Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про скасування державної реєстрації, покликаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 14 лютого 1989 року та розпорядження Залізничної районної адміністрації №37 від 26 січня 2018 року. Ухвалою Львівської міської ради №5279 від 20 червня 2019 року йому було надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою. Він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з проханням присвоєння земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, однак йому було відмовлено, оскільки відбувся перетин його земельної ділянки з земельною ділянкою 4610136300:04:017:0172 на 0,0064 га. Просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 4610136300:04:017:0172 на [ADDRESS] , площею 0,0472 га. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечила, пояснила, що належна їй земельна ділянка кадастровий номер 4610136300:04:017:0172 на [ADDRESS] , площею 0,0472 га набута нею у власність на підставі договору дарування, вона її не приватизовувала, [PERSON] як суміжний землекористувач узгоджував межі при приватизації даної земельної ділянки. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позов заперечує у повному обсязі, оскільки земельна ділянка 4610136300:04:017:0172 на [ADDRESS] , площею 0,0472 га належить згідно зареєстрованого державного акта на право власності на земельну ділянку 29 листопада 2010 року [PERSON] . Позивач оспорює державну реєстрацію земельної ділянки, хоча не оспорює акт встановлення меж, державні акти від 1997 року та 2010 року. Вважає позов безпідставним, просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 14 лютого 1989 року та розпорядження Залізничної районної адміністрації №37 від 26 січня 2018 року. Ухвалою Львівської міської ради №5279 від 20 червня 2019 року позивачу було надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою. Рішенням Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №РВ-4601598582020 від 16 жовтня 2020 року позивачу [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо присвоєння земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, оскільки відбувся перетин його земельної ділянки з земельною ділянкою 4610136300:04:017:0172 на 6,461%. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 12 грудня 2008 року [PERSON] прийняла у дарунок земельну ділянку 4610136300:04:017:0172 на [ADDRESS] , площею 0,0472 га. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №450117 від 29 листопада 2010 року [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 4610136300:04:017:0172 на [ADDRESS] , площею 0,0472 га на підставі договору дарування земельної ділянки від 12 грудня 2008 року. Внаслідок наведеного, а також того, що відповідач [PERSON] набула у власність вищевказану земельну ділянку на підставі договору дарування земельної ділянки від 12 грудня 2008 року, не здійснювала її приватизацію та межі такої земельної ділянки вже були встановлені, а відтак, суд вважає, що позивач не навів жодних доказів та аргументів які саме його права та інтереси порушено саме відповідачем [PERSON] . Крім того, згідно технічного звіту [PERSON] від 1997 року саме [PERSON] здійснювала приватизацію земельної ділянки на [ADDRESS] та відповідно до акта встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 19 травня 1997 року усі суміжні землекористувачі погодили межі земельної ділянки на [ADDRESS] на підставі якого було встановлено межі такої ділянки та було її приватизовано [PERSON] . На підставі наведеного, суд вважає, що позивачем не надано суду жодних доказів порушення його прав щодо встановлення меж земельної ділянки на [ADDRESS] відповідачем [PERSON] , а також не обґрунтовано якими саме діями чи бездіяльністю відповідача порушено його права. Також, як вбачається із договору дарування від 14 лютого 1989 року [PERSON] набув у власність житловий будинок на [ADDRESS] площею 37,2 кв.м., однак на момент видання розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №37 від 26 січня 2018 року площа житлового будинку на [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) збільшилася до площі 80,8 кв.м., та позивачем не надано суду жодних доказів, що розширення будинку на [ADDRESS] відбулось без порушення меж суміжної земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача [PERSON] . Крім того, як вбачається із плану земельної ділянки ПП «Геокапітал», на даний момент, саме житловий будинок [ADDRESS] , який перебуває у власності позивача, перебуває частково на земельній ділянці відповідача на [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. \~ \~ \~ \~А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed