Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в липні 2018 року до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 18.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір кредиту №87. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого заборгованість з урахування зменшених позовних вимог по відсотках за період з 17.04.2010 року по 17.04.2013 року становить суму 5387,08 доларів США, заборгованість по пені за останній рік становить суму 3189,32 доларів США. А тому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в сумі 8576,40 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу в його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Також надав суду заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 18.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого являється Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредиту № 87 (а.с.5-9), відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19500,00 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 17 квітня 2010 року. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв'язку з чим заборгованість по відсотках за період з 17.04.2010 року по 17.04.2013 року становить суму 5387,08 доларів США, заборгованість по пені за останній рік становить суму 3189,32 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача 19.06.2018 року надано суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, дане клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Строком повернення кредиту є 17 квітня 2010 року, тобто кінцевим терміном пред'явлення вимоги банком з урахуванням трирічного строку позовної давності була дата 18 квітня 2013 року, однак позивач звернувся до суду лише 03 квітня 2018 року, що підтверджується конвертом (а.с.24). Також, умовами договору (порядком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до розрахунку (а.с.13-15) останній платіж в рахунок сплати кредиту та відсотків відповідачем було здійснено 06 березня 2008 року. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15 щодо права банку на проценти в межах позовної давності, у випадках якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, однак вказане стосується випадку, коли проценти та пеня нараховуються на тіло кредиту, можливість стягнення якого не втрачена. У справі, що розглядається, банком пропущено позовну давність щодо вимоги про стягнення самого кредиту. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Суд вважає, що згідно з умовами кредитного договору, яким передбачено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повернення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, тобто з 07 березня 2008 року, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку, тобто з 18 квітня 2010 року, однак позивач звернувся з позовом до суду лише 03 квітня 2018 року, тому ним пропущено, визначений ст.257 ЦК України, строк позовної давності. Причин пропуску цього строку ПАТ «Укрсоцбанк» наведено не було. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача у справі, є підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed