Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів у сумі 11717 грн. 00 коп. за договором купівлі - продажу сіна та судового збору. Посилаючись на те, що між ним та відповідачем був укладений усний договір купівлі - продажу, за яким відповідач отримав від нього сіно, яке виростив у себе вдома на суму 11717,00 грн., та зобов`язався оплатити в строк до 28.02.2017 року, про що надав гарантійний лист та поставив печатку як фізична особа - підприємець. На неодноразові його звернення, відповідач до сьогоднішнього дня кошти так і не повернув. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що договору купівлі-продажу він не укладав, направив [PERSON] пропозицію щодо купівлі у останнього сіна та гарантійний лист щодо його оплати при поставця сіна, але сіна так і не отримав. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, [PERSON] був фізичною особою - підприємцем з 05.07.2011 року, який займається виробництвом готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; виробництвом готових кормів для домашніх тварин; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Припинено підприємницьку діяльність з 22.05.2017 року (а.с. 9-10). Відповідно до гарантійного листа, ФОП « [PERSON].» гарантує оплату за поставлене сіно у розмірі 11717грн у строк до 28 лютого 2017 року (а.с. 7). 08 вересня 2017 року [PERSON] надіслано претензію [PERSON] з вимогою про повернення коштів за придбання сіна на загальну суму 11717,00 грн., однак відповіді на претензію до цього часу не надано, та оплату боргу за придбаний товар не здійснено. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, договорів та інших правочинів. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Грошові зобов`язання можуть передбачати передачу грошей як предмету договору або сплату їх як ціни договору. До грошових зобов`язань з передачі грошей як ціни договору належить зобов`язання зі сплати вартості предмета договору (речей, іншого майна, майнових прав) за договорами купівлі-продажу. Відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відтак, враховуючи вищенаведене можна стверджувати, що оскільки до договору купівлі - продажу цивільним кодексом України не встановлена спеціальна форма (письмова, усна, нотаріальна), то сторони вправі укладати так і у тій формі, в який вони домовились це зробити. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є правочином. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом. Відповідно до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Загальні норми визнання правочину наводяться в ч. 1 ст. 638 ЦК, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі. У ст. 640 ЦК встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів. У частині першій ст. 640 ЦК йдеться про консенсуальні договори, у другій частині про реальні. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частинами першою та другою ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Отже істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до умов усного договору купівлі - продажу відповідач [PERSON] , як сторона у договорі взяв на себе зобов`язання повернути кошти за отриманий ним товар в строк до 28.02.2017 року. Відповідно до гарантійного листа наданого ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] сіно та зобов`язався сплатити кошти в строк до 28 лютого 2017 року. Вказаний лист має дату, підпис та печатку ФОП [PERSON] У судовому засіданні відповідач не заперечував факту складання гарантійного листа. З тексту листа вбачається, що відповідач гарантує оплату вже поставленого сіна, а не майбутньої поставки. Доказів у спростування поставки сіна позивачем [PERSON] суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Суд приходить до висновку про наявність між сторонами правовідносин та фактичного укладання договору купівлі-продажу сіна в усному порядку, внаслідок якого позивач зобов`язався поставити відповідачу сіно, а останній зобов`язався сплатити кошти у сумі 11717грн. за поставлене сіно. З огляду на встановлені вище обставини, за результатами досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що передача позивачем товару відповідачу на підставі усного договору купівлі-продажу (позики) та прийняття товару відповідачем, який наданий позивачем є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунок за отриманий товар, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved