Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 39 000,00 грн. в якості завдатку; 39 000,00 грн. вартості порушення зобов'язання; 39 000 грн. штрафних санкцій; проценти за користування коштами - 179,51 грн. (3% річних); інфляційні збитки - 1287,00 грн., а також вартість наданої юридичної допомоги у розмірі 10 000 грн., посилаючись при цьому на те, що 07.03.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про намір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Окрім цього, позивач вказує, що 18.03.2014р. між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору, відповідно до умов якої було збільшено суму завдатку (забезпечувального платежу). Позивач посилається на те, що ним було передано 5000,00 доларів США, що є еквівалентом 39000, грн. гр. [PERSON] в якості завдатку за купівлю вказаної квартири та погоджено, що укладання договору купівлі-продажу буде здійснено 08 квітня 2014 року. Проте, договір купівлі-продажу досі не було укладено через те, що відповідач відмовляється від виконання умов договору та додаткової угоди, а також повернення сплачених грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що оскільки відповідачем порушено умови укладеної між ними угоди про намір від 18.03.2014р., то останній повинен повернути йому суму завдатку в розмірі 5000,00 доларів США, що є еквівалентом 39 000,00 грн. та зобов'язаний додатково сплатити кошти в розмірі суми завдатку (забезпечувального платежу), що становить 39 000,00 грн. та відповідно до вимог п. 14 угоди - суму штрафу у розмірі 39 000 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, у разі не з'явлення відповідача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та просив слухати справу за його відсутності на підставі наданих доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень від позивачки, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами справи 07.03.2014р. було укладено договір №4/05/14 про намір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], згодом між сторонами було укладено додаткову угоду № 2/03/14 до вказаного договору від 18.03.2014р. Проте, договір купівлі-продажу досі не було укладено через те, що відповідач відмовляється від виконання умов договору та додаткової угоди, а також повернення сплачених грошових коштів, отже порушено зобов'язання щодо укладання основного договору. Відповідно до частини 4 ст. 636 ЦК України, договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Тому суд дійшов висновку, що оскільки умовами договору прямо передбачено, що договір про наміри від 07.03.2014р. не є попереднім, такий договір не має укладатися у формі встановленій для договору купівлі-продажу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Пунктом 11 договору передбачено, що Покупець з метою забезпечення виконання зобов'язання щодо укладання основного договору передав Покупцю грошову суму в рахунок майбутніх платежів за основним договором., тому грошова сума, яка була передана відповідачу є завдатком, так як за змістом угоди оговорювалась як «забезпечувальний платіж», а в такому випадку сторони приймали на себе зобов'язання і виконували забезпечувальну функцію. Відповідно до вимог п. 14 угоди, у випадку не укладання (відмови від укладання) Основного договору у строк, визначений пунктом 8.1. договору про наміри, з вини Продавця, Продавець зобов'язується повернути Покупцю забезпечувальний платіж, а також сплати неустойку (штраф) у розмірі 100% від розміру забезпечувального платежу, тобто у розмірі 39 000 грн. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Стаття 571 ЦК України визначає правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, а саме якщо таке порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Частина 2 статті 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання та зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником позивача було надано до суду розрахунок втрат від інфляції у розмірі 1287,00 грн. та 3 % від користування коштами у розмірі 179,51 грн., з якими суд погоджується. За правилом ч. 2 та ч. 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача. Стосовно стягнення вартості наданої юридичної допомоги у розмірі 10 000 грн. суд відмовляє на підставі того, що позивачем не надано копії платіжки про оплату вказаних послуг, бо в акті виконаних робіт вказано, що ці кошти підлягають оплаті на розрахунковий рахунок Виконавця відповідно до умов договору. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачки в судове засідання, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Outcome: partial