Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до наказу від 04.09.2003 року працював у відповідача на посаді технічного директора. 3 01.02.2005 року працював на посаді технічного директора-1 заступника Голови правління. Згідно наказу № 14-К від 24.03.2014 року позивача звільнено з посади технічного директора-1 заступника Голови правління за ст. 40 п.4 КЗпП України за прогули без поважних причин 20.02.2014 року та 21.02.2014 року. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 03.06.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24.07.2014 року, позивач був поновлений на посаді з 24.03.2014 року. Відповідно до наказу № 458 від 20.08.2014 року позивача звільнено з посади технічного директора - 1 заступника Голови правління комбінату за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, які виразились в порушенні трудової дисципліни та невиконанні посадових обов'язків. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки останній винесений із порушеннями норм трудового законодавства, а саме: формулювання підстав розірвання трудового договору, зазначені в наказі, не відповідають нормі ч.3 ст.40 КЗпП України; в наказі не було зазначено, які саме трудові обов'язки покладені на працівника не були виконані; не зазначене, яке порушення та у який спосіб трудової дисципліни порушення скоєне [PERSON], а міститься виключно оцінка виконаної роботи; в наказі зазначено про застосовані раніше заходи дисциплінарного та громадського стягнення, які скасовані або оскаржені в судовому порядку, громадська догана за запізнення на роботу 24.07.2014 року без поважних причин, яка, на думку позивача, є незаконною. Крім іншого, позивач вказує, що його звільнення проведене без попередньої згоди профспілкового комітету. Просить суд визнати не чинним та скасувати наказ від 20.08.2014 року № 458 ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» за систематичне невиконання [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що виразились в порушеннях трудової дисципліни та невиконанні посадових обов'язків, звільнити технічного директора - першого заступника Голови правління [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України(систематичне невиконання обов'язків) з 20.08.2014 року; визнати не чинним та скасувати протокол зборів трудового колективу ІТП та службовців ПАТ «Херсонський КХП» від 05.08.2014 року застосування громадського стягнення у вигляді догани; поновити на посаді технічного директора-Першого заступника Голови правління публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» з 20.08.2014 року; стягнути з публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 15301,66 грн. за період з 20.08.2014 року по 19.09.2014 року. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги і заявою від 29.01.2015 року остаточно просив суд скасувати наказ від 20.08.2014 року № 458 ПАТ «Херсонський комбінат хлібопродуктів» за систематичне невиконання [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що виразились в порушеннях трудової дисципліни та невиконанні посадових обов'язків, звільнити технічного директора - першого заступника Голови правління [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України(систематичне невиконання обов'язків) з 20.08.2014 року; поновити на посаді технічного директора-Першого заступника Голови правління публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» з 20.08.2014 року; стягнути з публічного акціонерного товариства «Херсонський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] заробітну плату в сумі 93693,60 грн. за період з 21.08.2014 року по 25.02.2015 року. Позивач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, мотивовані тим, що ПАТ «ХКХ», отримавши рішення суду апеляційної інстанції, негайно 24.07.2014 року, видало наказ про поновлення [PERSON] на роботі, однак останній на роботі в цей день не з'явився без поважних причин та без повідомлення, про що свідчить відповідна доповідна записка, у зв'язку із чим до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани; 25.07.2014 року [PERSON] на роботу з'явився із запізненням, що в свою чергу підтверджується актом та доповідною запискою. За поданням Голови правління на товаристві були проведені загальні збори трудового колективу ІТР та службовців підприємства, рішенням яких [PERSON] оголошено громадську догану за порушення трудової дисципліни. Крім того, [PERSON] не було виконано трудових обов'язків з виконання завдання відповідно до наказу № 402 від 28.07.2014 року в межах посадової інструкції позивача, що відображено у протоколі наради головних спеціалістів комбінату від 19.08.2014 року, висновками головних економіста та енергетика комбінату. 20.08.2014 року наказом № 458 за систематичне невиконання [PERSON] без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, що виразилось у порушенні трудової дисципліни й невиконанні посадових обов'язків. звільнено технічного директора-першого заступника Голови правління [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку із зазначеним просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] як необґрунтованого. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив, що [PERSON] відповідно до наказу від 04.09.2003 року працював у відповідача на посаді технічного директора. 3 01.02.2005 року працював на посаді технічного директора -1 заступника Голови правління. Згідно наказу № 14-К від 24.03.2014 року позивача звільнено з посади технічного директора -1 заступника Голови правління за ст. 40 п.4 КЗпП України за прогули без поважних причин 20.02.2014 року та 21.02.2014 року. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 03.06.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24.07.2014 року, позивач був поновлений на посаді з 24.03.2014 року. Відповідно до наказу № 458 від 20.08.2014 року позивача звільнено з посади технічного директора - 1 заступника Голови правління комбінату за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, які виразились в порушенні трудової дисципліни та невиконанні посадових обов'язків. Зазначені обставини сторонами не заперечувались, підтверджуються матеріалами справи, рішеннями судів, у зв'язку із чим додаткового доказування не потребують та вважаються встановленими. Судом встановлено, що відповідно до оскаржуваного позивачем наказу № 458 від 20.08.2014 року «Про звільнення [PERSON]», останнього звільнено з посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що виразилось в порушенні трудової дисципліни і невиконанні посадових обов'язків, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України(систематичне невиконання обов'язків) з 20.08.2014 року. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України, № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Як вбачається з наказу № 458 від 20.08.2014 року «Про звільнення [PERSON]» за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, та пояснень представника відповідача обґрунтуванням звільнення позивача за зазначеною нормою закону послугувала наявність застосованих раніше до [PERSON] заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, а саме: догана, оголошена наказом № 427 від 01.08.2014 року, та громадська догана, оголошена протоколом зборів трудового колективу ІТР та службовців ПАТ «ХКХ» від 05.08.214 року. Однак, рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 19.11.2014 року. залишеним без змін 23.12.2014 року ухвалою апеляційного суду Херсонської області, наказ ПАТ «ХКХ» № 427 від 01.08.2014 року, та громадська догана, оголошена протоколом зборів трудового колективу ІТР та службовців ПАТ «ХКХ» від 05.08.214 року, скасовані. У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку, що на час звільнення [PERSON] відповідно до наказу № 458 від 20.08.2014 року не зняті дисциплінарні стягнення, застосовані до позивача, були відсутні. Вирішуючи питання наявність факту невиконання покладених трудових обов'язків [PERSON] суд приходить до наступного. Наказом № 402 від 28.07.2014 року на підставі положень посадової інструкції [PERSON], останньому доручено в строк до 10.08.2014 року розробити та надати на затвердження правлінню: з подальшим затвердженням на Наглядовій раді технічну політику ПАТ «ХКХ» та концепцію розвитку комбінату; план технічного розвитку(інвестиції, капітальні ремонти, технічне пере оздоблення, поточне обслуговування) на найближчі 5 років з розбивкою по рокам та надання техніко-економічного обґрунтування запропонованих заходів плану; план заходів по зниженню витрат на споживання газу з урахуванням різних варіантів з використанням альтернативних джерел палива; план заходів по зниженню енерговитрат в цілому та за розділами в тому числі: організаційні, фінансові та інші. На період формування зазначених планів [PERSON] від виконання поточної та повсякденної роботи, передбаченої посадовою інструкцією, затвердженої 01.09.2009 року Головою правління. З наявних у матеріалах справи документів, а також безпосередньо з наказу про звільнення, вбачається, що [PERSON] доручення покладене на нього наказом № 402 від 28.07.2014 року за пп. 2, 4 п.1 наказу виконані частково, пп. 1, 3 не виконані повністю, про що складено протокол спеціальної наради головних спеціалістів підприємства, також зазначено про порушенням [PERSON] процедури реєстрації службових записок, що передавались останнім Голові правління ПАТ «ХКХ». Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. У матеріалах справи відсутні та не були надані стороною відповідача відомості про застосування до [PERSON] заходів дисциплінарного стягнення за невиконання посадових обов'язків по виконанню наказу № 402 від 28.07.2014 року, що в свою чергу також мало б бути відображено у відповідному наказі товариства. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача змінив частково викладену у письмових запереченнях позицію і вказав, що до систематичного порушення [PERSON] трудової дисципліни товариство відносить прогули без поважних причин 20.02.2014 року та 21.02.2014 року, посилаючись на ту обставину, що наказ № 14-К від 24.03.2014 року про звільнення [PERSON] не скасовано. Однак, як встановлюється із матеріалів справи рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 03.06.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 24.07.2014 року, позивач був поновлений на посаді з 24.03.2014 року та хоча наказ №14-К від 24.03.2014 року і не був скасований судовим рішенням, предметом розгляду у цій справі і було законність винесення такого наказу роботодавцем і за встановлених обставин судом у рішенні від 03.06.2014 року, звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин 20.02.2014 року та 21.02.2014 року визнано неправомірним. З наведеного вище вбачається, що встановлених трудовим законодавством підстав для звільнення позивача за п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у ПАТ «ХКХ» не було, оскільки відсутня обов'язкова ознака - систематичність порушень трудової дисципліни та трудових обов'язків, у зв'язку із чим наказ про таке звільнення за № 458 від 20.08.2014 року не відповідає нормам зазначеного законодавства. В той час, чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка законності наказу, на підставі чого суд, встановивши, що наказ видано без дотримання вимог трудового законодавства, вважає, що позивач, звертаючись до суду із вимогою про скасування наказу про звільнення, у обраний ним спосіб захисту, фактично вважає його незаконним, а тому, суд не вважає виходом за межі позовних вимог і вважає за необхідне визнати незаконним наказ № 458 від 20.08.2014 року про звільнення [PERSON] Однак, вимога про скасування зазначеного наказу не відповідає способам захисту, визначеним ч.ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України (поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку), у зв'язку із чим позов в частині вимог про скасування наказу про звільнення задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За вказаних вище обставин, суд вважає, що [PERSON] має бути поновлений на посаді технічного директора - першого заступника Голови правління ПАТ «ХКХ» з 20.08.2014 року, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України, № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.01.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, коли працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. З наведеного вище, для вирахування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON], незаконно звільненого 20.08.2014 року, має бути прийнята за основу заробітна плата останнього за попередні 2 місяці, а саме: червень 2014 та липень 2014 р.р. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06.11.2014 року, у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ХКХ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, був встановлений середньоденний заробіток [PERSON] в сумі 695,53 грн. що був визначений для періоду з 23.04.2014 по 24.07.2014 р.р., до якого в свою чергу входять червень та липень місяці 2014 року. Враховуючи, що відповідачем суду не надано належної довідки із розрахунком середньоденного заробітку [PERSON] за червень-липень 2014 року, суд бере за визначальний розмір встановлений судовим рішенням у розмірі 695,53 грн. На підставі викладеного, враховуючи, що у період з 21.08.2014 по 25.02.2015 року, тобто по день ухвалення цього судового рішення, входять 132 робочих дні, сума середнього заробітку, яка підлягає до стягнення з відповідача, складає 132 дні х 695,53 грн. = 91809,96 грн. Доводи сторони відповідача та посилання на довідку ПАТ «ХКХ» про розрахунок середньої заробітної плати [PERSON], в обґрунтування своєї позиції про те, що така заробітна плата позивача складає 658,00 грн., оскільки середньогодинна заробітна плата [PERSON] становить 82,25 грн., судом до уваги не приймаються, оскільки судом не було встановлено порядку оплати позивача відповідно відпрацьованим годинам, у зв'язку із чим розрахунок середньоденної заробітної плати на підставі вказаної довідки не відповідає вимогам закону. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Окрім цього відповідно до Закону України «Про судовий збір» оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial