Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 16027,40 доларів США, яка складається з 10000 доларів США суми позики, 5000 доларів США штрафу, 1027,40 доларів США нарахованих відсотків річних. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 17 квітня 2019 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від нього 10000 доларів США і зобов`язався їх повернути у строк до 17 травня 2019 року. Зауважує, що він виконав свої зобов`язання і передав відповідачу грошові кошти, на підтвердження чого, останнім написана розписка. Однак відповідач у встановлений договором строк суму позики не повернув. З огляду на зазначене, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 28 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 28 серпня 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Протокольною ухвалою від 02 грудня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Учасники судового розгляду, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак 21 лютого 2020 року позивачем та його представником [PERSON] подано до суду заяву, у якій вони просили розгляд справи здійснювати за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Крім того, надали суду оригінали договору позики від 17 квітня 2019 року, розписки від 17 квітня 2019 року та претензії від 25 червня 2019 року. З письмової згоди позивача та його представника суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 квітня 2019 року між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] укладено договір позики, за п.п. 1.1, 1.2 якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 10000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути вказані кошти позикодавцю. Пунктом 2.1 договору позики від 17 квітня 2019 року встановлено, що позичальник зобов`язався повернути позикодавцю позику 17 травня 2019 року. З розписки від 17 квітня 2019 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США відповідно до договору позики від 17 квітня 2019 року і зобов`язався їх повернути у строк до 17 травня 2019 року. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. За змістом ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Претензією від 25 червня 2019 року, чеками від 25 червня 2019 року стверджується, що позивач вимагав від відповідача повернення заборгованості. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повернення позивачу суми позики, суд приходить до висновку, що такі грошові кошти повернуті не були. Пунктом 4.3 договору позики від 17 квітня 2019 року передбачено, що сторони,

Outcome: approved