Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 30000,00 грн. витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.03.2010 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти у розмірі 30000,00 грн. для перебудови житлового будинку №2 по вулиці Ватутіна в селі Іванівка Житомирського району Житомирської області, строком до 01.04.2013 року, проте умови договору [PERSON] не виконав належним чином, у звязку із чим [PERSON] змушений звернутись до суду за захистом свої прав. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі ( а.с.21). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.03.2010 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. для перебудови житлового будинку №2 по вулиці Ватутіна в селі Іванівка Житомирського району Житомирської області, строком до 01.04.2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) предає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Згідно із ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 30000,00 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved