Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 200 000 гривень, 5% на місяць за користування кредитом в розмірі 140 000 грн, та індекс інфляції в розмірі 2 288,26 грн., а також 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог посилався на те, що в червні 2012 року, між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 200 000 грн. На підтвердження укладання договору позики відповідачем було складено відповідну розписку про отримання суми коштів. Порядок, строки повернення, оплата за користування позикою були обумовлені договором та зазначені в розписці. Разом з тим відповідач, у встановлений договором час, кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився про місце та час його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судової повістки без вручення у зв'язку із не проживанням відповідача за місцем реєстрації (а.с. 33, 34). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача (а.с. 38). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передав а [PERSON], отримав позику в розмірі 200 000 грн. На підтвердження отримання коштів за договором, було складено відповідну розписку (а.с. 6). Відповідно до умов договору позики, які зазначені у розписці, позичальник взяв на себе зобов'язання повернути позику до 01.09.2013р., із виплатою процентів з користування кредитом в розмірі 5% щомісяця. До теперішнього часу позичальник кошти не повернув та не виплатив проценти за користування кредитом. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При стягненні відсотків за користування позикою, суд звертає увагу на те, що посилання позивача про укладення договору позики в червні 2012 року не підтверджені належним доказом, та в розписці про передачу коштів відсутня дата її написання, отже при таких обставинах суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо стягнення відсотків за період - з 01.09.2013р., (час повернення позики зазначений в розписці) по 07.05.2014р., (день ухвалення рішення у справі). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 282 457,93 грн., в тому числі: сума позики - 200 000 грн., відсотки за користування позикою (5% щомісяця) за період з 01.09.2013р., по 07.05.2014р., в розмірі 80 466,67 грн.; індекс інфляції в розмірі - 2 288,26 грн. Суд відмовляє [PERSON], в частині вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки стягнення моральної шкоди в договірних правовідносинах не передбачено чинним законодавством (на відміну від делікту). Стягнення моральної шкоди в договірних правовідносинах можливе лише у випадку якщо це прямо передбачено договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 2 824,57 грн. На підставі ст. 625, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: partial