Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом про визнання права власності та встановлення порядку користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 31085 від 10.03.1999 року йому на праві власності належить 1 / 4 частина квартири [ADDRESS]. Відповідач, яка є співвласником спірної квартири із розміром 3 / 4 ідеальних частин, з яких 1 / 2 частина успадкована після смерті її матері, фактично володіє та користується вказаною квартирою, відмовляється в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою, не надає ключі від вхідних дверей, відмовляє у доступі до квартири, що позбавляє позивача можливості користування квартирою. Маючи намір зареєструвати свою частку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 12.06.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою надати оригінал документів та ключи від дверей, однак питання у добровільному порядку вирішити не вдалося. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування викладені у позовній заяві та згідно додатку № 2 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28.03.2017 року. (а.с. 105). Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на заперечення на позов, оскільки немає можливості встановити порядок користування спірною квартирою, розроблені варіанти по експертизі надані з відхиленням від ідеальних часток співвласників спірної квартири, ідеальна частка позивача в спірній квартирі є незначною. Заслухавши позиції сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 317, 319, 358, 391, 392 ЦК України. Судом встановлено, що позивачу та відповідачу відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1999 року, належала на праві спільної сумісної власності, разом з [PERSON], [PERSON] квартира [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира складається із трьох ізольованих жилих кімнат площею 10,3 кв.м, 16,3 кв.м., 11,7 кв.м., а всього 38, 3 кв.м., з кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, комори, туалету, кладової, балкону та лоджії (а.с. 8). Згідно свідоцтва про право на спадщину від 04.11.2016 року, [PERSON] є спадкоємицею 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] (а.с. 83). Таким чином, позивачу на праві власності належить 1 / 4 ідеальна частка спірної квартири, а відповідачці - 3 / 4 ідеальних часток. У відповідності до висновку експерта № 484/03-2017 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28.03.2017 року, визначено три можливі варіанти встановлення порядку користування квартирою (а.с. 96-106). Згідно до вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 358 ЦК України співвласники майна можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності, та кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира в багатоквартирному будинку не може бути поділена в натурі шляхом обладнання окремих ізольованих квартир, тому відповідно до положень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок , суд зобовязаний встановити порядок користування нею. Судом також встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, відповідач створює неможливі умови для проживання позивача, чинить перешкоди в користуванні житлом. Дані обставини підтверджуються змістом копій скарг позивача до Житомирського МВ УМВС у Житомирській області та відповідей (а.с 15-16). З урахуванням вищезгаданого, суд визначає порядок користування спірним житлом відповідно до запропонованого позивачем варіанту, згідно якого слід встановити порядок користування квартирою № 92 в будинку № 20 по вул. Крошенській в м. Житомирі та виділити позивачу [PERSON] в користування жилу кімнату площею 10,3 кв.м. (на плані позначену цифрою 6), а відповідачу [PERSON] жилу кімнату площею 16,3 кв.м. з балконом (на плані позначену цифрою 7) та жилу кімнату площею 11,7 кв.м. з лоджією (на плані позначену цифрою 8). Коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, кладову (на плані позначені цифрами 1, 5, 4, 3, 2) залишити у спільному користуванні сторін. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. У відповідності до вищезгаданого, враховуючи відсутність аргументованих заперечень з боку відповідача та наданих доказів у звязку з цим, суд визначає порядок користування спірним житлом згідно запропонованого позивачем варіанту- додатку № 2, та вважає, що житлові права відповідача при цьому не будуть ущемлятися, позаяк частина жилої площі, яка буде припадати на відповідача є меншою лише на 0, 73 кв.м, що є незначним відступленням в ідеальній рівності жилої площі на кожну зареєстровану особу та є найбільш наближеним до ідеальних часток. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено із пояснень представників, що у позивача відсутній оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру, представник відповідача надала його лише для дослідження в судовому засіданні від 18.09.2017 року, а тому за таких обставин, позивач не має можливості вільно розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, права позивача порушені, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. та витрати, повязані з оплатою проведеної судової будівельно-технічної експертизи, в сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved