Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу який в подальшому неодноразово уточнив, останній раз 29.01.2018 року, вказавши, що 09.02.2007 року він позичив відповідачці [PERSON] гроші у сумі 40000, 00 гривень, що на той час еквівалентно сумі 8000 доларів США, про що відповідачка власноручно написала розписку, а потім був оформлений договір позики грошей, та посвідчений приватним нотаріусом Рукавіциною Н.В. Згідно договору відповідачка зобов'язалася повернути позикодавцю кошти до 10.08.2007 року за місцем його проживання або за адресою нотаріальної контори. Згідно п. 7 даного договору відповідач прострочивши строк виконання грошового зобов'язання, на його вимогу зобов'язана сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. На даний час відповідач вказаний борг не повернула. Він кожен раз нагадував про необхідність повернути борг. На його звернення повернути суму боргу, відповідачка просила почекати, так як перебуває у скрутному матеріальному становищі, обіцяла повернути гроші пізніше. Він звертався до нотаріуса для вчинення примусового стягнення за договором позики на підставі виконавчого напису, проте йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. З вимогою про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики він раніше звертався до Саксаганського районного суду за місцем мешкання відповідачки, але вона за місцем мешкання не мешкає. Тому сума позики, що повинна повернути відповідач становить 40 000,00 гривень. Крім того, 3% річних з простроченої суми за період з 11.08.20017 року по 29.06.2017 року становить 11 861,92 грн. (40000,00 х 3% :100 :365 х 3611= 11861,92 грн. Також відповідач повинна відшкодувати збитки, які прострочила виконання зобов'язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 110476,00 грн. Той факт, що відповідачка просила почекати та обіцяла повернути гроші, змушувало його не звертатися одразу до суду. Він все ж сподівався, що гроші вона поверне. Хвилювання з цього приводу призвели до того, що з 2009 по 2015 р.р. він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні та потребував коштів, просив відповідача повернути борг хоча б частинами. У зв'язку з цим вважає, що суд може поновити йому строк позовної давності звернення до суду, так як причини, через які він не звернувся з позовом одразу були поважними. На цей час він вважає, що відповідачка навмисно затягує час повернення боргу, щоб сплинув строк для звернення до суду. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь суму боргу за договором - 40000,00 гривень, інфляційні збитки - 110476,00 грн., та три відсотки річних - 11861,92 грн., а всього 162337,92 грн. Визнати причину пропуску строку для звернення до суду за захистом свого права поважною, та поновити йому строк для звернення до суду. Представник позивача [PERSON] до суду не з`явилася, позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про дату та місце слухання справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. За умовами даного договору [PERSON] зайняла у [PERSON] суму грошей у розмірі 40 000,00 грн., що еквівалентно сумі 8000 доларів США за офіційним курсом станом на день укладання та посвідчення цього договору (1 дол. США= 5,00 грн.), дану суму відповідач зобов'язалася повернути [PERSON] до 10 серпня 2007 року (а.с. 5 - копія договору позики грошей). Згідно п. 2 Договору позичальник зобов`язується повернути вказану суму позики до 10.08.2007 р. Відповідач свої договірні зобов`язання перед позивачем не виконала,на даний суму позики позивачу не повернула, допустивши утворення заборгованості у розмірі 16337,92 грн., з яких 40000,00 грн. сума позики; 11861,92 грн. три проценти річних від простроченої суми; 110476,00 грн. інфляційні збитки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що грошові кошти, що є предметом договору позики, були передані позикодавцем позичальнику до підписання цього договору (п. 1 договору позики). Відповідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-522 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вирішуючи позов в частині стягнення розміру суми позики суд виходить з наступного. Так між сторонами існують договірні зобов'язання, пов'язані з позикою грошей, борг відповідачем не повернуто, а тому позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 40000,00 грн. боргу, що станом на 09.02.2007 р. (дату позики) еквівалентно 8000,00 доларів США, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно п. 7 Договору позики грошей від 09.02.2007 року [PERSON] прострочивши строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу [PERSON] зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року За змістом статті 552,частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Відповідач своєчасно не повернула суму позики, тому вона повинна нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання - зобов`язана сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов договору позики грошей та статті 625 ЦК України. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом усіх показників інфляції за період та складає: 376,19 за період з серпня 2007 - червня 2017р.р. Суму інфляції розраховуємо: (сума боргу*процент інфляції)- сума боргу (40000* 376,19)-40000 =110476 Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 110476,00 грн. Розрахунок процентів ( суму боргу* 3%/365(кількість днів у році)* кількість прострочених днів) (40000 грн. х 3% : 365 днів у році х 3611 днів). Таким чиномтри проценти річних від простроченої суми з 11.08.2007 р. по 29.06.2017 р. (дату звернення з позовом до суду заявлену позивачем) складає 11871,78 грн. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 11861,92 грн., тому вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог у розмірі 11861,92 грн. Загальна сума боргу дорівнює 162337,92 грн. (40000,00 грн. + 11861,92 грн. + 110476,00 грн.) Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню, та стягненню підлягає сума боргу у розмірі 162337,92 грн., яка складається із суми боргу у розмірі 40000,00 грн., індексу інфляції у розмірі 110476,00 грн., та 3% річних у розмірі 11861,92 грн. Позивач до подання вказаного позову до суду, раніше звертався з аналогічним позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.06.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики повернуто позивачеві, для подання до належного суду. У свою чергу, позивач у позовній заяві також просив визнати причину пропуску строку для звернення до суду за захистом свого права поважною та поновити даний строк з обґрунтуванням того, що відповідач просила чекати та обіцяла повернути гроші, а також позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з 2009 року по 2015 рік на підтвердження чого надав виписні епікризи з історії хвороби (а.с. 10-13). Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У частинах 3-5 ст. 267 цього Кодексу вказується про те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте відповідач до суду не з`явилася, з заявою про застосування позовної давності до суду не зверталася. Суд вважає, що строк позовної давності позивачем дійсно було пропущено, однак заслуговують уваги доводи позивача, що відповідачка вводила в оману позивача своїми проханням почекати зі сплати боргу, що змушувало його не звертатися одразу до суду. Хвилювання з цього приводу призвели до того, що він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні. Разом з тим, суд погоджується з тим, що строк позовної давності позивачем було пропущено з поважних причин. Також відповідач ігнорує неодноразові виклики до суду (26.09.2017 р., 31.10.2017 р., 07.12.2017 р., 15.01.2018 р., 12.02.2018 р.), яку суд розцінює як не бажання відповідача виконувати своє грошове зобов'язання перед позивачем. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ці витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог в дохід держави. Отже, з відповідача на користь держави мають бути стягнуті судові витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 1623,37 грн.

Outcome: approved