Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи уточнив, до Виконкому Саксаганської районної у місті ради про узаконення самочинно здійсненого будівництва, а саме: реконструкцію житлового будинок «А-2», за рахунок якої загальна площа збільшилась з 173,2 кв.м на 312,5 кв.м., житлова площа збільшилась з 79,1 кв.м. на 174,6 кв.м.; самочинне будівництво господарчих споруд: сараю «И» - 42,8 м2 та сараю «З» - 13,4 м2, що знаходиться на території домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнання за ним, право власності, на житловий будинок з господарчими спорудами, а саме: житловий будинок «А-2» загальною площею 312,5 кв.м., житловою площею 174,6 кв.м., сарай «И» - загальною площею - 42,8 м2; сарай «З» - загальною площею - 13,4 м2, гараж «Ж» - загальною площею - 65 м2, огорожу №1,№2 та вимощення III, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою від 11.06.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], його матері - [PERSON], на правах приватної власності, належав житловий будинок , розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0, 0736 га. За період часу з 1999 по 2009 рік його мати провела реконструкцію житлового будинку, за рахунок чого збільшилась загальна площа з 59,6 кв.м на 173,2 кв.м., житлова площа з 32,1 кв.м. на 79,1 кв.м., окрім того було збудовано два сараї літ. «И» та «З». Самочинно реконструйований його матір'ю будинок літ. «А-2» , та самочинно збудовані сараї літ. «И» та «З», виконані без отримання відповідного дозволу, але без порушення встановлених будівельних норм і правил, на земельній ділянці, яка належала їй на праві власності. Як власник, вона мала право на розпорядження цим своїм майном на власний розсуд та право вчиняти будь які дії щодо цього майна, які не суперечать закону. [INFO] року його мати, - [PERSON], померла. Після її смерті відкрилась спадщина яка складається з домоволодіння та земельної ділянки розташованого за адресою: [ADDRESS]. У встановлений законом строк він звернувся до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на реконструкцію будинку і рекомендовано звернутися до суду. Право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, він отримав, що підтверджується свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи той факт, що він фактично прийняв спадщину, в порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав на момент відкриття спадщини з спадкодавцем, проте він не має можливості оформити в установленому законом порядку право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину , він звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги з наведених в уточненій позовній заяві підстав. Представник відповідача проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов задоволенню не підлягає. Суд встановив, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2014 року позивач є спадкоємцем майна [PERSON], [INFO], яка померла 18 вересня 2013 року, а саме, земельної ділянки площею 736 (сімсот тридцять шість) кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке належало померлій на підставі Державного акту на право на право приватної власності на землю серії ДП, виданого Криворізькою міською радою народних депутатів 03 листопада 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 7602 (вартість 400 980 грн. 84 коп.). Як зазначив позивач, ще за період часу з 1999 по 2009 рік його мати [PERSON] провела реконструкцію житлового будинку, за рахунок чого збільшилась загальна площа з 59,6 кв.м на 173,2 кв.м., житлова площа з 32,1 кв.м. на 79,1 кв.м., окрім того було збудовано два сараї літ. «И» та «З». Однак позивач не надав суду достовірні докази, які б беззаперечно свідчили про те, що саме спадкодавиця, та саме за період часу з 1999 по 2009 рік самостійно і самовільно провела реконструкцію житлового будинку та побудувала перелічені прибудови. А тому, відповідно до ст.ст.60, 61 ЦПК України, вказані вище позивачем обставини суд вважає недоведеними і не підтвердженими доказами. Так з договору купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою від 11.06.1998 року [PERSON] купила житловий будинок під [ADDRESS]. Відчужуваний житловий будинок складає: А-1 житловий будинок каркасн. дерев. має розмір загальної площі 59,6 кв.м з господарчими побудовами: Б-сарай цегляний, Д - сарай дощатий, Г - гараж дощатий, В - вбиральня дощата, №6 - паркан, І - водопровід, ІІ - замощення (а.с.7). Відповідно до повідомлення КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 03.04.2014 року, при обстеженні житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] виявлено самочинне будівництво, а саме: реконструкція житлового будинку «А-2»; сарай «И»; сарай «З». За рахунок проведеної реконструкції житлового будинку «А-2», загальна площа приміщень житлового будинку «А-2» складає 312,5 м?, житлова площа приміщень житлового будинку складає 174,6 м?. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК). Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Як свідчать матеріали справи, ні спадкодавець, ні спадкоємці дозволу органу місцевого самоврядування на будівництво прибудов не отримували. За приписами статті 18 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам. Крім того, навіть якщо б спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч.1 ст.376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7). Згідно п. 9 зазначеної Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону N 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Такі висновки суду повністю кореспондуються з роз'ясненнями, що викладені у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». За відсутністю даних що спадкодавець або позивач зверталися до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Позивачем не доведено, що побудовані прибудови до домоволодіння були предметом розгляду компетентного органу. За встановлених обставин позивачем був обраний не належний спосіб захисту і, відповідно, його позовні вимоги задоволенню не підлягають. Аналізуючи вказані обставини у їх сукупності, враховуючи зазначені норми законодавства України, суд доходить висновку, що у даному випадку відсутні правові підстави для ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, тому в позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed