Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 21.04.2013 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про надання послуг, за яким останній зобов'язався виготовити та встановити позивачу металопластикове вікно. У зв'язку із своїм скрутним матеріальним становищем на пропозицію [PERSON] 21.04.2013 року позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту з АТ «ОТП Банк», метою якого було придбання товарів та послуг у фізичної особи-підприємця [PERSON] Вартість товару склала 8 375,00 гривень. В рахунок оплати товарів та послуг, банком були перераховані кошти на рахунок [PERSON] Однак, не зважаючи на той факт, що кошти були перераховані, тобто товар та послуги були оплачені, вікно встановлено не було. У зв'язку із цим, позивач, вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати договір про надання послуг, укладений із фізичною особою-підприємцем [PERSON], стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] суму у розмірі 8 375,00 грн., які були сплачені за рахунок кредитних коштів згідно договору про надання споживчого кредиту, стягнути з відповідачів солідарно 5 000,00 грн. моральної шкоди. Почивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та дату слухання повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому, на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи той факт, що сторони в судове засідання не з'явились, на підставі ст.197 ЦІПК України фіксування процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2013 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №FK-473, за яким останній зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій площею 9,043 куб. м, профіль Lider білого кольору, вартістю 12 195,00 грн. (а.с.5). 21.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №2003536168, за умовами якого банк надає позивачу строком на 12 місяців кредит на придбання товару у фізичної особи-підприємця [PERSON] в сумі 8 375,00 грн. (а.с.6,7). На підставі цього договору 23.04.2013 року банком були перераховані кошти в сумі 8 375,00 грн. на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.9). У відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи із змісту ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановленого договором або законом, або розірвання договору (ст. 611 ЦК України). Частина друга ст. 651 ЦК України допускає зміну або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору від 21.04.2013 року, укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON], останній повинен був виконати свої зобов'язання протягом 20 робочих днів з дня повної оплати замовником вартості ПВХ конструкцій. Однак в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем вартості ПВХ конструкцій в сумі 12 195,00 грн. на користь фізичної особи-підприємця [PERSON], що, в свою чергу, спростовує доводи позивача про порушення відповідачем умов договору. Посилання позивача на те, що шляхом укладення з ПАТ «ОТП Банк» договору про надання споживчого кредиту, перерахування банком фізичній особі-підприємцю [PERSON] суми у розмірі 8 375,00 грн., він фактично оплатив за рахунок кредитних коштів вартість замовлених ним ПВХ конструкцій, не приймається судом до уваги, оскільки: 1) в укладених позивачем із фізичною особою-підприємцем [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» договорах вартість товару та особи продавців (виконавців), які є отримувачами грошових коштів, є різними; 2) зміст цих договорів не містить положень, які б вказували на їх пов'язаність між собою. Тобто у суду відсутні підстави вважати, що за рахунок залучених у ПАТ «ОТП Банк» кредитних коштів, сплачених банком на користь фізичної особи-підприємця [PERSON], позивач сплатив замовлені ним у фізичної особи-підприємця [PERSON] ПВХ конструкції. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову як в частині розірвання договору з фізичною особою-підприємцем [PERSON], так і в частині стягнення коштів з фізичної особи-підприємця [PERSON], оскільки позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними. Наявна в матеріалах справи довідка про звернення позивача до правоохоронних органів щодо [PERSON] та внесення його заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.с.8), не спростовує висновків суду. Посилання позивача в обгрунтування своїх вимог на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2013 року у справі №183/6777/13-ц (а.с.10) не приймається судом до уваги, оскільки у згаданій справі судом було прийнято рішення хоч і за схожих обставин, але на підставі інших доказів, зокрема, пояснень відповідачки, яка визнала позов і надала пояснення на підтвердження доводів позивача. Позивач також просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000,00 грн. Моральну шкоду він обгрунтовує тим, що нові вікна він так і не отримав, у будинку холодно через протяги зі старих вікон, банк постійно вимагає повернути кредитні кошти через що він відчуває дискомфорт та сором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто у зобов'язальних (договірних) правовідносинах сторона має право вимагати відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням іншою стороною своїх зобов'язань, лише у разі, коли таке право передбачено договором або законом. При цьому, положення ст. 1167 ЦК України до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки регулюють питання відшкодування моральної шкоди у позадоговірних (деліктних) правовідносинах. Положення ст. 23 ЦК України містять загальні норми для всіх цивільно-правових відносин (як договірних, так і деліктних), які передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Проте аналіз матеріалів справи та доводи позивача не дають суду підстав для висновку, що моральна шкода, про яку зазначає позивач, підпадає під ознаки, передбачені п.п. 1-4 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Норма ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачає вирішення судом одночасно і додатково питання про відшкодування споживачу моральної шкоди в залежності від задоволення позову в основній частині його вимог як споживача до продавця (виробника, виконавця) щодо товарів, робіт, послуг. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову і в цій частині. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed