Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку, аргументуючи вищевикладене тим, що він, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач від першого шлюбу має сина - [PERSON], [INFO], який весь час проживав зі своєї матір»ю у м. Южноукраїнськ. У 2012 році [PERSON] переїхав до м. Києва та деякий час проживав з позивачем у квартирі [ADDRESS]. 26.042012 року позивач зареєстрував [PERSON], [INFO] у спірній квартирі. Однак, згодом [PERSON] з матір»ю переїхали до Російської Федерації. Отже, відповідач фактично з осені 2014 року проживає у Росії, його особистих речей у квартирі не має. Однак, самостійно з реєстрації не знімається, чим створює перешкоди позивачу у вільному розпорядженні його квартирою. Вищевикладені обставини і змусили позивача звернутися за захистом його прав до суду. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, проте від уповноваженого представника позивача надійшла заява, відповідно до якої остання позов підтримала в повному обсязі та просила суд винести рішення, яким позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною у позовній заяві, проте на адресу суду надіслав письмові пояснення відповідно до яких вказав, що з'явитися у судове засідання не має змоги, оскільки перебуває за межами України, у Російській Федерації. Проте заявлених позовних вимог не заперечує та просить суд їх задовольнити. Третя особа: Дніпровський районний відділ Головного Управління ДМС у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку, аргументуючи вищевикладене тим, що він, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.13). Відповідно до довідки Форми №3, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідач - [PERSON], [INFO], та [PERSON].(а.с.14). Відсутність відповідача [PERSON] підтверджується поясненнями [PERSON] та актом про відсутність особи за місцем реєстрації, затвердженого головою правління ЖБК «Печерський-5». В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У разі порушення цих прав, статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено також і в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року, ратифікованому Верховною радою УРСР 19 жовтня 1973 року (ст. 11), з якого вбачається, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, і на неухильне поліпшення умов життя. Держави-учасниці вживуть належних заходів щодо забезпечення здійснення цього права. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Згідно з вимогами ст. 8 ЦПК України суд вирішуючи справу діяв відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, з яких вбачається, що право на житло є невідчужуваним та непорушним правом особи, тому воно гарантується і не може бути скасовано. Судовим розглядом встановлено, що відповідач з осіні 2014 року не проживає в спірній квартирі. Невід'ємною умовою застосування норм ст. 405 ЦК України є відсутність особи без поважних причин понад один рік. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правові підстави для визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням та задоволення позову. У зв'язку з тим, що наведені обставини свідчать про те, що відповідач втратив право користування спірною квартирою, підлягає задоволенню і вимога про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, жилим приміщення шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Суд не вирішував питання з приводу стягнення судових витрат з відповідачів, оскільки дане питання позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved