Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 708,61 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.05.2015 року становить 730\~554 грн. 70 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що між 14.04.2008 між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір 1304/0408/98-002, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» надав відповідачу кредит в сумі 60\~000 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних строком до 13.04.2018 р., а відповідач зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, поточні платежі по кредиту та нараховані відсотки згідно графіку не сплачула. 28.11.2012 року ПАТ «Омега Банк» (нова назва ПАТ «Сведбанк») та позивач уклали договір факторингу № 15 на підставі якого ПАТ «Омега Банк» відступило позивачу право вимоги до відповідача. В звязку із чим просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просить визнати частково недійсним договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТзОВ « Вектор Плюс» в частині передачі (відступлення) права вимоги за кредитним договором від первинного кредитора ПАТ «Омега Банк» до нового кредитора. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.11.2012 року між ТзОВ «Факторингова компанія «[PERSON] плюс» та ПАТ «Омега Банк» було укладено договір факторингу № 15. Вважає вказаний договір недійсним в частині, що стосується передачі права вимоги до неї, з огляду на те, що у кредитному договорі укладеному між нею та ПАТ «Сведбанк» вона не надавала згоди банку на передання персональних даних та право відступу третім особам. Відповідно до ст. 513 ЦК України заміна кредитора за кредитним договором мала відбутися шляхом отримання письмової згоди від неї, однак, дії ПАТ «Омега Банк» по укладенню договору факторингу в частині передачі прав вимог за кредитним договором суперечать положенням кредитного договору та ст. 513, 516 ЦК України. Крім того, ТзОВ «Факторингова компанія [PERSON]» не мала право отримувати іноземну валюту за кредитним договором оскільки не мала ліцензії НБУ на право здійснювати валютні операції. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Зустрічний позов не визнав та пояснив, що оспорюваний договір факторингу №15 від 28.11.2012 року відповідає вимогам чинного законодавства, жодних порушень при його укладенні допущено не було. Враховуючи відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про недійсність даного договору, вважає зустрічний позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні. Просить первісний позов задоволити. В останнє судове засідання представник не з»явився, подав клопотання про завершення розгляду справи у його відсутності, наполягає на вирішенні обох позовів як взаємопов»язаного спору, що виник між сторонами. Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту зустрічного позову, просять такий задоволити. Первісний позов не визнали та пояснили, що уклавши договір факторингу із позивачем банк порушив права [PERSON] та передав без її згоди персональні дані. Вважає, що договір факторингу укладений без відповідної ліцензії, а відтак, позивач не має законних підстав заявляти позов до відповідачки. В останнє судове засідання ні відповідачка, ні її представник не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Враховуючи те, що представники сторін дали пояснення по суті справи, за їх участю досліджені матеріали справи, представник позивача подав клопотання про завершення розгляду справи у його відсутності, а неявка відповідача та її представника в судові засідання після оголошення перерви є неодноразовою та без поважних причин, а також те, що первісний та зустрічний позови взаємоповязані та обєднані в одне провадження, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити, а в задоволенні зустрічного слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики. якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №1304/0408-98-002, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в 60\~000 доларів США, під 12,5 % річних, з терміном користування кредитом до 13 квітня 2018 року. Позичальник зобов'язався сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, у строки та на умовах, що визначені договором. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у випадку ненадходження на рахунок банку суми кредиту, процентів за користування кредитом, в строки, визначені договором позичальник, незалежно від наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобовязань за цим договором сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення відповідного платежу, від суми відповідного простроченого платежу за кожен день прострочення. У відповідності із ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Згідно ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. \~ За умовами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. 28.11.2012 року між ПАТ «Омега Банк» (ПАТ «Сведбанк» на підставі рішення Загальних Зборів акціонерів від 29.04.2013 року змінив назву на ПАТ «Омега банк») та ТзОВ «Факторингова компанія [PERSON]» було укладено договір факторингу № 15 на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором№1304/0408-98-002. Судом встановлено, що позичальник умов кредитного договору не виконала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 06.08.2015 року загальна сума боргу за кредитним договором становить 34\~708,61 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 861\~467,70 грн..), з яких: 34\~059,05 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 845\~345,62 грн..) заборгованість по кредиту; 649,56 доларів США ( що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 16\~122,07 грн.) пеня. З огляду на те, що відповідач прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повернула отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобовязань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 708,61 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на день ухвалення рішення становить 861\~467,70 грн.). Вимоги зустрічного позову до задоволення не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №1304/0408-98-002. 28.11.2012 року між ПАТ «Омега Банк» (ПАТ «Сведбанк» на підставі рішення Загальних Зборів акціонерів від 29.04.2013 року змінив назву на ПАТ «Омега банк») та ТзОВ «Факторингова компанія [PERSON]» було укладено договір факторингу № 15. Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як встановлено судом оспорюваний договір факторингу укладений в письмовій формі, що відповідає ст.1055 Цивільного кодексу України. Суд враховує також положення ст.ст. 627, 628, глави 73 Цивільного кодексу України, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, а зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими. Оспорюваним договором факторингу, відповідно до глави 73 Цивільного кодексу України, передбачені усі визначені законодавством істотні умови, а твердження позивача про те, що правочин вчинений юридичною особою без відповідної ліцензії є безпідставним. Крім того, відповідно ст.516 Цивільного Кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні, в т.ч. і при відступленні права вимоги здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 цього ж кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, всупереч зазначених вимог, позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин щодо порушення його прав чи інтересів укладенням договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року. З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку про безпідставність зустрічного позову, а тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі ст.ст.203, 204, 215, 526, 530, 612, 625, 627,628,638, 1054, 1055, 1077-1086 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved