Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, визначити місце проживання дитини з позивачем. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 16 січня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 10. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Зазначає, що останнім часом шлюбні відносини значно погіршились, шлюб існує лише у формальному вигляді і на сьогоднішній день між сторонами відсутнє взаєморозуміння, повага та нормальне спілкування. Спільне господарство не вдається. Зазначає, що відповідач проживає окремо у м. Дніпропетровську. Вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Надання строку для примирення, на думку позивача, не виправить стан шлюбних відносин, оскільки попередні спроби примирення не принесли позитивних результатів, шлюбні відносини на протязі довгого періоду часу вже фактично припинені. Крім того, зазначає, що відповідач у добровільному порядку допомогу дитині не надає, просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 700,00 грн. Місце проживання дитини просить суд визначити з позивачем. Позивач, представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу. Погодився з визначенням місця проживання дитини разом з матір'ю. Проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в зазначеному розмірі заперечував через відсутність постійної роботи та мінливий дохід. Третя особа в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву відповідно до якої просили справу розглядати без їх участі, при винесенні рішення просили врахувати інтереси дитини. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 110 ЦПК позов подано за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання чи перебування позивача. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 січня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 10. Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає, що шлюбні відносини фактично припиненні. Сторони мешкають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26 травня 2010 року), батьком дитини записаний відповідач по справі. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає окремо від дитини, спілкується з сином не регулярно. Відповідач в добровільному порядку постійної матеріальну допомоги дитині не надає. Домовленості про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. З аналізу змісту ч.1 ст.184 СК України вбачається, що аліменти у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача може бути визначений, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід. При таких обставинах, враховуючи викладене, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на момент розгляду справи складає 1167 гривні для дитини віком до 6 років, суд вважає можливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю за місцем її проживання, що не заперечувалось відповідачем. Відповідач проти визначення місця проживання дитини разом з матір'ю не заперечував. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 02.09.2015 року за № 473, - вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON]. За таких обставин, визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial