Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який його представник, адвокат Кузнєцов\~А.С., підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 21.09.2018 року, близько 13 год. 35 хв., в м. Суми по просп. Шевченка, поблизу будинку №1, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, та в подальшому допустив наїзд на автомобіль Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який перебував у нерухомому стані. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.01.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», 17.10.2019 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, на що листом-відповіддю страховика №12/4262 від 13.11.2019 року отримав відмову. Вказану відмову позивач вважає незаконною, необґрунтованою і такою, що суперечить висновку Великої Палати Верховного суду, викладеному у постанові від 19.06.2019 року по справі №465/4621/16-к. Згідно висновку судового експерта Варухи В.О. №01/2020 від 14.01.2020 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , становить 70174,01 грн. Загалом, для відновлення пошкодженого автомобіля [PERSON] було витрачено 127976,00 грн. та 8612,00 грн. за евакуацію транспортного засобу, що в сумі становить 136588,00 грн. Тому, з урахуванням положень Договору страхування № АМ/5315189 від 17.09.2018 року та ст. 1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» матеріальної шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 78286,01 грн., стягнути з [PERSON] матеріальні збитки, завданих за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 58302,00 грн. та 6000,00 грн. моральної шкоди; всі судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 20.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант», повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Раніше надав письмовий відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними та необґрунтованими. Так, всупереч положень п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування лише 28.10.2019 року, тобто після спливу річного строку з моменту скоєння ДТП (21.09.2018 року). Крім того, на момент огляду суб`єктом оціночної діяльності пошкодженого транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль був частково відновлений позивачем, що суперечить вимогам п. 33.3 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Додатково зауважено, що про необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на евакуацію пошкодженого транспортного засобу, на правову допомогу адвоката, а також неможливості використання в якості доказу Висновку №01/2020 експертного автотоварознавчого дослідження. Представник [PERSON] , адвокат Смирнова О.Л., у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та в обґрунтування своїх заперечень зазначила, що Висновок №01/2020 експертного автотоварознавчого дослідження від 14.01.2020 року, складений [PERSON] , а також Висновок експертного автотехнічного дослідження № 233а від 26.09.2018 року, виготовлений судовим експертом Кирієнком В.Г., є неналежними доказами у справі. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що 21.09.2018 року по просп. Шевченка в м. Суми відбулося зіткнення трьох автомобілів. Відомості за даним фактом було внесено до ЄРДР, а [PERSON] призначено слідчим у кримінальному провадженні, яке в подальшому було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.09.2018 року, близько 13 год. 35 хв., в м. Суми по просп. Шевченка, поблизу будинка №1, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, та в подальшому допустив наїзд на автомобіль Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який перебував у нерухомому стані. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] легкі тілесні ушкодження. 22.09.2018 року відомості за даним фактом внесено до ЄРДР №12018200440003168 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Сумській області Мартиненка І.М. від 29.12.2018 року кримінальне провадження №12018200440003168 від 22.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю складу злочину. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.01.2019 року по справі №592/1285/19 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави (а.с.8, том №1). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що виникають внаслідок відшкодування шкоди. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Особливості відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, регламентовано положеннями ст. 1187 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року, котрий спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону №1961-IV від 01.07.2004 року). Тобто, за змістом Закону №1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що підтверджується Полісом №АМ/5315189 (а.с.134), 17.10.2019 року [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.13-14, том №1). Листом-відповіддю ТДВ «СК «Альфа-Гарант» №12/4262 від 13.11.2019 року [PERSON] повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, з наступних підстав: всупереч положень п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування від 15.10.2019 року, яка надійшла страховику лише 28.10.2019 року, тобто після спливу річного строку з моменту скоєння ДТП (21.09.2018 року). Крім того, на момент огляду суб`єктом оціночної діяльності (аварійним комісаром) пошкодженого транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль був частково відновлений, що суперечить вимогам п. 33.3 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.15, том №1). У відповідності до п. 37.1.4 ст. 37 Закону №1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2019 року по справі №465/4621/16-к, у системному зв`язку зі ст. 36 положення пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 25.03.2019 року, тобто в межах річного строку після вчинення ДТП, яка мала місце 21.09.2018 року, звертався до Ковпаківського районного суду м. Суми із позовною заявою до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (справа №592/4643/19), яку ухвалою суду від 07.10.2019 року було залишено без розгляду (а.с.38-40, том №1). Викладене свідчить про здійснення [PERSON] вільного волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 21.09.2018 року, за участю забезпеченого транспортного засобу, що свідчить про відсутність підстав для врахування права страховика на відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ще однією з підстав для відмови ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснення виплати страхового відшкодування було невиконання [PERSON] п. 33.3 ст. 33 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Згідно положень ст.ст. 33,34 Закону №1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, крім іншого, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону №1961-IV, особи звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Згідно наявних у справі матеріалів, страховик ТДВ «СК «Альфа-Гарант» був повідомлений про настання страхового випадку (дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.09.2018 року за участю автомобілів Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , і Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] ) 24.09.2018 року, з наданням відомостей про інших учасників ДТП (а.с.148-149, том №1). Проте огляд пошкодженого транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , був проведений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , уповноваженим представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант», лише 19.03.2019 року (а.с.183-184). 29.03.2019 року огляд автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , за запитом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 13.03.2019 року, провела аварійний комісар [PERSON] (а.с.185). Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк для встановлення причин настання страхового випадку та розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3 ст. 34 Закону №1961-IV). На підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №12018200440003168 від 21.09.2019 року за фактом зіткнення автомобілів Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , і Opel Astra, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , судовим експертом Кирієнком В.Г. за результатом проведення автотехнічного дослідження було складено висновок №233а від 26.09.2018 року, у якому зафіксовано стан пошкодженого транспортного засобу після ДТП (а.с.37-42, том №2). Як вбачається з Висновку №01/2020 експертного автотоварознавчого дослідження від 14.01.2020 року, виготовленого судовим експертом товарознавцем Варухою В.О. (Свідоцтво №268 від 25.01.2013 року), на запит адвоката Кузнєцова А.С. від 18.12.2019 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , 2013 р.в., внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.09.2018 року, станом на дату його відновлення (складання акту виконаних робіт) 09.11.2018 року, без урахування ПДВ, складає 70174,01 грн. (а.с.16-34, том №1). Додатково суд зауважує, що а ні представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант», а ні [PERSON] , будучи належним чином сповіщеними (а.с.164-165), на огляд автомобіля Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , який відбувся 27.12.2019 року, не з`явилися. Відповідно до висновку №0 1/2020 від 14.01.2020 року, в ході проведення огляду транспортного засобу 27.12.2019 року експерт встановив, що технічний стан об`єкта дослідження змінений, проведено відновлювальний ремонт, проте провести повне дослідження, надати об`єктивний та обґрунтований висновок по суті поставленого на дослідження в такому вигляді питання є можливим, з урахуванням ідентифікації пошкоджених складових що підлягають заміні, лінійних розмірі пошкодження складових, що підлягають відновленню, здійснених у відповідності з вимогами пп. 4.3, 5.1 Методики товарознавчого дослідження та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.1996 року. Згідно п. 8.5 Методики товарознавчого дослідження та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.1996 року, якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. Разом з тим, відповідно до п. 8.5.1 Методики, умови щодо визначення вартості відновлювального ремонту без технічного огляду КТЗ зазначені в пункті 5.1 цієї Методики, де зазначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Відповідно до п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 08.10.1998 року, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Підставою для проведення експертного дослідження №01/2020 від 14.01.2020 року, сумніви у достовірності якого висловлюються відповідачами, був запит адвоката Кузнєцова А.С., дослідження здійснювалося з використанням кольорових фотографічних зображень, наданих експерту; у висновку міститься відмітка про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, у тому числі витрати, пов`язані з, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана, крім іншого, з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 28 Закону№1961-IV). У відповідності до Заявки про надання послуг з технічної допомоги та/або з евакуації транспортного засобу від 21.09.2018 року, Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 21.09.2018 року та квитанції ТОВ «Перша українська транспортна група» до прибуткового касового ордеру № 2 від 03.01.2019 року, [PERSON] було сплачено 8612,00 грн. за надані послуги з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця здійснення ремонту (а.с.9-10, том №1). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ст. 81 ЦПК України). Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). З урахуванням викладеного, встановлених обставин справи та зважаючи на граничний розмір страхових сум, зазначених у Полісі №АМ/5315189 від 17.09.2018 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21.09.2018 року, в розмірі 78286,01 грн. (виходячи з розрахунку: 70174,01 грн. збитку 500 грн. франшизи + 8612,00 грн. витрат на евакуацію = 78286,01 грн.). За правилом ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З Акту виконаних робіт №88, наданого ТОВ «ДААКОМ», вбачається, що за ремонт та відновлення пошкодженого транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] було сплачено 127976,00 грн. (а.с.12, том №1). Враховуючи витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 8612,00 грн., загальна сума завданих збитків, внаслідок ДТП, становить 136588,00 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків (136588,00 грн.) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням 78286,01 грн.) в розмірі 58301,99 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз. Зважаючи на наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] була заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає до уваги тривалий час невиплати страхового відшкодування у зв`язку із завданням шкоди, внаслідок пошкодження транспортного засобу, матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, те що за захистом порушених прав він був вимушений звернутись до суду, з урахуванням розумності і справедливості, та вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп. Щодо заявлених позовних вимог у частині відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд встановив. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. За змістом ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 29.11.2019 року між ФОП [PERSON] , що має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000637 від 12.11.2019 року, [PERSON] було укладено Договір №4 про надання правової допомоги, згідно умов якого (п. 4.2) остаточний розрахунок здійснюється на підставі складеного та підписаного сторонами акту приймання-передачі послуг (а.с.92-94). Згідно Актів виконаних робіт № 4 від 31.01.2020 року, №4-1 від 15.06.2020 року, №29/11-16.09 від 16.09.2020 року, 29/11-09.12 від 09.12.2020 року, №29/11-12.03 від 12.03.2021 року, [PERSON] , на виконання умов договору №4 про надання правової допомоги, було сплачено грошові кошти в сумі 10500 грн., що підтверджується копіями квитанцій, доданими до матеріалів справи (а.с.89-91,202-203, том №1; а.с.51-58, том №2). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилом ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, оскільки розмір понесених витрат на оплату послуг адвоката оспорюється відповідачами, а перелік виконаних адвокатом робіт, зазначених у акті від 31.01.2020 року, зокрема складання і подання позовної заяви, не співпадає з реальним часом наданих послуг, тому суд вважає доцільним зменшити розмір заявлених до стягнення витрат до 7500,00 грн. У відповідності до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 2983,00 грн. за надані послуги експерта з оцінки вартості транспортного засобу та матеріального збитку (а.с.88). Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у дольовому порядку витрати, пов`язані з розглядом справи: витрати на професійну правничу допомогу 7500,00 грн., витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, 2983,00 грн., що в сумі становить 10483,00 грн., по 5241,00 грн. окремо з кожного. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та положень ЗУ «Про судовий збір», із ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн., а з [PERSON] 840,80 грн., оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial