Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» вартість спожитої теплової енергії у сумі 9105,04 гривень, суму нарахованої пені за весь період заборгованості у розмірі 619,21 гривень, суму нарахованої компенсації за втрати від інфляції у розмірі 813,04 гривень, суму нарахованих річних за весь строк заборгованості у розмірі 22,76 гривень та сплаченого судового збору у розмірі 243,60 гривень. В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху №72-82, частина приміщень №110 площею 37.9 кв.м. загальною площею 183, 1 кв.м. в літ. «А-10», що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 123, з централізованою системою опалення. В травні 2012 року відповідач [PERSON] звернувся до КП «Харківські теплові мережі» з проханням укласти договір на постачання теплової енергії. 01 червня 2012 року між [PERSON] та КП «Харківські теплові мережі» був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії №2531, за яким позивач взяв на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 123, а відповідач,в свою чергу, сплачувати одержану теплове енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором. Позивач здійснив подачу теплової енергії відповідачу по о/р 17600-7107 в повному обсязі, у звязку з чим останньому були направлені рахунки за спожиту теплову енергію. Відповідач свої зобовязання за договором не виконує, рахунки за спожиту теплову енергію не сплачує, чим завдає збитки КП «Харківські теплові мережі». Таким чином, станом на 01 травня 2015 року за відповідачем утворилася заборгованість за спожиту теплове енергію за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2015 року у розмірі 9105,04 гривень. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України відповідачу також були нараховані три проценти річних за весь строк заборгованості у розмірі 22,76 гривень та сума інфляційних нарахувань у розмірі 813,04 гривень. Представник позивача [PERSON]О, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Раніше в ході судового розгляду надала пояснення про те, що між [PERSON] та КП «ХТМ» укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в потрібних обсягах за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 123 загальною площею 183,1 кв.м., при цьому сам таке площа була зазначена відповідачем під час надання останнім заяви про підписання вищевказаного договору та застосування розрахунку теплового навантаження від минулого власника нежитлового приміщення. 24 листопада 2014 року відповідно до акту підключення відповідача до джерела теплової енергії був розпочатий опалювальний сезон, а у звязку з тим, що опалення нежитлового приміщення [PERSON] є невідємною частиною системи опалення із іншими 15 власниками нежитлових приміщень, розташованих за вищевказаною адресою, нарахування теплової енергії здійснювалося за свідченнями приладу обліку, встановленого на вводі в приміщення, при цьому стояки опалення відносяться також до теплових приладів, розподіл теплової енергії за опалювання кожному власнику проводилося пропорційно тепловому навантаженню, з нарахуванням якого споживач був згодний, будь-яких заяв від [PERSON] щодо перерахунку теплового навантаження за площею споживача та надання неякісних послуг до лютого 2015 року до КП «ХТМ» не надходило. Відповідно до Додатку №2 договору купівлі-продажу теплової енергії балансоутримувачем трубопроводів системи теплопостачання та прибору обліку теплової енергії є ЗАТ «Агробуд» в особі [PERSON], від нього надходять звернення щодо підключення опалення в опалювальний сезон. Порядок обліку теплової енергії при наявності вузла обліку регламентується Додатком №5 до договору про купівлю-продаж теплової енергії та Протоколом про порядок і строки розрахунку по обліку приладів від 01 вересня 2007 року, які відповідачем були особисто підписані, що свідчить про його згоду зі здійсненням нарахування теплової енергії згідно показників лічильника. Крім того, нарахування по показникам теплового лічильника формуються до 28 числа кожного місяця, тому суму нарахування за минулий місяць спожива може спостерігати у платіжних дорученнях наступного місяця. Відповідач та його представники [PERSON], [PERSON], які діють на підставі довіреностей, у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Раніше в ході судового розгляду представник відповідача [PERSON] надав пояснення про те, що позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Після укладення договору купівлі продажу теплової енергії відповідач своєчасно сплачував рахунки протягом 2012 та 2013 року, ніяких суперечок між сторонами за зазначений період не було. На початку опалювального сезону 2014 року відповідач перерахував авансовий внесок у розмірі 2000 гривень на рахунок позивача. В акті про початок опалювального сезону 2014 року № 176/961 від 24.11.2014 року відсутні відомості про наявність пломб, їх кількість, а також показання лічильника, на підставі яких необхідно здійснювати розрахунок теплопостачання, при підключенні [PERSON] присутній не був, пломби зберігання не приймав, крім того згідно додатку № 2 до договору №2531 прилади обліку експлуатує ЗАО «Агробуд», відповідачу вони не належать. Таким чином представник відповідача вважає, що оскільки у