Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує наступним: він являється власником житлового будинку [ADDRESS]. На підставі його згоди відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були зареєстровані в належному йому житловому будинку та проживали в ньому по 2007 рік. В даний час відповідачі проживають в місті Москва Російської Федерації, а на його неодноразові прохання знятися з реєстрації за місцем бувшого проживання не реагують. Оскільки відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, не користуються будинком, не беруть участь в утриманні житлового будинку в приданому для проживання стані та факт їх реєстрації створює йому перешкоди в оформленні субсидії і зв'язку з чим, у нього виникають проблеми зі сплатою надмірних житлово-комунальних послуг, чим порушені його права. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в даному житловому будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав суду заявувх.№8023 від 19 листопада 2018 року про розгляд справи у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд їх задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи те, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та не з'явилися в судове засідання, не повідомили суд про причини своєї неявки, тому вважаю за можливе провести судове засідання за відсутності відповідачів. Представник Дзигівської сільської ради Вінницької області в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Не заперечують з приводу задоволення позову. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених письмових доказів - з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 133417678 встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON]. Із довідки виданої виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області № 02-09-501 від 02 серпня 2018 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає по\~[ADDRESS](а.с.8). Із акту обстеження домогосподарства від 24 липня 2018 року встановлено, що в домогосподарстві [PERSON] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], але не проживають з 2007 року, так як переїхали в Росію (а.с.9). Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за [ADDRESS] в якому зареєстровані відповідачі по справі. Разом з цим, [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2007 року не проживають за зареєстрованим місцем проживання, оскількипереїхали в Росію. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за [ADDRESS] вказуючи на те, що відповідачі з 2007 року, тобто понад один рік, не проживають в будинку та не несуть тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника нерухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За таких обставин, коли права власників порушені, власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON]про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення в повному обсязі. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідачів на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved