Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Зазначив, що 05 грудня 2007 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №001-01021-051207. Згідно з п.п.1 вказаного договору, позивач зобов»ячався надати відповідачеві кредит у сумі 1395 гривень. За користування кредитом відповідач сплачує позивачеві проценти, виходячи зі ставки 0,01% в рік. Відповідно до п.2.5 договору, за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує позивачу плату у розмірі 1% в місяць. Позивач свої зобов»язання виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1395 гривень, про що свідчить меморіальний ордер №44076334 від 05 грудня 2007 року. Станом на 17 березня 2015 року відповідач не виконував належним чином зобов»язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 974 гривні 88 копійок; заборгованість за відсотками 0,03 гривні; заборгованість за комісіями 69 гривень 75 копійок. Тому позивач вимушений звернутись до суду. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з»явився, у позовній заяві просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд винести рішення, яким задовольнити їх. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала письмову заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обгрунтованою та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~\~\~\~ Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із досліджених судом письмових доказів встановлено - 05 грудня 2007 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №001-01021-051207. Згідно з п.п.1 вказаного договору, позивач зобов»ячався надати відповідачеві кредит у сумі 1395 гривень. За користування кредитом відповідач сплачує позивачеві проценти, виходячи зі ставки 0,01% в рік. Відповідно до п.2.5 договору, за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує позивачу плату у розмірі 1% в місяць. Позивач свої зобов»язання виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 1395 гривень, про що свідчить меморіальний ордер №44076334 від 05 грудня 2007 року. Станом на 17 березня 2015 року відповідач не виконував належним чином зобов»язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту 974 гривні 88 копійок; заборгованість за відсотками 0,03 гривні; заборгованість за комісіями 69 гривень 75 копійок. Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобовязався надати та надав грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобовязався повернути кредит та проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] є зобов»язальними, і регулюються нормами ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. Відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та вказаних норм ЦК України, не виконала взятих на себе зобов`язань. Права позивача порушені невиконанням зобовязання відповідачем, а тому підлягають судовому захисту. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, враховуючи, що позивач при подачі позову звільнений від сплати судових витрат, а тому суд, в порядку ст. 88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. Тому з відповідача підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору в дохід держави. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст. 526, 527, 530, 536, 554, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України

Outcome: approved