власності [PERSON] відсутні приладу обліку, розрахунки які надає КП «ХТМ» не є дійсними. Згідно плану приміщень, які належать відповідачу, теплові прибори (батареї опалювання) розташовані у трьох окремих ізольованих кімнатах з товщиною стін понад 50 см, інші приміщення є складом, а тому не мають приладів опалювання і не є офісом. Таким чином КП «ХТМ» під час підписання договору були порушені вимоги постанови КМУ №630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого постачання опалення, холодної та гарячої води та водовідведення». Впродовж 2014-2015 років відповідач неодноразово скаржився на неякісне постачання тепла та низьку температуру у приміщенні, але представник постачальника не прибув для того, щоб перевірити скарги споживача, після чого відповідач 02 лютого 2015 року був змушений звернутися до КП «ХТМ» з письмовою заявою. Крім того, після відключення споживача від опалення 01.04.2015 року відповідно до акту, відповідачу було надано квитанцію про оплату за спожиту теплову енергію за квітень на суму 604,86 гривень, не зважаючи на те, що постачання в квітні не було. Таким чином, представник відповідача вважає, що факти, зазначені в позовній заяві не відповідають дійсності, лічильника теплової енергії немає, труб 50,80 та 100 мм, які вказані в додатках до договору, на балансі також не має, а тому і розрахунки позивача є також недійсними. Крім того зазначає, що обсяги теплового навантаження, з яких виходить позивач при нарахуванні оплати за постачання теплової енергії не є пропорційними з технічної точки зору діаметру труб, через які здійснюється подача гарячої води в приміщення, які належать відповідачу. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1600, відповідачу [PERSON] належать нежитлові приміщення 1-го поверху №72-82, частина приміщень №110 площею 37,9 кв.м. загальною площею 183,1 кв.м. в літ. «А-10», які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 123. Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання», який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб'єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно ст. 3 Закону, відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтями 19, 24, 25 Закону передбачено, що споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ст. 24 Закону, споживач теплової енергії зокрема має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, які є обов'язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Відповідно до п. 3 зазначених Правил наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: межа балансової належності (відповідальності) - межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем; межа продажу теплової енергії - сукупність точок теплової мережі, обладнаних вузлом обліку, на основі показів якого проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію, або точка розподілу, визначена в договорі у разі відсутності такого вузла; споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; тепловикористальне обладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб; Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником (п. 5 Правил). Згідно п. 14 Правил споживач зобов'язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (ст. 40 Правил). 01 червня 2012 року між [PERSON] та КП «Харківські теплові мережі» укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №2531, за умовами якого Теплопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати споживачеві енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. Обсяги постачання теплової енергію споживачу, схема межі поділу теплових мережі, умови припинення постачання теплової енергії, перелік обєктів теплоспоживання, а також облік теплової енергії при наявності вузла обліку та експлуатація вузла обліку теплової енергії встановлені відповідно в Додатках №1, №2, №3, №4 та №5 від 01 червня 2012 року до договору №2531 від 01 червня 2012 року. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У зазначеному договорі купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді та додатках до нього визначені всі суттєві умови. Зі змісту договору та Додатків вбачається, що [PERSON], поставив свій підпис як у самому договорі купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, так і в усіх Додатках до нього, тим самим підтвердив, що ознайомився і згодний з їх умовами. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що на підставі акту підключення споживача №176/961 від 24 листопада 2014 року, проведено підключення будинку №123 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові (споживач [PERSON]О.) до постачання теплової енергії у звязку з початком опалювального періоду, а на підставі акту відключення споживача №176/1720 від 01 квітня 2015 року, проведено відключення будинку №123 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові (споживач [PERSON]О.) від постачання теплової енергії у звязку із закінченням опалювального періоду. Як вбачається з матеріалів справи, належні відповідачу нежитлові приміщення, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях. 123, загальною площею 183,1 кв. м. мають єдину та неподільну систему централізованого опалення з іншими 15 власниками нежитлових приміщень, розташованих за зазначеною адресою, а тому нарахування теплової енергії здійснюється за свідченнями приладу обліку, встановленого на вводі в приміщення, розподіл теплової енергії на опалювання кожному власнику проводиться пропорційно тепловому навантаженню. Згідно наданих представником позивача в ході судового розгляду актів виконаних робіт по відпуску теплової енергії за період часу з грудня 2014 року по квітень 2015 року (включно), позивач свої зобовязання за договором щодо постачання теплової енергії споживачу [PERSON] виконав, у зазначених актах виконаних робіт по відпуску теплової енергії зазначена в тому числі кількість отриманої теплової енергії та розрахунки вартості отриманої теплової енергії. За кожний розрахунковий період (календарний місяць) відповідачу були направлені платіжні доручення про сплату за спожиту теплову енергію, а саме: - №17600-7107 від 08 січня 2015 за грудень 2014 року на суму 2188,93 гривень, -№17600-7107 від 09 лютого 2015 року за січень 2015 року на суму 2858, 57 гривень; -№17600-7107 від 10 березня 2015 року за лютий 2015 року на суму 2448,53 гривень; -№17600-7107 від 07 квітня 2015 року за березень 2015 року на суму 2612,87 гривень; -№17600-7107 від 08 травня 2015 року за квітень 2015 року на суму 604,86 гривень. Як вбачається з листа КП «Харківські теплові мережі» №94 від 03 червня 2015 року, позивачу були направлені зазначені платіжні доручення, акти виконаних робіт та вимога щодо погашення заборгованості за теплову енергію. Відповідно до п. 3.2.6 Договору, відповідач зобовязався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором. Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді порушив, у звязку з чим станом на 01 травня 2015 року за ним утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2015 року у розмірі 9105,04 гривень, що підтверджується актом звірки відпуску отримання теплової енергії та розрахунків за її користування між КП «ХТМ» та абонентом [PERSON] станом на 01 травня 2015 року. Відповідачем та його представниками в ході судового розгляду не надано жодних доказів, які б спростовували правильність такого розрахунку. Посилання представника відповідача [PERSON] на неправильність розрахунку заборгованості є необгрунтованими та не підтвердженими жодними доказами. В матеріалах справи мається єдине письмове звернення відповідача до КП «ХТМ». Так, дійсно 02 лютого 2015 року відповідач звертався до КП «ХТМ» з письмовою заявою щодо ненадання послуг з постачання теплової енергії, в якій просив направити представника КП «ХТМ» для проведення перевірки ненадання послуги та складання акту. Листом КП «ХТМ» №13 від 03 лютого 2015 року [PERSON] була надана відповідь на його заяву за підписом начальника Служби «Теплосбут» Жовтневої філії КП «Харківські теплові мережі» [PERSON], згідно якої відповідачу було рекомендовано звернутися в проектну організацію, яка має ліцензію, на виконання вказаних робіт, для виконання розрахунку теплового навантаження та його приміщення, який повинен бути завірений в Центрі контролю і обліку теплоспоживання КП «Харківські теплові мережі». Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення відповідача до такої проектної організації з приводу вищевказаних питань. Враховуючи ту обставину, що відповідачем та його представниками не спростований розрахунок заборгованості, здійснений позивачем, суд з ним погоджується, оскільки як встановлено в ході судового розгляду з пояснень представника позивача та наявних в матеріалах справи доказів, такий розрахунок здійснений позивачем, виходячи з теплового навантаження конкретних опалювальних приладів, розташованих у належних відповідачу нежитлових приміщеннях, враховуючи середньомісячну фактичну температуру теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячну температуру зовнішнього повітря та кількість годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді згідно з діючими тарифами, затвердженими постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 528 від 16 травня 2014 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг України №616 від 28 листопада 2014 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг України №241 від 27 лютого 2015 року, постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 528 від 16 травня 2014 року, що підтверджується Тарифами на теплову енергію для потреб бюджетних установ, інших споживачів (крім населення) КП «Харківські теплові мережі», щомісячними даними по приладу обліку, який встановлено на тепловому вводі будівлі по вул. Полтавський шлях, 123 в м. Харкові, щомісячними розрахунками нарахувань та обсягів теплової енергії між всіма власниками будівлі та частки [PERSON], відомостями (виписками з журналів) обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті адміністративного центру (офісні приміщення) за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях,123. