Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 06 червня 2007 року між АТ КБ ««ПриватБанк» та матірю відповідачів [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній було надано кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору [PERSON] зобовязана була щомісячно повертати кредит та відсотки за його користування. \~ \~ \~ \~ Однак, в порушення умов договору відповідач належним чином не виконувала свого зобовязання і станом на 18 листопада 2018 року вона має заборгованість за вищевказаним кредитом з урахуванням відсотків, неустойки та пені на загальну суму 31918 грн. 76 коп., які позивач просив стягнути з [PERSON] При цьому із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 06 січня 2018 року померла. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 березня 2019 року [PERSON] та [PERSON] були залучені до участі у справі в якості правонаступників [PERSON], оскільки вони прийняли спадщину після її смерті. 08 квітня 2019 року відповідачі подали до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнають. Відмову від визнання позову мотивують тим, що за життя та після смерті матері вони не знали про те, що вона в 2007 році отримала кредит у розмірі 8000 грн. Тим більше, вони не бачили і саму платіжну картку, не говорячи про сам договір. Крім того, відповідачі вважають, що їх мати не підписувала вказаний вище кредитний договір, а тому вимоги банку вони вважають необґрунтованими. Позивач відповідь на відзив не подав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 06 червня 2007 року між АТ КБ ««ПриватБанк» та матірю відповідачів [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній було надано кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору [PERSON] зобовязана була щомісячно повертати кредит та відсотки за його користування. Однак, із представленого позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] станом на 18 листопада 2018 року має заборгованість за вищевказаним кредитом з урахуванням відсотків, неустойки та пені на загальну суму 31918 грн. 76 коп. Також судом встановлено, що 06 січня 2018 року [PERSON] померла, а спадщину, яка відкрилась після її смерті прийняли її діти [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 19 березня 2019 року вони були залучені до участі у справі у якості правонаступників після смерті матері. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи зі змісту ст. 1219 ЦК України вищевказані правовідносини допускають правонаступництво, а тому у відповідності до положень ст. 1282 ЦК України відповідачі [PERSON] та [PERSON], дійсно, повинні відповідати за зобовязанням, яке виникло у їх матері внаслідок укладання вищевказаного кредитного договору, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. В той же час, відповідно до положень ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Однак, з матеріалів справи вбачається, що спадкоємцям нічого не було відомо про укладений між їх матірю та банком кредитний договір. Ці твердження відповідачів жодним чином матеріалами справи не спростовуються. Також відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Однак, позивач ні в позовній заяві, ні в інших доданих документах не вказує, що з обєктивних причин він не знав і не міг знати, що позичальник [PERSON] померла. При цьому, відповідно до ст. 1050 ЦК України банк має право дострокового виконання боргових зобовязань у разі їх невиконання боржником. Однак, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 06 січня 2018 року, а отже з цієї дати вона не здійснювала і не могла здійснювати жодних платежів за кредитним договором. Але, із позовом про стягнення боргу до неї банк звернувся лише 10 січня 2019 року, тобто майже через рік після настання строку вимоги. А тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 1281 ЦК України позивач позбавляється права вимоги до відповідача і його позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed