», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Завдана власнику зазначеного автомобіля матеріальна шкода становить 18170,00 грн., що підтверджено звітом № 907/0517 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу. Суд приходить до висновку, що позивачем доведений той факт, що матеріальна шкода, яка полягає в необхідності проведення відновлювальних робіт по ремонту автомобіля, яка становить 18170,00 грн., має відшкодовуватися саме відповідачем, який керував джерелом підвищеної небезпеки, у звязку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути зазначений розмір завданої матеріальної шкоди, згідно звіту № 907/0517 про незалежну оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати, понесенні позивачем у звязку з проведенням автотоварознавчого дослідження. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Щодо визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, то в цьому випадку суд бере до уваги розяснення, що викладені в п. 3, п. 5, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.02.1995р. № 4, які зазначають, що «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану». При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги те, що внаслідок протиправних дій відповідача, які порушили законні немайнові права позивача, позивачу у справі була заподіяна моральна шкода. Позивач переніс моральні страждання, які полягали у постійному хвилюванні з приводу необхідності відновлювання автомобіля, порушенні звичайного укладу життя позивача, оскільки змушений був пересуватися громадським транспортом. З урахуванням стану здоровя позивача, його переживань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості/часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з [PERSON] на користь [PERSON] з урахуванням вимог розумності і справедливості, оцінює завдану моральну шкоду позивачу [PERSON]в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог\~. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт моральних страждань, понесених позивачем [PERSON]в звязку з неправомірними діями відповідача в розмірі зазначеному останнім, який не був доведений в судовому засіданні, тому в цій частині позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] і на його користь підлягають стягненню 18170,00 грн.в якості відшкодування матеріальної шкоди; 1000,00 грн. в якості відшкодування витрат, понесених у звязку з проведенням автотоварознавчого дослідження; 5000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено повністю та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 1). У звязку з несплатою позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, з позивача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1600,00 грн. На підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України,

Outcome: partial