Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 16.03.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 013/061/7449, згідно умов якого позичальник отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 110000 доларів США зі сплатою 13,75% відсотків річних за користування кредитними коштами строком до 16.03.2017 року. 17.05.2010 року між банком та позивачем було укладено Додаткову угоду № 013/061/7449/1, відповідно до якої остаточною датою погашення кредиту визначено 16.03.2027 року. Додатковою угодою № 013/061/7449/3 від 11.11.2011 року встановлено кредитну ставку у розмірі 14,50% річних, дата остаточного погашення кредиту 11.05.2027 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 20.03.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, згідно умов якого виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2014 року по справі №592/2562/14-ц, яке залишено в силі рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23.07.2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 013/061/7449 від 16.03.2007 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, в процесі примусового виконання вищевказаного рішення суду було встановлено, що в житловій квартирі [ADDRESS] незаконно зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що позбавляє АТ «Райффайзен Банк Аваль» розпоряджатися іпотечним майном у відповідності до норм чинного законодавства України. Тому позивач просить суд виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та зняти їх з реєстраційного обліку; стягнути з відповідачів 7048,00 грн. судового збору. Ухвалою суду від 01.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.07.2019 року залучено до участі в даній цивільній справі замість первісного позивача його правонаступника ТОВ «ФК «УКРФІІНАНС ГРУП». Ухвалою суду від 18.12.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідачів адвокат Стадник С.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що вони є необґрунтованими. В обґрунтування своїх заперечень на дав пояснення, аналогічні викладеним в письмовому відзиві на позовну заяву, де зазначено, що [PERSON] та члени її сім`ї законно зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної власності, на підставі Договору купівлі-продажу 04.09.2006 року, належить [PERSON] . Крім того, спірна квартира, яка є предметом іпотеки, придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому у банка відсутні підстави для виселення відповідачів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму ВСУ від 10.01.2018 року по справі №307/1023/16-ц, постанові ВСУ від 22.06.2016 року по справі № 6-197цс16. Представник Управління «Служба у справах дітей» СМР Антипенко Б.В. в судовому засіданні зазначив про неможливість виселення та зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . Надав висновок управління щодо розв`язання спору за позовом. Представник Служби у справах дітей та сім`ї СОДА, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень щодо позову або відзиву не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.03.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) було укладено Кредитний договір № 013/061/7449, згідно умов якого позичальник отримав кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 110000 доларів США зі сплатою 13,75% річних за користування кредитними коштами. Кредит надається строком до 16.03.2017 року (а.с.12-15). Додатковою угодою № 013/061/7449/1 від 17.05.2010 року до Кредитного договору № 013/061/7449 від 16.03.207 року строк кредиту збільшено на 120 календарних місяців, тобто до 16.03.2027 року (а.с.16-18). Додатковою угодою № 013/061/7449/3 від 11.11.2011 року до Кредитного договору № 013/061/7449 від 16.03.2007 року змінено валюту виконання зобов`язання за договором з доларів США на гривні, із розрахунку офіційного курсу НБУ. Дата остаточного погашення кредит 11.05.2027 року (а.с.21-22). В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 013/061/7449 від 16.03.2007 року, 20.03.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір серія ВЕЕ №892533, реєстровий номер 395, відповідно до якого та укладених договорів про внесення змін до іпотечного договору від 20.03.2007 року, іпотекодержатель має право у випадку невиконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 013/061/7449 від 16.03.2007 року та додаткових угод отримати задоволення визначених договором вимог, шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Предмет договору іпотеки: нерухоме майно квартира, що складається з чотирьох жилих кімнат, житловою площею 57,1 кв.м, загальною площею 88,18 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-26). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2014 року по справі №592/2562/14-ц в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 013/061/7449 від 16.03.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме чотирьохкімнатну квартиру, житловою площею 57,1 кв.м, загальною площею 88,18 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] (а.с.27-29). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23.07.2014 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2014 року змінено в частині визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки, визначивши її у сумі не нижчій ніж 580720 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.30-32). Положеннями ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 27.06.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» (новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-13, згідно якого до нового кредитора перейшло право вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників, серед яких і [PERSON] за Кредитним договором № 013/061/7449 від 16.03.2007 року (а.с.176-179). З Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник [PERSON] , [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , та онука [PERSON] , [INFO] (а.с.33). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з іпотечного договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Майновий поручитель особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до п. 1 Договору про внесення змін до іпотечного договору від 20.03.2007 року реєстровий №395, іпотека відповідно до цього Договору забезпечує повне виконання грошових зобов`язань [PERSON] , що випливають та/або виникнуть у майбутньому з кредитного договору № 013/061/7449 від 16.03.2007 року та додаткової угоди № 013/061/7449/3 від 11.11.2011 року. Позичальник зобов`язаний Повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 664019,36 грн. Іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свої вимоги щодо: відшкодування витрат, спричинених пред`явленням вимоги за кредитним договором чи договором іпотеки; відшкодування витрат на утримання, збереження і страхування предмета іпотеки; сплати неустойки відповідно до кредитного договору; сплати процентів за кредитом; повернення суми кредиту, відшкодування витрат та збитків, спричиненим порушенням умов кредитного договору (а.с.26). Відповідно до правил ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, з наведених вище положень дійсно вбачається можливість банка або іншої фінансової установи задовольнити свої вимог як кредитора у зобов`язанні за рахунок іпотечного майна. Втім, процедура звернення стягнення на предмет іпотеки має визначений порядок та особливості. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (ст. 40 ЗУ «Про іпотеку»). Відповідно до норми с. 3 ст. 109 ЖК України, виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Згідно правового висновку ВСУ, викладеного в постанові від 14.12.2016 року по справі № 6-1141цс16, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі № 14-317цс18, де вказано, що частина друга статті 109\~ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст.109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеним у постановах ВСУ від 18.03.2015 у справі №6-39цс15, від 2.09.2015 у справі №6-1049цс15, від 30.09.2015 у справі №6-1892цс15, від 21.12.2016 у справі №6-1731цс16. З наведеного вбачається неможливість виселення громадян з житла, придбаного не за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, без надання іншого жилого приміщення. Згідно вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та є предметом застави відповідно до Іпотечного договору від 20.03.2007 року, серія ВЕЕ №892533, реєстровий номер 395, була придбана [PERSON] 04.09.2006 року, тобто до укладення Кредитного договору № 013/061/7449 від 16.03.2007 року, що виключає факт її придбання за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою, і свідчить про відсутність підстав для виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які на законних підставах зареєстровані та проживають у спірній квартирі, без надання іншого житлового приміщення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доводів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, суд приймає до уваги висновок Управління «Служба у справах дітей» СМР, в якому зазначено, що позовні вимоги в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , відповідно до ст.ст. 64,65 ЖК України, ст. 29, 405 ЦК України, ЗУ «Про охорону дитинства» задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed