Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі мирової угоди від 26 лютого 2020 року, затвердженої ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року та стягувати аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що станом на даний час розмір аліментів, які стягуються на підставі зазначеної ухвали суду є для нього не підйомним у зв`язку зі змінами, які сталися в його матеріальному стані, а саме він ніс значні додаткові витрати у зв`язку із хворобою та смертю його батька, у зв`язку із хворобою його батька він не міг працювати, а відтак його доходи значно погіршились. Окрім цього, зазначає, що матеріальний стан відповідача значно покращився. В зв`язу з наведеним, просить позов задовольнити. 27 квітня 2021 року ухвалою суду у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 01 липня 2021 року представник відповідача подала до суду письмовий відзив, в якому вона заперечила та просила повністю відмовити у задоволені позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що вартість навчання у школі значно зросла. Окрім цього, відповідач постійно несе додаткові витрати щодо додаткового навчання сина, придбання необхідного одягу, музичних інструментів, комп`ютерного обладнання, періодичних медичних оглядів та лікування. Позивачем не долучено жодного належного та допустимого доказу щодо погіршення його майнового стану та покращення майнового стану відповідача. Доводи позивача щодо зміни його сімейного стану у зв`язку із смертю його батька та втратою доходів не є правовою підставою для зменшення розміру аліментів /Т-2 а.с.2-3/. 29 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, у якому він зазначив, що договір про укладення про надання освітніх послуг від 01 червня 2021 року було укладено без його відома. Окрім цього, зазначає, що він раніше дійсно добре заробляв та на даний час його доходи значно зменшились /Т-2 а.с.81-84/. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, просять позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, дала пояснення аналогічні доводам, які наведені у відзиві на позов, просить у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2007 року по 29 жовтня 2019 року /Т-2 а.с.170-172/ Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] убачається, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] /Т-1 а.с.15/. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, відповідно до якої останній зобов`язався позивачу сплачувати щомісячно, починаючи з 01 лютого 2020 року та до досягнення дитиною 18 років аліменти у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., окрім цього зобов`язався сплачувати додаткові витрати на утримання дитини, а саме щомісячну оплату навчання в школі, щомісячну оплату занять футболом, щомісячну оплату занять на ударних інструментах, відвідування басейна /Т-1 а.с. 206-208/. Відповідачем не надано доказів, що позивач неналежним чином виконував умови мирової угоди, окрім цього позивач надав квитанції про перерахунок грошових сум за період з вересня 2019 року по лютий 2021 року на утримання дитини від 4 000,00 грн. до 21045,10 грн. щомісячно /Т-1 а.с.25-44, 143-182/. Заборгованість позивача по сплаті аліментів відсутня. Згідно з ч. 2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За ч. 1 та 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому необхідно враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Сторони встановили розмір аліментів, які підлягають до сплати позивачем відповідачу згідно з мировою угодою, яка затверджена ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. Отже, вимога платника аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у зменшенні розміру аліментів або зміні способу стягнення аліментів, визначеного за домовленістю між батьками. Відовідач не надав суду доказів, які б вказували на зміну її майнового стану чи погіршення її або дитини здоров`я. Позивач на підтверження своїх вимог щодо погіршення свого майнового стану надав податкові декларації за 2018-2021 рр., а також надав виписку з історії хвороби від 10 грудня 2018 року у підтвердження погіршення свого стану здоров`я. Так, позивач зареєстрований Фізичним особою-підприємцем. З податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця [PERSON] убачається, що загальна сума його доходу за 2018 рік становила 1526117,19 грн. /Т-2 а.с. 98-99/, загальна сума його доходу за 2019 рік становила 1492035,92 грн. /Т-2 а.с. 107-108/, загальна сума його доходу за 2020 рік становила 990148,49 грн. /Т-2 а.с. 119-120/, загальна сума його доходу за перше півріччя 2021 року становила 61281 грн. /Т-2 а.с. 125-126/. Суд, аналізуючи вищевказані податкові декларації, зазначає, що середньомісячний дохід позивача у 2018 році складав приблизно 127 176 грн. (1526117,19 грн. : 12 = 127 176 грн.), у 2019 році складав приблизно 127 336 грн. (1492035,92 грн. : 12 = 124 336 грн.), у 2020 році складав приблизно 85 512 грн. (990148,49 грн. : 12 = 85 512 грн.), за перше півріччя 2021 року складає приблизно 10213,50 грн. (61281 грн. : 6 = 10213,50 грн.). Таким чином позивачем доведено той факт, що його майновий стан у 2021 році значно погіршився порівняно з його майновим станом на день укладення мирової угоди, тобто, станом на 26 лютого 2020 року. Крім цього, позивач ніс значні витрати на лікування свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується квитанціями на загальну суму фактично на 200000 грн. /Т-1 а.с. 52-56, 62-121/, що вказує на зменшення його заощаджень. Щодо посилання позивача щодо погіршення його стану здоров`я, то суд не бере їх до уваги оскільки ним не надано жодного належного та допустимого доказу, що він потребує постійного лікування та витрачає значні грошові кошти на лікування, окрім цього ним надано виписку з історії хвороби від 10 грудня 2018 року та не надано жодного доказу щодо його стану здоров`я на даний час. Суд також не бере до уваги доводи позивача та відповідача щодо їх значного кредитного навантаження, оскільки наявність інших фінансових зобов`язань не звільняє батьків від обов`язку утримання дитини, передбаченого ст. 180 СК України. Учасниками у справі визнано, що дитина на даний час припинила відвідування гуртка по ударних інструментах, а секцію футболу відвідує вкрай нерегулярно. Таким чином, згідно з мировою угодою, позивач має фактично нести витрати на сплату аліментів у розмірі 4000 грн. та витрати на школу, відвідування басейну, відвідування гуртка по ударних інструментах та секцію футболу, які в угоді зазначені, як додаткові витрати. Матеріали справи не містять доказів, що витрати на школу, відвідування басейну, гуртка по ударних інструментах, секції футболу викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, його хворобою, тощо). За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищевказані витрати є складовими частинами аліментів за своєю правовою суттю, а не додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України. З договору про надання освітніх послуг від 01 червня 2021 року /Т-2 а.с.37-41/ убачається, що вартість навчання в школі становить 8700 грн. щомісячно, а відвідування басейну від 600 грн. до 2000 грн. щомісячно в залежності від кількості занять, що визнається учасниками справи. Таким чином, позивач зобов`язаний сплачувати на утримання дитини аліменти мінімум 13 300 грн. (4000+8700+600=13300 грн.) щомісячно. Беручи до уваги, що з січня 2021 року майновий стан позивача погіршився, а його середньомісячний дохід складає приблизно 10213,50 грн., суд вважає обгрунтованими доводи позивача, що він не спроможний на даний час сплачувати витрати на навчання дитини та відвідування басейну, а відтак необхідно змінити спосіб стягнення аліментів, зменшивши їх сплату на суму, до якої входять навчання у школі, відвідування басейну, гуртка по ударних інструментах та секції футболу. Разом з цим, беручи до уваги, що позивач є працездатним, є високо кваліфікованим працівником у галузі IT-технологій, інших осіб на утриманні він на даний час не має, суд вважає, що 4000 грн. аліментів у твердій грошовій сумі, що стягуються з позивача на користь відповідача буде відповідати вимогам розумності та є співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дітей, а також, зможе забезпечити нормальні та гідні умови для життя дитини. Разом з тим, суд зазначає, що відповідач у подальшому не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення аліментів, у зв`язку із зміною її або платника аліментів матеріального чи сімейного стану, погіршення її або дитини здоров`я. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при поданні позову до суду, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Outcome: partial