Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2,81 га у порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] , яке, у свою чергу, було успадковане останнім, після смерті [PERSON] .. Обґрунтовуючи вимоги вказав, що ця земельна частка (пай) належала [PERSON] відповідно до сертифікату серії СМ№0057512, який був виданий вже після її смерті. [PERSON] прийняв фактично спадщину, але її не оформив і також помер [INFO] . Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі, про що повідомив суд заявою. Представник відповідача\~Буринської міської ради в задоволенні позову заперечень не мав, просив розгляд справи провести без його участі, про що повідомив суд заявою. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в с. Чалищівка Буринського району Сумської області, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця (а.с.6). З довідки Буринської міської ради вбачається, що на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за вказаною вище адресою, спадщину після смерті останньої прийняв її син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом, що також підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.7,15). Вказане узгоджується з положеннями ст.529 та п.1) ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, що діяли на час відкриття спадщини і не оспорюється відповідачем. З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що за життя [PERSON] заповіту не посвідчувала, спадкова справа після її смерті не заводилася, свідоцтва про право на спадщину спадкодавцям не видавалися, що також підтверджується і довідкою Буринської міської ради (а.с.15,57,58). До складу спадщини увійшло право [PERSON] на земельну частку (пай) площею 2,81 га в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Степанівське», що було підтверджене сертифікатом серії СМ №0057512, виданим 19.06.1996 року та зареєстрованим в Книзі видачі сертифікатів на земельну частку (пай) 25.06.1996 року за №439, що вбачається з копії сертифікату, довідки відділу у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області (а.с.16,18). [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , юридично її не оформив та помер [INFO] (а.с.9). За життя останній залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті заповіт, який був посвідчений секретарем Степанівської сільської ради Буринського району Сумської області Андрієнко А.І. 15.12.2014 року та зареєстрований в реєстрі за №303, яким належну йому, відповідно до державного акту серії Р3№730822, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів своєму сину [PERSON] позивачу по справі, що вбачається з копії заповіту та витягів із Спадкового реєстру (а.с.10,52-56). Решта спадщини залишилася неохопленою заповітом. [PERSON] прийняв спадщину відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Сумської області Анохіна О.В. (а.с.59-62) Інший спадкоємець, дружина спадкодавця - [PERSON] , від прийняття спадщини за законом, у тому числі від права на обов`язкову частку, відмовилася, що вбачається з копії спадкової справи №1/2016 від 11.01.2016 року (а.с.59-88) У січня 2020 року позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] та була успадкована [PERSON] , однак отримав відмову нотаріуса, оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) був виданий вже після смерті [PERSON] (а.с.17). Між тим, право останньої на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає з огляду на таке. Фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України (1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] таке право набула, оскільки вона була включена до списку осіб громадян-членів сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства «Степанівське» під №439. Сама по собі видача сертифікату після смерті останньої не може бути підставою для виключення із спадщини останньої її права на земельну частку (пай), оскільки сертифікат є лише документом, що підтверджує його належність, однак право на земельну частку (пай) у неї виникло ще за життя. Вказане достовірно підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії СМ №000006, виданим спілці селян «Степанівське» 15.05.1995 року та списком громадян-членів цього колективного сільськогосподарського товариства «Степанівське», що був доданий до вказаного державного акту (а.с.19-21). Подібні висновки також сформульовані у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №178/982/18 та від 25.02.2021 року у справі №581/2672/19, які є обов`язковими для врахування судом в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої\~статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)»\~від 05.06.2003\~року №899\~-\~IV \~основним документом,\~\~що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За загальним\~правилом спадкуванням\~є перехід\~прав та\~обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня\~2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~ визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку\~\~(пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента України\~\~\~від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~\~від 16.04. 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та\~\~видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17\~розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, досліджені по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved