Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з своїм вищезгаданим позовом. У позовній заяві вказує, що 13 серпня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 240 000 грн., строк повернення - до 13.09.2010 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача суму боргу у розмірі 270 072,66 грн. Проте, позичальником до теперішнього часу сума боргу не повернута, а судове рішення не виконане. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 80 781,36 грн., які складають інфляційні втрати та 3 % річних. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого було невідоме суду, викликався в суд через оголошення у пресі. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 13.08.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений в письмовій формі договір позики. Згідно договору позивач надав відповідачеві позику 240 000 грн., які відповідач отримав у строк до 13.09.2010 року. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивача за позовом та договором позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За поясненнями позивача, відповідач не виконав свого зобов'язання та не повернув йому позику - отримані ним за договором грошові кошти у строк, що встановлений договором. Повернення суми позики має бути підтверджене письмово, проте суду не було надано жодних доказів того, що відповідач вчинив дії, що могли б свідчити про виконання ним своїх зобов'язань за договором позики. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином суд доходить до висновку, про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, не повернув отриману суму позики, та має прострочення виплати такої суми з 14 вересня 2010 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача суму боргу за укладеним договором позики у розмірі 270 072,66 грн., з яких 15 076,50 грн. - інфляційної втрати, а 14 996,16 грн. - 3 % річних. Так, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у січні 2015 року відносно вересня 2010 року (за період з 14.09.2010 року по 21.01.2015 року (кінцева дата - відповідно до заявлених вимог) становить 137,2 %. Отже, основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції становить: 240 000 грн. х 137,2 % = 329 280 грн. Крім того, згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума нарахування трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення становить: За період з 14.09.2010 року по 21.01.2015 року (кінцева дата - відповідно до заявлених вимог): (240 000 грн. х 3% /365) х 1591 днів прострочення = 31 384,10 гривень. З викладеного суд доходить обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню відповідно до заявлених вимог, а стягненню підлягають 64466,64 грн. боргу, який складається із 64466,64 грн. - інфляційних втрат та 16 314,72 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача На підставі викладеного,

Outcome: approved