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не був присутнім при підключенні теплової енергії, не приймав на зберігання пломби і взагалі не має у власності приладів обліку, оскільки їх експлуатує ЗАО «Агробуд», а також на те, що теплові прилади (батареї опалювання), розташовані лише у трьох ізольованих кімнатах належного [PERSON] приміщення, а в інших приміщеннях відсутні не спростовують висновків суду щодо отримання відповідачем теплової енергії, яку позивач подає у централізовану систему опалення згідно температурного графіка до теплового вводу всіх офісних приміщень, розташованих на першому, другому і цокольних поверхах за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 123, де розташовані приміщення відповідача, в тому числі через стояки опалення, які об'єднують кілька опалювальних приладів в єдиний контур. При цьому, при постачанні теплової енергії у нежитлові приміщення, які належать відповідачу, позивач виходить з загальної опалювальної площі 183,10 кв.м., яка була визначені як в Договорі купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між сторонами (Додаток №1), так і у власноруч написаній заяві відповідача, адресованій КП «ХТМ» щодо постачання теплової енергії. Як вбачається з пояснень представника позивача в ході судового розгляду та відповідно до Додатку №2 до Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, балансоутримувачем трубопроводів системи теплопостачання та прибору обліку теплової енергії дійсно є ЗАТ « Агробуд» в особі [PERSON], і від нього надходить звернення щодо підключення опалення в опалювальний сезон. Разом з тим, зазначені обставини на момент підписання Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді та Додатків до нього були відомі відповідачу, будь-яких зауважень з приводу таких обставин на момент підписання договору та до теперішнього часу відповідач не висловлював. Крім того, порядок обліку теплової енергії при наявності вузла обліку визначений в Додатку №5 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, з яким відповідач також погодився, особисто підписавши його. Крім того, під час укладення договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, сторонами були узгоджені умови припинення постачання теплової енергії (Додаток№3). Так, за змістом п. 1.2 зазначеного Додатку, теплопостачальна організація припиняє постачання теплової енергії споживачу в разі письмового звернення споживача про припинення теплопостачання у разі його находження до Теплопостачальної організації не пізніше як за три доби до запланованого відключення при наявності технічної можливості відключення приміщення, а також за умови, що не постраждають інтереси інших споживачів. Однак в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення відповідача з такими заявами до КП «ХТМ». Доводи представника відповідача про те, що обсяги теплового навантаження не є пропорційними з технічної точки зору діаметру труб, через які здійснюється подача гарячої води в приміщення, які належать відповідачу також не підтверджені жодними доказами. Разом з тим, в ході судового розгляду, з метою сприяння всебічного і повного зясування обставин справи, суд розяснював позивачу його право щодо подання доказів на підтвердження зазначених обставин та, сприяючи здійсненню процесуальних прав позивача неодноразово оголошував перерву для надання останньому можливості надати такі докази. Однак позивач не скористалася своїм процесуальним правом щодо надання доказів, зокрема висновку експерта або спеціаліста, або будь-якого іншого документа, складеного відповідними установами та організаціями. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію за період користування з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь КП «ХТМ» становить 9105,04 гривень. Відповідно до загальних умов виконання зобовязання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих послуг теплопостачання, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правові наслідки прострочення боржника виконання грошового зобовязання у вигляді сплати пені, з урахуванням зазначених норм матеріального права, визначені сторонами і в укладеному ними договорі. Так, відповідно до п. 7.2.3 договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію у вигляді пені, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення з дня наступу строку оплату до фактичної оплати. Перевіривши правильність здійсненого представником позивача розрахунку пені на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в частині стягнення пені у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог у розмірі 619,21 гривень. Крім того, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за надані послуги з теплопостачання у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши правильність здійсненого представником позивача розрахунку суми трьох процентів річних за період з 01 грудня 2014 року по 01 травня 2015 року та інфляційного нарахування на суму заборгованості, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в частині стягнення таких сум у повному обсязі в межах заявлених позовних вимог відповідно у розмірах 22,76 гривень та 813,04 гривень. В матеріалах справи відсутні відомості щодо незгоди відповідача із вищевказаним розрахунком представника позивача, також відповідачем в ході судового розгляду не надано жодних доказів, які б спростовували правильність такого розрахунку. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог та задовольняє їх у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved