Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд зобов»язати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] та виселити відповідача разом з неповнолітнім з квартири. Свої вимоги мотивує тим, що зазначена квартира йому належить на праві приватної власності, але зареєстрований в квартирі крім нього це з син - [PERSON]. Проживає в квартирі без реєстрації відповідач [PERSON] Відповідач та неповнолітній [PERSON] почали проживати в квартирі зі згоди позивача, проте згодом почали застосовувати до нього фізичну силу, заважити спокійно жити. Виселитися добровільно з квартири зазначені особи відмовляються, проте спільно проживати на одній житловій площі не має можливості. За таких обставин позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову. Зазначила, що проживає разом із позивачем, який є її чоловіком в одній квартирі багато років. [PERSON], [INFO] є їх спільний з позивачем сином, який також зареєстрований і постійно проживає в квартири позивача. Всі твердження позивача не відповідають дійсності і не підтверджуються жодними доказами. Поведінка [PERSON] порушує вимоги Закону України «Про охорону дитинства» та наносять шкоду психологічну травму дитині. Ні відповідач ні [PERSON] не мають іншого житла, а тому їх виселення стане порушенням житлових прав. Представник третьої особи заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, вимоги заявлені позивачем порушують права його неповнолітнього сина. Докази, які б могли стати підставою для задоволення позову відсутні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що квартира [ADDRESS] належить на прав власності [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого керівником органу приватизації «Поліграфкомбінат Україна» 21.10.1993 р. та свідоцтвом про право та копією на спадщину за заповітом від 06.10.2009 р., що його видно держаним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори. В квартирі, і це підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» № 1330 від 03.06.2015 р., зареєстровані та проживають позивач та його неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Також не оспорювалась у судовому засіданні та обставина, що в квартирі проживає без реєстрації [PERSON] мати неповнолітнього [PERSON]. Позивач та відповідач не перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Як зазначив в судовому засіданні представник позивача і [PERSON] і [PERSON] власник дозволив проживати в квартирі, що є його власністю, проте на день розгляду справи відповідач та [PERSON] створили умови за якими спільне проживання є неможливим, а тому їх необхідно зобо»язати не чинити перешкоди у користуванні квартирою та виселити. В свою чергу відповідач вважає, що ні вона, ні дитина не може бути виселена за відсутності іншого житла. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Приписами ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Також за положеннями ст.. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. В судовому засіданні відповідач не заперечувала ту обставину, що не ставила питання про визнання за нею права на проживання у квартирі [ADDRESS] та зберігає за собою право на проживання за адресою: [ADDRESS] За встановлених обставин, беручи до уваги відмову відповідача добровільно звільнити приміщення, що належить [PERSON] на праві власності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині зобов»язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні власністю та виселення. При цьому суд не бере до уваги твердження [PERSON] щодо неможливості виселення за відсутності іншого житла , зважаючи на те, що остання має право проживання за іншою адресою та чинне законодавство України не пов»язує захист прав власника шляхом усунення перешкод та виселення з наявністю у особи іншого житла. Щодо виселення неповнолітньої особи інтересах якого діє відповідач слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десят років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Беручи до уваги те, що неповнолітній [PERSON] постійно проживає з батьком, є зареєстрованим у спірному приміщенні підстави для його виселення відсутні. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial