Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з відповідача у розмірі 2050 доларів США (дві тисячі пятдесят доларів США) у національній валюті гривні, за курсом НБУ станом на час звернення до суду 14.12.2017 року в загальному розмірі 55883 гривень, та понесені судові витрати, посилаючись на те, що 29.07.2017 року між ними був укладений письмовий договір позики, відповідачка отримала від позивача 1000 доларів США у якості позики з умовою їх повернення до 01.09.2017 року зі сплатою, у випадку прострочення, 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Також позивач зазначив, що з урахуванням 105 днів прострочення, сума відсотків становить на час звернення 1050 доларів США, відповідачка кошти не повернула по цей час, тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15.01.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження, відповідачеві надіслані матеріали справи, згідно отриманих даних, відповідачка була зареєстрована вказаною у позові адресою, однак після звернення до суду знята з реєстрації до Приморського району міста Одеси та реєстрація на час відкриття провадження відсутня, у звязку з чим було здійснено оголошення про виклик, що є належним сповіщенням. У передбачений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи також вимоги ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, розгляд справи здійснено за відсутності сторін без технічного фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.211, 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 29.07.2017 року між сторонами було укладено договір позики, за яким відповідачка отримала від позивачки грошові кошти в іноземній валюті у сумі 1000 доларів США у якості позики з умовою їх повернення до 01.09.2017 року. На підтвердження факту отримання вказаних коштів сторони уклали письмовий договір позики та відповідач надала власноруч написану розписку. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Правовідносини, що склались між сторонами врегульовуються §1 Глави 71 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Укладення договору позики та передача предмету позики грошових коштів в іноземній валюті (доларах США) підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачем. В обумовлений строк відповідачка грошові кошти позивачцві не повернула. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Частиною 2 ст.524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а згідно частини 2 цієї статті передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пунктом 7 зазначеного договору позики сторони узгодили відповідальність боржника за несвоєчасність виконання боргових зобовязань, а саме сплату боржником 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На час звернення позивачки до суду 14.12.2017 року, з моменту виникнення права вимоги - 01.09.2017 року, сплинуло 105 днів, сума відсотків за розрахунком позивача становить 1050 доларів США. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 1% за кожен день прострочення входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Вказаний розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства та відповідачем не оспорювався. З іншими вимогами позивач не звертався, жодних доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідач до суду не надав. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України Про судовий збір, з відповідапчки на користь позивачки підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 655 гривень.

Outcome: approved