Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що йому, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності в рівних частках квартира [ADDRESS]. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частки вищевказаної квартири, внаслідок чого позивач звернувся до Другої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], однак йому було відмовлено, оскільки [PERSON] за життя належним чином не зареєструвала своє права власності на ? частку вищезгадану квартиру у відповідних органах. Тому позивач просить суд визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У судове засідання позивач - [PERSON] не з'явився та до початку розгляду справи від його представника - [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він підтримав заявлені вимоги [PERSON] та просив провести розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача /а. с. 30/. Представник відповідача Управління комунальним майном Луганської міської ради - Лекарчук Т.І. у судовому засіданні був відсутній та до початку розгляду справи надав на адресу суду заяву, в якої просив питання, щодо задоволення позову покласти на розсуд суду, згідно діючого законодавства України та провести розгляд справи за його відсутністю /а. с. 28/. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні присутні не були та до початку розгляду справи на адресу суду від них надішли заяви, в яких вони не заперечували проти задоволення заявлених вимог [PERSON] та просили провести розгляд справи за їх відсутністю /а. с. 40, 41/. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить к наступному висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється сином [PERSON] та [PERSON], відповідно до фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 липня 1954 року, зареєстрованого та виданого Климовським Рай бюро ЗАГС м. Ворошиловграда, актовий запис № 425 /а. с. 12/. [PERSON], його матері - [PERSON], дружині [PERSON] та сину [PERSON], який внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], згідно з фотокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 жовтня 2007 року, зареєстрованого та виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1212 /а. с. 10/ змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] належить на праві власності в рівних частках квартира [ADDRESS], відповідно до фотокопії свідоцтва про право власності на житло серії ЯЯЯ №050908 від 23 січня 2006 року, посвідченого Управлінням Луганської міської ради з питань житлового господарства та приватизації житла, за реєстровим № 20/4222 /а. с. 7/. Судом досліджено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON], відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 грудня 2012 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 1558 /а. с. 11/ та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частки вищевказаної квартири. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При зверненні позивача [PERSON] до Другої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], йому було відмовлено, оскільки [PERSON] за життя належним чином не зареєструвала своє права власності на ? частку вищезгаданої квартири у відповідних органах, відповідно до фотокопії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 листопада 2013 року, винесеної державним нотаріусом Другої Луганської державної нотаріальної контори Саприкіною Г.І. /а. с. 14/. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Тобто право власності на нерухоме майно може виникати з моменту його державної реєстрації прав на нерухоме майно, яка здійснюється згідно з п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України за № 582/17877 від 30.07.2010 року, відповідно до якого державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Таким чином, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право власності на спадщину, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, внаслідок чого позивач [PERSON] не може належним чином оформити своє право на спадкове майно. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. В спірній квартирі позивач зареєстрований та мешкає з 1994 року. Тобто, позивач проживав в квартирі разом зі спадкодавицею на момент її смерті, та по теперішній час. Дослідивши та вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що померла [PERSON] за життя набула право власності на ? частку та не може втратила цього права на день смерті. Проте, визнати право власності за померлою, як то просить позивач, суд не може, оскільки відповідно до діючого законодавства визнати право власності та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно за померлою не можливо. Таким чином, з'ясувавши мету звернення [PERSON] до суду, оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial