Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив суд визнати за [PERSON] право власності на садовий будинок №69, що знаходиться за адресою: с. Сурсько-Литовське Дніпровського району Дніпропетровської області, с/т «Сура» на земельній ділянці площею 510 кв.м., приватної власності, загальна площа будинку становить 43,70 кв.м. та земельну ділянку площею 0,051 га для ведення садівництва, яка розташована на території: с/т «Сура» Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер - 1221487500:02:005:0083 в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 11 квітня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 691479 видане Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 12 квітня 2016 року, актовий запис №525. Померла [PERSON] була матірю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-ЧЭ №860009 від 18 листопада 1963 року, актовий запис №97. Померлою [PERSON] заповіт не складався. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи те, що із спадкоємців першої черги, залишився тільки єдиний син, а саме [PERSON], то йому належить право на спадкування за законом, як єдиному спадкоємцю першої черги. [PERSON], прийняв спадщину, зареєструвавши відповідну спадкову справу, яка була відкрита приватним нотаріусом [PERSON] за номером у нотаріуса 19/2016 від 17 серпня 2016 року та внесена належним чином до Спадкового реєстру за номером 59381110 та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину, спадщина складається з автомобіля Daewoo Lanos, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-SUPTF69YD6W287143, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, але до свідоцтва про право на спадщину не було включено садовий будинок та земельну ділянку, що належала померлій [PERSON] Померла [PERSON] отримала у приватну власність на підставі договору купівлі-продажу садовий будинок №69, що знаходиться за адресою: с. Сурсько-Литовське Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, с/т «Сура» на земельній ділянці площею 510 кв.м., приватної власності, загальна площа будинку становить 43,70 кв.м., а також на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,051 га для ведення садівництва, яка розташована на території: с/т «Сура» Сурсько-Литовської сільської ради народних депутатів Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221487500:02:005:0083. Однак, за час свого життя не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначений садовий будинок та земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на садовий будинок та земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] всього, що складається з садового будинку №69, що знаходиться за адресою: с. Сурсько-Литовське Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області, с/т «Сура» на земельній ділянці площею 510 кв.м., приватної власності, загальна площа будинку становить 43,70 кв.м., а також земельної ділянки площею 0,051 га для ведення садівництва, яка розташована на території: с/т «Сура» Сурсько-Литовської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221487500:02:005:0083. Право власності на зазначені садовий будинок та земельну ділянку за померлою виникло на підставі окремих Договорів купівлі-продажу. Проте [PERSON] за час свого життя не встигла здійснити державну реєстрацію прав на садовий будинок та земельну ділянку. Враховуючи те, що право на садовий будинок та земельну ділянку не було зареєстровано за померлою, позивач не має можливості зареєструвати садовий будинок та земельну ділянку на своє ім'я. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивач у встановлений шестимісячний строк прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст.ст.1268-1270 ЦК України. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 976,36 грн., сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved