Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] та є її власником, на неї відкритий особовий рахунок. ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов'язані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У зв'язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 грудня 2012 року по 01 травня 2016 року в сумі 8867,28 гривень, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 1378,00 гривень. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, зазначили, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні зобов'язання, оскільки через надання позивачем послуг з теплопостачання неналежним чином, відповідач відключилася від мережі централізованого опалення та не отримує зазначених послуг. Крім цього, зазначили, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Тому у задоволенні позову представники відповідачам просили відмовити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач ПАТ «Херсонська ТЕЦ» за адресою: [ADDRESS]. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з 01 грудня 2012 року по 01 травня 2016 року складає 8661,10 гривень (а.с.7-8). Відповідач добровільно виплачувати заборгованість відмовляється. Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона №668/9993/14-ц від 25.09.2015 року скасовано судовий наказ від 28.08.2015 року за заявою ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію з [PERSON] в сумі 4715,83 гривень (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Разом з цим, судом встановлено згідно Витягу з Протоколу засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання та встановлення індивідуального джерела опалення від 17.02.2016 року відкладено прийняття рішення в наданні дозволу на відключення від мереж ЦО та ГВП [PERSON], [ADDRESS] Крім того, згідно Витягу з протоколу №8 від 19.07.2012р. засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання [PERSON], проживаючій за адресою: [ADDRESS] відмовлено в застосуванні електротермічного устаткування, електромережі зовнішнього та внутрішнього електропостачання багатоповерхових житлових будинків не розраховані на застосування електротермічного устаткування (а.с.38). З Договору №0989082 від 30.09.2015 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ ЕК «Херсонобленерго» вбачається, що в квартирі [ADDRESS], корп.1 установлені електричні опалювальні панелі (а.с.30-31). З вищевикладених обставин судом встановлено в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] самовільно відключилась від мережі централізованого опалення, без дотримання порядку, визначеного чинним законодавством, що також не заперечувалось та не спростовано в судовому представниками відповідача. Щодо вказаного представниками відповідача в судовому засіданні пропуску строку позовоної давності позивачем під час звернення до суду слід зазначити, що згідно ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що позовна давність була перервана винесенням судового наказу Суворовським районним судом м.Херсона 28.08.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованості за спожиту теплову енергію, а тому строк позовної давності, визначених ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України, застосуванню не підлягає. Посилання представників відповідача на те, що відповідач не є споживачем послуг позивача та між сторонам по справі не укладеного в письмовій формі договору не є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Верховним судом України в постанові від 10.10.2012 р. по справі № 6-110цс12 зроблено наступних правовий висновок. Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3,6,12 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. А тому посилання представників відповідача, що у відповідача відсутній обов'язок сплачувати послуги з центрального опалення є безпідставними. В статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» міститься тлумачення термінів, які застосовуються у вказаному Законі. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Таким чином, на відповідачів, як споживачів послуг, які надаються позивачем розповсюджується дія всіх Законів та підзаконних актів, які регулюють спірні правовідносини. З урахуванням викладеного, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378,00 гривень.

Outcome: approved