Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що він є мешканцем багатоквартирного двоповерхового [ADDRESS]. Після неодноразових звернень до контролюючих органів йому стало відомо, що на підставі заяви [PERSON] від 03 вересня 2015 року щодо поновлення договору оренди земельної ділянки по [ADDRESS], Солонянською селищною радою 03 вересня 2015 року було прийнято рішення «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з [PERSON].» за №18-56/VI, яким поновлено договір оренди земельної ділянки площею 0,0272 га, кадастровий номер [NUMBER], на [ADDRESS] Солонянського району Дніпропетровської області, яка є частиною прибудинкової території вказаного будинку. Згідно цього рішення Солонянської селищної ради 04 вересня 2015 року було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 21 грудня 2015 року нотаріусом Солонянської державної адміністрації Дніпропетровської області Супруненко А.М., номер запису про інше речове право 12650018. Рішенням Солонянської селищної ради від 03 вересня 2015 року №18-56/VI та договором оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року порушено їх права як мешканців багатоквартирного будинку по [ADDRESS], тому позивач вважає, що дане рішення Солонянської селищної ради є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а договір оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року таким, що підлягає визнанню недійсним з посилання на наступне. Позивач зазначає, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Вважає, що згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельного ділянкою, необхідною для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 42 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент прийняття рішення Солонянської селищної ради від 03 вересня 2015 року №18-56/VI та укладення договору оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Враховуючи, що додатковий договір до основного договору оренди земельної ділянки укладений відповідачами на підставі прийнятого Солонянською селищною радою оспорюваного незаконного рішення, то й він не відповідає наведеним вимогам Цивільного та Земельного кодексів України. У зв'язку з викладеним позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Солонянської селищної ради Солонянського району «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з [PERSON]» від 03 вересня 2015 року за №18-56/VI та визнати договір оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року укладений між Солонянською селищної радою та відповідачем [PERSON] - недійним. Представник відповідача Солонянської селищної ради позовні вимоги не визнала і пояснила, що земельна ділянка, на якій розташований будинок № [ADDRESS] є землею комунальної власності, а Солонянська селищна рада має право розпоряджатись земельною ділянкою площею 0,0272 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS], і здійснила реєстрацію свого права комунальної власності, то саме Солонянська селищна рада має право щодо розпорядження цією земельною ділянкою. Тому посилання позивача на відсутність у Солонянської селищної ради права на надання в оренду земельної ділянки відповідачу [PERSON] спростовуються наданими до справи матеріалами. Власником спірної земельної ділянки є саме Солонянська селищна рада, а оренда - це вид користування, то посилання позивача на те, що ст. 42 ЗК України не передбачає оформлення права оренди стосується лише земельних ділянок, які надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а також земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні будинки та які передані безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів передачі земельної ділянки, на якій побудований багатоквартирний будинок [ADDRESS] в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, або доказів передачі безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано. Також позивачем не надано будь-яких доказів того, що співвласники багатоквартирного будинку по [ADDRESS] створили та зареєстрували у порядку, визначеному Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III відповідне ОСББ. Земельним законодавством не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Суб'єктом власності на земельну ділянку прибудинкової території є об'єднання співвласників будинків, а тому питання щодо її використання повинно вирішуватися за згодою цього об'єднання в разі його створення. А позивачем не надано доказів створення співвласниками будинку [ADDRESS] відповідного ОСББ, як не було надано і доказів передачі земельної ділянки на якій розташований багатоквартирний будинок співвласникам у власність або постійне користування, отже власником спірної земельної ділянки є Солонянська селищна рада, яка має право укладати договори оренди, які є видом користування та отримувати відповідну оренду плату. Тому вона просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що він є власником квартири [ADDRESS]. Рішенням Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 6 від 20 травня 2010 року «Про виключення квартири з житлового фонду та зміна її цільового призначення» належну йому квартиру було виключено з житлового фонду та змінено її цільове призначення, погоджено розробку містобудівного обґрунтування реконструкції квартири під магазин промислових товарів з можливою добудовою за рахунок земель прибудинкової території. Рішенням Солонянської селищної ради шостого скликання десятої сесії від 19 липня 2011 року №30-10VI «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду [PERSON].» йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Рішенням сесії Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року № 22-13VI «Про надання в оренду земельної ділянки для комерційного використання [PERSON].» йому було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0272 га строком на три роки та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER]. 03 вересня 2015 року він звернувся до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області з заявою щодо поновлення договору оренди на земельну ділянку, яка розташована [ADDRESS], яка була задоволена. Він вважає вимоги позивача безпідставними і не підлягаючими задоволенню. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача задоволеними бути не можуть з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.203, 204 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована [ADDRESS]. Рішенням Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 6 від 20 травня 2010 року «Про виключення квартири з житлового фонду та зміна її цільового призначення» квартиру № 10 яка розташована по [ADDRESS] було виключено з житлового фонду та змінено її цільове призначення, погоджено розробку містобудівного обґрунтування реконструкції квартири під магазин промислових товарів з можливою добудовою за рахунок земель прибудинкової території. Рішенням Солонянської селищної ради шостого скликання десятої сесії від 19 липня 2011 року №30-10VI «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду [PERSON].» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Такий проект щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для реконструкції з добудовою та обслуговування нежитлового приміщення магазину промтоварів) на території Солонянської селищної ради був розроблений «ТОВ Агровектор Плюс» на замовлення [PERSON] Рішенням шостого скликання тридцятої сесії Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року № 22-13VI «Про надання в оренду земельної ділянки для комерційного використання [PERSON].» було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0272 га строком на три роки та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER]. 03 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області з заявою щодо поновлення договору оренди на земельну ділянку, яка розташована [ADDRESS], яка була розглянута та рішенням «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з [PERSON].» №18-56/VI поновлено договір оренди земельної ділянки площею 0,0272 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] і укладено договір оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року між Солонянською селищною радою та [PERSON] терміном на п'ять років. Договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 21 грудня 2015 року державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори, номер запису про інше речове право 12650018. Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом. Територіальні громади сіл, селищ, міст можуть об'єднувати на договірних засадах належні їм земельні ділянки комунальної власності. Управління зазначеними земельними ділянками здійснюється відповідно до закону. Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Під час розгляду справи було встановлено, що Солонянська селищна рада 16 вересня 2015 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності у зв'язку їх розмежуванням» здійснила реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0272 га (а.с.28). Дані про передачу вказаної земельної ділянки у власність чи постійне користування власникам квартир будинку по [ADDRESS] відсутні. Таким чином власником земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0272 га є територіальна громада, яка реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, тобто через Солонянську селищну раду. Як власник земельної ділянки по [ADDRESS], Солонянська селищна рада уклала з відповідачем [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 0,0272 га від 04 вересня 2015 року. Позивач посилається на те, що відповідач Солонянська селищна рада не мала права на укладання договору оренди вказаної земельної ділянки, оскільки право оренди не передбачено ст. 42 ЗК України. Судом було встановлено, що ст. 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Доказів здійснення управління будь-яким підприємством, установою чи організацією будинком [ADDRESS], позивачем суду надано не було. Згідно ч. 2 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів передачі земельної ділянки безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку, на якій розташований багатоквартирний будинок [ADDRESS], позивач суду також не надав. Оскільки земельна ділянка, на якій розташований будинок № [ADDRESS] є землею комунальної власності, а відповідач Солонянська селищна рада зокрема на земельну ділянку площею 0,0272 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] здійснила реєстрацію свого права комунальної власності, то саме Солонянська селищна рада має право щодо розпорядження цією земельною ділянкою на підставі ст. 12 ЗК України. Тому посилання позивача щодо відсутності у Солонянської селищної ради права на надання в оренду земельної ділянки відповідачу [PERSON] спростовуються наданими до справи матеріалами та положеннями чинного законодавства. Стосовно посилань представника позивача щодо відсутності можливості передавати земельну ділянку в оренду, то суд посилається на те, що згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Оскільки власником спірної земельної ділянки є саме Солонянська селищна рада, а оренда - це вид користування, то посилання позивача на те, що ст. 42 ЗК України не передбачає оформлення права оренди стосується лише земельних ділянок, які надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а також земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні будинки та які передані безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів передачі земельної ділянки, на якій побудований багатоквартирний будинок [ADDRESS] в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, або доказів передачі безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем суду не надано. Також позивачем не було надано до матеріалів справи будь-яких доказів стосовно того, що співвласники багатоквартирного будинку по [ADDRESS] створили та зареєстрували у порядку, визначеному Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III відповідне ОСББ. Таким чином суд вважає, що в разі приватизації громадянами квартир у багатоквартирному будинку, земельна ділянка, як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватися в користування об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III у порядку, передбаченому постановою КМУ «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Земельна ділянка в такому випадку належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Договори купівлі-продажу земельної ділянки прибудинкової території чи її частини в такому випадку суперечать вимогам ст. 42 ЗК України, п. 5 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Суб'єктом власності на земельну ділянку прибудинкової території є об'єднання співвласників будинків, а тому питання щодо її використання повинно вирішуватися за згодою цього об'єднання в разі його створення. Оскільки позивачем не було доведено суду та не надано доказів створення співвласниками будинку [ADDRESS] відповідного ОСББ, як не було надано і доказів передачі земельної ділянки на якій розташований багатоквартирний будинок співвласникам у власність або постійне користування, то власником спірної земельної ділянки є Солонянська селищна рада, що підтверджується матеріалами справи, а власник має право укладати договори оренди, які є видом користування та отримувати відповідну оренду плату. Тому посилання позивача на те, що відповідачі не мали права без погодження з усіма співвласниками будинку укладати спірний договір та приймати спірне рішення спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Суд вважає, що позивачем під час розгляду справи не було доведено суду в чому саме полягають порушення прав позивача шляхом прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та шляхом укладання спірного договору оренди, оскільки як в позовній заяві з урахуванням її уточнень, так і в письмових поясненнях, а також в судових засіданнях представник позивача посилався на порушення відповідачами прав всіх співмешканців багатоквартирного будинку, проте з позовом до суду звернувся лише [PERSON], а доказів стосовно порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів суду надано не було. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні дослідженими доказами не знайшли свого підтвердження посилання позивача щодо порушення його прав, свобод та інтересів, а також порушення щодо порядку прийняття спірного рішення та укладання спірного договору оренди. У зв'язку з чим у задоволені позову про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі необхідно відмовити, оскільки рішення суду може бути обґрунтоване лише на доказах досліджених в судовому засіданні, при цьому саме позивач повинен відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства України, довести обставини, на які посилається та надати суду докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed