Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення суми боргу з відповідача. Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 05.09.2008 року уклали кредитний договір № ZPCHAA0000142118. Згідно даного догову [PERSON] надав відповідачу кредит у розмірі 5604,61 долара США на термін до 02.09.2011 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 17.03.2017 року має заборгованість в розмірі 10566,74( долар США), але позивач просить стягнути з відповідача тільки 3917,61 долар США. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності через відсутність за місцем проживання, позовні вимоги підтримує. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2008 року сторони уклали кредитний договір № ZPCHAA0000142118. Згідно даного договору [PERSON] надав відповідачу кредит у розмірі 5604,61 долара США на термін до 02.09.2011 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Виконання позивачем своїх зобовязань перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором підтверджується копією валютного меморіального ордеру про видачу валютних коштів, судом встановлено, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем. Із розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 17 березня 2017 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 10566,74 доларів США, яка складається я з наступного: - 1617,61 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 8949,13 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Але кредитодавець на свій розсуд просить стягнути з відповідача лише частину заборгованості, а саме 3917,61 долар США, яка складається з наступного: - 1617,61 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); - 2300,00 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із кредитного договору встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та/або процентів за користування кредитом, відповідач сплачує позивачу пеню. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно постанови №5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме, пунктів 10,11,12, які надають розяснення щодо правовідносин між банком та боржником при кредитуванні у іноземній валюті, зазначено наступне: «10. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривни, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II\~Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024Л/І «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. 11 У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024Л/І «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У звязку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. 12. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої\~статті 533 ЦК України. Отже судом встановлено, що надання та отримання кредиту в іноземній валюті було цілком в межах чинного законодавства, а також, ліцензія та генеральна ліцензія банку, що діють на теперішній час, видано в межах чинного законодавства. При вирішенні судом цивільної справи за позовом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконав своїх зобовязань за кредитним договором і тому він несе відповідальність перед кредитором. Суд приходе до висновку, що позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю знайшов свої докази та обґрунтування і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved