Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вказуючи, що подружні відносини з відповідачем припинені, подружнє життя не склалось через різні погляди на шлюб, ведення побуту, відсутність взаєморозуміння. Відносини між сторонами повністю припинені, примирення неможливе. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . З серпня 2020 року з його заробітної плати стягуються аліменти на утримання доньки. Шлюб має формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому віннаполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 23.12.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, однак, вважала необхідним зазначити, що причинами припинення шлюбних відносин є проблеми в інтимному житті подружжя, а також, вважала, що треті особи вплинули на рішення позивача звернутись до суду з позовом. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 18.10.2008 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, свідоцтво серії [NUMBER] , актовий запис №437. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Також встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено. Фактичні обставини даної справи дозволяють суду прийти до висновку, що строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини на даний час відсутній. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідач позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін необхідно розірвати. Згідно вимог ст. 113 СК України, суд залишає відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, вказане відповідає положенням ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». Враховуючи вищезазначені обставини справи та норми закону, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а саме 420,40 грн., сплаченого при поданні позову, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 420,40 грн.

Outcome: approved