Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики у сумі 82155,91 грн. В позові зазначив, що 16 березня 2015 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику та зобов'язався повернути у строк до 16 квітня 2015 року 40 000 грн. зі сплатою відсотків по курсу НБУ, про що складена розписка. До теперішнього часу відповідач зобов'язання за договором не виконав. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 82155,91 грн., з яких: 40 000 грн. основного боргу, 28 111,78 грн. - пені, 12131, 13 коп. - інфляційних витрат, 1913,00 грн. - 3% річних, а також просить покласти на відповідача видатки по сплаті судового збору в сумі 821 грн. 56 коп. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову з підстав, викладених у позові. Представник позивача підтримав доводи свого довірителя. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пред'явив зустрічний позов про стягнення заборгованості. У позові зазначив, що дійсно 16.03.2015 року між ним та [PERSON]. був укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якого він отримав від [PERSON] у борг 40 000 грн. Даний факт ним не заперечується, але [PERSON] приховав, що частина боргу у сумі 1200,00 грн. він йому повернув 16.04.2015 року, про що була складена відповідна розписка. Поряд з цим, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, між ним та [PERSON] в усній формі був укладений договір підряду щодо здійснення будівництва станції технічного обслуговування автомобілів по вул. Калібровій у м. Запоріжжі. На теперішній час ним на користь [PERSON] виконані роботи на суму 180 031,88 грн., від оплати виконаних робіт [PERSON] відмовився. Посилаючись на наведені обставини, просив стягнути з відповідача на свою користь 180 031, 88 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] підтримав зустрічний позов та пояснив, що частину отриманих ним у борг грошових коштів в сумі 1200 грн. повернув [PERSON] у присутності свідка [PERSON] Договір підряду з [PERSON] уклав як фізична особа, при цьому проектна документація не складалася, будівельні матеріли [PERSON] не передавались, використовував свої інструменти. Для здійснення будівельних робіт особисто наймав робочих за свої особисті кошти, від оплати виконаних робіт . [PERSON] відмовився. Відповідач [PERSON] зустрічний позов не визнав та пояснив, що не отримував від [PERSON] 1200 грн. Коли настав час повернення боргу, [PERSON] повідомив йому, що грошей у нього немає, запропонував відпрацювати борг шляхом здійснення будівельних робіт, але він відмовив йому, договір підряду з ним не укладав. У січні 2015 року він придбав будівлю складу, яка розташована за адресою: м, Запоріжжя, вул. Каліброва, 13. 12.08.2015 року отримав відповідний дозвіл на будівництво вантажної станції технічного обслуговування, але будівництво дотепер не завершено. Деякі роботи [PERSON] виконував, про оплату цих робіт не домовлялися. Представник відповідача [PERSON] підтримав доводи свого довірителя, просив про залишення зустрічного позову без задоволення. Вислухавши пояснення сторін, доводи представника позивача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 16 березня 2015 року сторони уклали договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача в позику 40 000 грн., які зобов'язався повернути 16 квітня 2015 року зі сплатою відсотків по курсу НБУ, що підтверджується розпискою (а.с. 6). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як зазначено, згідно наданому суду оригіналу розписки від 16.03.2015 року відповідач отримав у позивача в позику 40 000 грн., які зобов'язався повернути до 16 квітня 2015 року. Вказаний документ підтверджує існування між сторонами правовідносин, які регулюються параграфом 1 Глави 71 ЦК України; договір між фізичними особами, предметом якого є сума, що перевищує встановлену статтею 208 ЦК, втілений в передбачену законом форму. Як випливає зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Наявність у кредитора боргового документу, який був наданий суду для огляду представником позивача, свідчить про невиконання зобов'язання, що об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. На висновок суду про необхідність ухвалення рішення на користь позивача не впливають твердження відповідача про те, що частину грошей на виконання зобов'язання він передав кредитору, оскільки відповідно до закону на підтвердження часткового виконання зобов'язань кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку. Проте, відповідач таку розписку суду не надав, а наявність розписки у позикодавця свідчить на користь того, що зобов'язання не виконано. За змістом ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону, а згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 625 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов'язання у вигляді обов'язку боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити три проценти річних від простроченої суми, тому суд знаходить ґрунтовною і цю вимогу позивача. З огляду на викладене, констатуючи невиконання відповідачем грошового зобов'язання, суд вбачає всі підстави для задоволення позову. Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь [PERSON] Дійшовши висновку про задоволення первісного позову, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. За змістом ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик ви конати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується при йняти та оплатити виконану роботу. В силу ст. ст. 206, 208 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх виникнення. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З аналізу наведених норм випливає, що якщо договір має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження укладення договору підряду. За положеннями ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а згідно із ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За змістом частини першої статті 218 ЦК і роз'яснень п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися свідченнями свідків факт вчинення правочину, а також виконання зобов'язань, що виникли з нього. У зв'язку з викладеним, суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про здійснення ними будівельних робіт в рахунок виконання зобов'язання [PERSON] за договором позики. Таким чином, позивач [PERSON] не надав суду докази на підтвердження того, що у рахунок виконання ним зобовязання за договром позики, між ним та [PERSON] був укладений договір підряду, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з [PERSON]

Outcome: approved