Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.02.2006 року в розмірі 23221 грн. 29 коп., оскільки останній не виконує зобовязань за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач отримав кредит у розмірі 9900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості, тому позивач змушений звернутись до суду. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідач надав суду заяву, якою заперечує проти заявлених позовних вимог, із заявленою сумою боргу не погоджується, мотивуючи тим, що основна заборгованість відбуласть коли він постраждав у ДТП 2012 року та хворобу дружини 2017 року. Неодноразово звертався у банк з проханням про реструктиризацію, але банк відмовляв, згоден сплатити тільки тіло кредиту у розмірі 9900 грн. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 23 лютого 2006 року [PERSON] підписав заяву б/н від 23.02.2002 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 9900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, копією витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». При цьому сторони керувались ч. 1\~ст. 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Після підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між сторонами виникли зобовязальні правовідносини, відповідно до яких позивач зобовязувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 22.03.2018 року складає 23221,29 грн., що складається із: заборгованість по процентам за користування кредитом 9930,36 грн., заборгованість за пенею 12783,62 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (відсоткова складова) 1081,97 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України,\~ якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Положеннями ч. 1 ст. 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 12783,62 грн., то суд вважає, що в цій частині позову необхідно відмовити з наступних підстав. Так, статтями\~546,\~549 ЦК України\~визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору,\~\~\~\~передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається один раз в місяць. У той самий час, згідно з пунктами\~\~п.8.6 Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом,комісії за обслуговування. Тому, враховуюче викладене, суд вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань. За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов'язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки. Будь-яких доказів на підтвердження того, що\~\~відповідач, брав на себе зобовязання зі сплати винагороди за користування кредитом, які саме послуги було надано [PERSON] розрахунком їх вартості, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладених у Постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16. З урахуванням вищевикладеного, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 10437,67 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Приймаючи до уваги порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 525-527, 549, 610-611, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial