Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті своєї матері [PERSON] 28.10.2012 року він та відповідач успадкували житловий будинок № 12 по пров. Культурному в м. Житомирі, внаслідок чого у нього виникло право власності на 2/3 його часток, а у відповідача на 1/3 його частку. Загальна площа будинку становить 79,6 кв.м, житлова площа - 41,4 кв.м, будинок складається з трьох кімнат площею 17,7 кв.м, 12,1 кв.м і 11,6 кв.м та до нього належать господарські будівлі та споруди. Відповідач заперечує його право користування успадкованою часткою будинку, де він має зареєстроване місце проживання. Тому просить встановити наступний порядок користування житловим будинком № 12 по пров. Культурному в м. Житомирі, а саме: виділити йому в користування житлові кімнати 1-6 площею 12,1 та 1-7 площею 11,6 кв.м, нежилі приміщення: веранду 1-1, ванну 1-2, коридор 1-3 та кухню 1-8, а також господарські будівлі: два сараї «Б» і «г» та уборну «В», позначені на плані технічного паспорта будинку; виділити в користування відповідачу житлову кімнату 1-5 площею 17,7 кв.м, нежиле приміщення вітальню - 1-4, господарську будівлю - сарай «Г», позначені на плані технічного паспорта будинку. У судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, пояснивши, що в будинку проживає лише відповідач, створюючи перешкоди позивачу у користуванні житлом. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що кімнати 1-6 та 1-7 замкнені позивачем і доступу до них вона не має, а в її користуванні перебувають кімнати 1-4 та 1-5. Через тяжке матеріальне становище вона не може зробити окремий вхід до будинку для поділу його на дві окремі квартири. Будинок має три житлові кімнати, але вони не є ізольованими, оскільки кімнати 1-6 та 1-7, якими користується позивач, між собою дверним отвором не зєднані, і до кімнати 1-6 можна потрапити лише через кімнату 1-5, що знаходиться в її користуванні. Позивач фактично не проживає в будинку. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення права спільної часткової власності визначено статтею 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. А частиною 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як розяснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Пленум Верховного Суду України у п. 6 Постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Судом встановлено, що на підставі спадкування за законом сторони є співвласниками житлового будинку № 12 по пров. Культурному в м. Житомирі, а саме позивачу належить на праві власності 2/3 ідеальна частка, а відповідачу 1/3 ідеальна частка, підтвердженням чому є витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.12.2014 року (а.с. 11, 38). Як слідує з технічного паспорта КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, складеного станом на 12.08.2013 року, вказаний будинок складається з двох ізольованих жилих кімнат 1-6 площею 12,1 та 1-7 площею 11,6 кв.м та однієї прохідної жилої кімнати 1-5 площею 17,7 кв.м, а також підсобних приміщень: веранди 1-1 площею 12,8 кв.м, ванни 1-2 площею 4,9 кв.м, коридору 1-3 площею 5,4 кв.м, вітальні - 1-4 площею 6,1 кв.м, кухні 1-8 площею 9,0 кв.м. Загальна площа будинку становить 79,6 кв.м, житлова площа - 41,4 кв.м. До будинку належать господарські будівлі: три сараї «Б», «г», «Г» та уборна «В», позначені на плані технічного паспорта будинку. Таким чином, 2/3 частин житлової площі спільного будинку становить 27,6 кв.м, що відповідає частці у праві спільної часткової власності позивача, а на 1/3 частину житлової площі відповідача припадає 13,8 кв.м. Між сторонами відсутня згода у питанні користування належним їм на праві спільної часткової власності житловим будинком № 12 по пров. Культурному в м. Житомирі. У фактичному користуванні відповідача знаходиться прохідна жила кімната 1-5 площею 17,7 кв.м. У заявленому позові позивач просить виділити йому в користування житлові кімнати 1-6 площею 12,1 та 1-7 площею 11,6 кв.м, нежилі приміщення: веранду 1-1, ванну 1-2, коридор 1-3 та кухню 1-8, господарські будівлі: два сараї «Б» і «г» та уборну «В», а в користування відповідача виділити житлову кімнату 1-5 площею 17,7 кв.м, нежиле приміщення вітальню - 1-4, господарську будівлю - сарай «Г». Однак, як встановлено судом, житлова кімната 1-5 площею 17,7 кв.м не є ізольованою окремою кімнатою, і, будучи прохідною кімнатою, через неї передбачено прохід до житлової кімнати 1-6, що не має зєднання з кімнатою 1-7 дверним отвором. Наведені обставини свідчать про те, що кімната 1-5, запропонована позивачем для виділення у користування відповідачу, не є відособленим жилим приміщенням, у звязку з чим вона не може бути виділена їй в користування. Для ізоляції житлової кімнати 1-5 необхідне переобладнання будинку у виді закладення дверного отвору між кімнатами 1-5 і 1-6 та його встановленні між кімнатами 1-6 і 1-7. Проте при вирішенні спору щодо порядку користування житловим будинком питання переобладнання судом не вирішуються й такі питання підлягають вирішенню у спорах про поділ будинку в натурі або виділення його частки. Окрім того, суд вважає неможливим також виділення в окреме відособлене користування сторін підсобних приміщень будинку та господарських будівель і споруд, та як за положеннями п. 6 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» такі приміщення підлягають залишенню в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Таким чином, запропонований позивачем варіант порядку користування житловим будинком № 12 по пров. Культурному в м. Житомирі суд вважає неприйнятним, а інших можливих варіантів порядку користування також судом не вбачається з огляду на неможливість встановлення варіанту, за яким площа житлових кімнат, виділених у користування сторін, відповідала б належним їм часткам житлової площі будинку (позивача - 27,6 кв.м, відповідача - 13,8 кв.м) та вимогам ст. 321 ЦК України, яка передбачає непорушність права власності та не дозволяє протиправне позбавлення такого права чи обмеження у його здійсненні. Проаналізувавши надані сторонами докази, та, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за неможливе встановити порядок користування спірним будинком між його співвласниками за варіантом, указаним позивачем у позові, а іншого варіанту порядку користування квартирою стороною позивача запропоновано не було та можливість встановлення іншого варіанту порядку користування судом не вбачається, тому суд відмовляє в задоволенні позову. Разом з тим, у разі порушення відповідачем прав позивача на користування житловим будинком № 12 по пров. Культурному в м. Житомирі він не позбавлений можливості захисту своїх прав за допомогою предявлення позову до суду про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed