Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він був прийнятий на посаду сторожа в ДП « закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислове господарство». 19 серпня 2013 року його було звільнено із займаної посади по угоді сторін, про що й зроблено відповідний запис до трудової книжки. На день звільнення він звернувся по розрахунок до філії « Великоберезнянське лісове агропромислове господарство» , так як у відповідача була наявна заборгованість перед ним за невиплачену заробітну плату, на що він отримав відмову від проведення розрахунку, так як на підприємстві зараз немає наявних грошей для виплати заборгованості. Згідно довідки, виданої філією « Великоберезнянське лісове агропромислове господарство» заборгованість по заробітній платі становить 8612,75 грн. сума заборгованості за середній заробіток за весь період не розрахунку по заробітній платі становить 16965,00 грн. що в загальному складає 25577,75 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату та суму заборгованості за весь період прострочки по виплаті заробітної плати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у відповідача на посаді сторожа філії « Великоберезнянський держспецлісгосп», що входить до складу державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Наказом № 55 від 19.08 2013 року його звільнено з роботи за ст. 36 п.1 КЗпП України за згодою сторін. Також встановлено, що станом на 13.12.2013 року заборгованість по заробітній платі позивачу становить 8612,75 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.2 ст.233 цього ж Кодексу в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім того, в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем ( Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №9-р/2013). Розрахунки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проведені позивачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. За таких обставин, позов позивача є обґрунтованим і він підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved