Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив заявою від 21.09.2015 року та остаточно просить стягнути на свою користь з ПАТ «ДельтаБанк» неустойку за ненадання банківської послуги, а саме розпорядження позивача щодо перерахування 124,57 гривень з рахунку позивача на зазначений ним рахунок у ПАТ «Укрсоцбанку» у розмірі 3% від суми замовлення що становить 3,74 гривень за період з 24.12.2014 по 01.03.2015, на загальну суму 250,58 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним з ПАТ «ДельтаБанк» укладено два договори на відкриття та обслуговування платіжних карток на умовах видачі вкладу на першу вимогу відповідно до ст. 1060 ЦК України, станом на 24.12.2014 на рахунках позивача знаходилась загальна сума 124,57 гривень, при спробі позивача зняти грошові кошти з рахунків за допомогою електронної картки було встановлено, що банкомат видає лише по 100 гривен, тому таку суму позивач мав можливість отримати лише в касі, в якій необхідно було вистояти величезну чергу, в зв'язку з чим позивач звернувся до ПАТ «Дельтабанку» щодо перерахування грошових коштів на його рахунок в ПАТ «Укрсоцбанк», але розпорядження відповідачем були проігноровані, що порушує вимоги ст. ст. 1068, 1073 ЦК України. Відповідальність за порушення банком розпорядження клієнта щодо перерахування коштів з його рахунку передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості послуги, яка складається з загальної вартості замовлення 124,57 гривень. Період прострочення позивач зазначає з 24.12.2014 по 01.03.2015. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду заперечення проти позову, суть яких полягає у тому, що в звязку із введенням Фондом гарантування вкладів Тимчасової адміністрації банку правовідносини між сторонами не регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд розглянув справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне. 27 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладений договір №005-20542-270613 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, з використанням електронних платіжної картки та обслуговування дебетної платіжної картки, відповідно до умов якого банк, відповідно до наданого клієнтом пакету документів, а також згідно з вимогами банку та чинного законодавства України, відкриває клієнту поточний рахунок №26203701558346 та № 262589089185 у гривнях, оформлює за ініціативою клієнта та надає в його користування електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або Master/Card, а також пін-код до карти, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунках, банк сплачує клієнту проценти згідно з умовами Правил. 24.12.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахування 113,65 гривень залишку на рахунках в іншу банківську установу, зазначивши свої особисті рахунку, але така операція проведена не була. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або шляхом перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Крім того відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Виходячи із зазначених норм закону відповідачем порушені права позивача щодо своєчасного повернення коштів та розпорядження ними. Ст. 1073 ЦК України передбачені правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, у тому числі обов'язок банку сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, якщо інше не встановлено законом. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. Але як вбачається зі змісту зазначеної норми пеня стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Надані позивачем договори банківських рахунків не передбачають відповідальності банку у вигляді сплати пені, така відповідальність не передбачена і главою 72 ЦК України, яка регулює відносини між банком та вкладником, які склалися на підставі договору банківського рахунку. Таким чином, положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, які виникли між сторонами на підставі договору не застосовуються. Крім того, позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановлених цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. На підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк». Враховуючи наведене, суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позову та на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок держави. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 79, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed