Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 250 142,39 дол. США, інфляційних втрат 377 087,10 грн. та судових витрат (а.с. 33-36). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 квітня 2019 року між сторонами було укладено договір позики у розмірі 170 705,48 дол. США, що за курсом складає 4 554 422,21 грн. Про отримання коштів [PERSON] власноручно складена розписка 24.04.2019 року. Строк повернення позики визначено 30.08.2019 року та умовами договору сторонами погоджено графік платежів. Позивач стверджує, що в порушення умов договору позики відповідачем не здійснено повернення отриманих грошових коштів. Відповідач офіційно визнає свій борг перед ним, про що 31.03.2021 року надав відповідну заяву. У зв`язку з цим, з посиланням на пункти 3.4, 5.1, 5.2 договору позики та на норми ст. ст. 202, 509, 526, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 170 705,48 дол. США, штрафні санкції у розмірі 79 436,91 дол. США та інфляційні втрати у розмірі 377 087,10 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2021 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову протягом семи днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 27). Ухвалою суду від 07.06.2021 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання на 06.07.2021 року на 15 год. 10 хв. (а.с. 46). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06.07.2021 року підготовче провадження у справі закрите та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 53). В судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник позивача [PERSON] суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, у заяві зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Судові повістки та процесуальні документи надсилались відповідачу за вказаною у позовній заяві адресою, при цьому відповідна кореспонденція повернута до суду із відмітками про закінчення строку зберігання. Відзив на позов відповідач у визначений термін не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, з урахуванням заяви представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати із договорів та інших правочинів, чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Встановлено, що 24 квітня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого сума позики складає 170 705,48 дол. США, що за курсом гривні до долару США за 1 дол. = 26,68 грн. становить 4 554 422,21 грн., строк повернення позики - до 30 серпня 2019 року включно (далі - договір позики, а.с. 16-19). Відповідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Про отримання відповідачем від позивача за договором позики грошових коштів у розмірі 170 705,48 дол. США свідчить видана [PERSON] розписка від 24 квітня 2019 року, у якій останній також зобов`язувався повернути позивачу позику у визначений договором строк (а.с. 20). Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 ЦК України). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно положень частини 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачем суду не надано жодних доказів на підтвердження повернення позивачу грошових коштів за наданою борговою розпискою. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На доведення позовних вимог щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним правочином позивачем суду надана заява [PERSON] від 31.03.2021 року, за змістом якої відповідач визнає свій борг перед [PERSON] за укладеним договором позики від 24.04.2019 року, згідно якого зобов`язаний повернути позивачу борг у розмірі 170 705,48 дол. США, однак повернути кошти не може у зв`язку з їх відсутністю (а.с. 21). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно норми частини 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Відповідно положень частини 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами пункту 3.4 договору позики, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позивачу позику відповідно до наступного графіку: 14.05.2019 року погашення суми 605,68 доларів США, 31.05.2019 року погашення суми 5 095,90 доларів США, 01.07.2019 року погашення суми 4 932,50 доларів США, 31.07.2019 року погашення суми 5 095,90 доларів США, 30.08.2019 року погашення суми 154 931,50 доларів США. Отже, у зв`язку з невиконанням умов укладеного договору позики з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернута сума позики у розмірі 170 705,48 дол. США, що визначено пунктом 2.1 договору позики та підтверджується розпискою відповідача про отримання коштів. За заявленими вимогами позивач також просить стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 79 436,91 дол. США. Відповідно пункту 5.2 договору позики, у разі прострочення позичальником будь-якого платежу, передбаченого графіком, зазначеним в п. 3.4 договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням 10% річних від простроченої суми, а також неустойку у вигляді пені в розмірі, що обчислюється виходячи з подвійної облікової ставки, що встановлюється Національним банком України і що діє в період прострочення, від відповідної суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). З посиланням на пункт 5.2 договору позики позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання умов договору по кожному з п`яти неповернутих платежів, відповідно графіку сплати коштів, за період такого прострочення станом на 09.04.2021 року. За складеним позивачем розрахунком, відповідно пункту 5.2 договору позики, який перевірений судом, 10% річних за прострочення оплати складає загальну суму 27 760,80 дол. США, що включає: 115,49 дол. США за прострочення сплати суми 605,68 доларів США за період з 15.05.2019 року станом на 09.04.2021 року; 947,98 дол. США за прострочення сплати суми 5 095,90 доларів США за період з 01.06.2019 року станом на 09.04.2021 року; 875,69 дол. США за прострочення сплати суми 4 932,50 доларів США за період з 02.07.2019 року станом на 09.04.2021 року; 862,81 дол. США за прострочення сплати суми 5 095,90 доларів США за період з 01.08.2019 року станом на 09.04.2021 року; 24 958,83 дол. США за прострочення сплати суми 154 931,50 доларів США за період з 31.08.2019 року станом на 09.04.2021 року (а.с. 45). Розмір пені, відповідно пункту 5.2 договору позики - подвійної облікової ставки НБУ за кожен календарний день прострочення складає загальну суму 51 676,110 дол. США, що включає: 242,14 дол. США за прострочення сплати суми 605,68 доларів США за період з 15.05.2019 року станом на 09.04.2021 року; 1954,20 дол. США за прострочення сплати суми 5 095,90 доларів США за період з 01.06.2019 року станом на 09.04.2021 року; 1 744,91дол. США за прострочення сплати суми 4 932,50 доларів США за період з 02.07.2019 року станом на 09.04.2021 року; 1 657,94 дол. США за прострочення сплати суми 5 095,90 доларів США за період з 01.08.2019 року станом на 09.04.2021 року; 46 076,92 дол. США за прострочення сплати суми 154 931,50 доларів США за період з 31.08.2019 року станом на 09.04.2021 року (а.с. 37-41). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пеня за умовами п. 5.2 договору позики, на загальну суму 79 436,91 дол. США. У решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат від знецінення коштів у розмірі 377 087,10 грн., відповідно норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, слід відмовити, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, виходячи з наступного. Положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції у даному випадку на спірні правовідносини не поширюються, так як за договором позики кошти надавались в іноземній валюті, а саме в доларах США, тому індекс інфляції, що існує в Україні щодо національної грошової одиниці гривні не може поширюватися на будь-яку іншу іноземну валюту, в тому числі і на долар США. За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти в іноземній валюті або виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року № 6-284цс17. Отже, позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути загальну суму коштів за договором позики від 24.04.2019 року у розмірі 250 142 дол. США 39 центів, що включають: основну суму заборгованості у розмірі 170 705,48дол. США, 10 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 27 760,80 дол. США та пеню у розмірі 51 676,11дол. США Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу між сторонами судових витрат з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави у розмірі 11 350 грн. (а.с. 22).

Outcome: partial