Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що 17.08.2010 року між ним та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування. Після закінчення навчання відповідача було направлено для працевлаштування до КЗ «Запорізька центральна районна лікарня» ЗРР. У звязку з відсутністю відповідної вакансії в КЗ «ЗЦРЛ» ЗРР відповідача було працевлаштоване до КУ «6 міська кринична лікарня», потім до КЗ «ЗЦРЛ» ЗРР, а в подальшому до ЗОШ № 94 на посаду медичної сестри. 11.09.2014 року відповідач звільнилася з ЗОШ № 94 за власним бажанням. На навчання відповідача державою було витрачено 42455,14 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на користь державного бюджету та 1378 грн. судового збору. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача ще 12382 грн. отриманої стипендії. Позивач в судове засідання не зявилася, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутністю. Просить позив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася. Відповідно до ч.3 ст.. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно зі ст.. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач у судові засідання 22 жовтня та 13 листопада 2015 року не з'явилася. На адресу відповідача були послані повістки, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Тому суд вважає, що відповідача повідомлено належним чином про час та місце слухання справи, і відповідно до ч.4 ст.. 169 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 17.08.2010 року між КЗ «Запорізькій медичний коледж» ЗОР та [PERSON] укладено угоду № 68 про підготовку фахівця із вищою освітою. За умовами п.1 угоди ВЗО зобовязується забезпечити студентові: якісну теоретичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальним планами та програми і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації. Пунктом 2 угоди передбачено, що студент зобовязується : - прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років. - у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання у встановленому порядку. Наказом № 61-Ост від 01 липня 2013р. [PERSON] присвоєно кваліфікацію «медична сестра» і виданий диплом. Згідно з відомостями персонального розподілу молодих фахівців, які закінчили Запорізький медичний коледж МОЗ України випуск липень 2013р. «Сестринська справа», [PERSON] розподілено для відпрацювання до КЗ «Запорізької центральної районної лікарні» ЗРР, про що вона розписалася на відомості. Відповідно до листа від 26.09.2013р. вих № 145 КЗ «Запорізької центральної районної лікарні» ЗРР в КЗ відсутні вакантні місця медичної сестри. Адміністрація КЗ не заперечує протни перерозподілу [PERSON] в інші лікувально-профілактичні заклади. Листом від 02.10.2013р. вих № 01-13/688 КУ «6 міська клінічна лікарня» звернулося з проханням до управління департаменту охорони здоровя ЗОА про направлення для працевлаштування [PERSON] Листом від 31.10.2013р. вих № 01-13/730 КУ «6 міська клінічна лікарня» повідомило управління департаменту охорони здоровя ЗОА про те, що не заперечує проти звільнення за переводом до КЗ «Запорізької центральної районної лікарні» [PERSON] Згідно до повідомлення до направлення на роботу від 31.10.2013р. № 73 [PERSON] було призначено на посаду медичної сестри палатної хірургічного відділення КЗ «Запорізької центральної районної лікарні» ЗРР. Листом від 17.12.2013р. вих № 170 ЗОШ № 94 повідомило департамент охорони здоровя ЗОА про те, що не заперечує проти працевлаштування на посаду сестри медичної [PERSON] ЗОШ № 94 листом вих. № 57 від 07.04.2015р. повідомлено адміністрацію медичного коледжу, що випускниця КВНЗ «ЗМК» ЗОР [PERSON] була звільнена 11.09.2014 року за власним бажанням. Згідно з розрахунком КВНЗ «ЗМК» ЗОР вартість навчання студента [PERSON] склала 42455,14 грн. Згідно зі ст.. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст.. 52 Закону України «Про освіту», в редакції що діяла до 01.07.2014 року, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» № 77/96 від 23.01.1996 року: « особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання». Пунктом 14 Постанови КМ України № 992 від 22.08.1996 року «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням,… звільнення за власним бажанням,… протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування вартості навчання обґрунтовані на законодавстві, передбачені угодою, підтверджені відповідними розрахунками, тому підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає законних підстав для стягнення з відповідача сум отриманої стипендії, виходячи з наступного: Згідно ч.1 ст. 51 Закону України «Про освіту» вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти відповідно мають гарантоване державою право на: забезпечення стипендіями, гуртожитками, інтернатами в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим Постановою КМ України від 12 липня 2004 р. № 882 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах та наукових установах за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, у навчальних закладах, що перебувають у власності Автономної Республіки Крим, та комунальних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних бюджетів: 2) студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації, крім осіб, які навчаються за освітньо-професійними програмами підготовки магістрів державного управління (далі - студенти); Цим Порядком, умовами угоди між сторонами, ЦК України, іншими актами Законодавства України не передбачено повернення стипендії у випадку, коли випускник не відпрацював три роки. Більш того, стипендія відповідачу виплачувалася не на підставі угоди, а згідно з положеннями діючого Законодавства, як особі яка навчалася в вищому навчальному закладі. Оскільки відповідач навчалася в навчальному закладі, то й стипендія їй виплачувалася законно.

Outcome: partial