Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виражене у формі п.3.1.1. рішення від 28.12.2018 року за №664 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключення з числа службових житлової квартири за адресою [ADDRESS] , в якій проживає родина полковника [PERSON] , учасника бойових дій, зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради у місячний строк від набрання рішення суду законної сили ухвалити рішення про виключення з числа службових житлових приміщень двокімнатної квартири [ADDRESS] та надання її родині полковника [PERSON] , для постійного проживання, із зняттям з квартирного обліку. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом встановлено, що п.3.1.1. рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради від 28.12.2018 року за № 664 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» було відмовлено у виключенні з числа службових житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , в який проживає родина полковника [PERSON] , учасника бойових дій. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2018 року встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради, що виражене у формі п.3.5. від 17.05.2018 року за №214 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» було відмовлено у виключення з числа службових житлової квартири за адресою [ADDRESS] , в якій проживає родина полковника [PERSON] , учасника бойових дій. Листом від 30.11.2017 року №2634, Начальник КЕВ м. Чернігова було направлено пакет документів щодо виключення з числа службових трьох квартир та надання їм статусу квартир для постійного проживання, серед яких службова житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає родина полковника [PERSON] , учасника бойових дій. Листом від 19.12.2017 №1008 виконавчим комітетом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, оскільки для дозволу на зміну статусу службових приміщень потрібно прожити в займаному житловому приміщенні 10 років. Листом начальника Чернігівського гарнізону генерал-майора [PERSON] від 26.01.2018 року № 230, за погодженням начальника КЕВ м. Чернігів підполковника О.В. Дмитренко, повторно було направлено на адресу Чернігівської міської ради клопотання стосовно винесення питання на розгляд виконавчого комітету Чернігівської міської ради та прийняття рішення про виключення одинадцяти квартир із числа службових і надання їм статусу квартир для постійного проживання, серед яких службова житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає родина полковника [PERSON] , учасника бойових дій. Листом секретаря Чернігівської міської ради від 16.02.2018 року № 1- 27/20-839 полковнику [PERSON] було повторно відмовлено у виключенні службової квартири з числа службових за адресою: [ADDRESS] , та закріплення її за зареєстрованою і проживаючою у ній родиною полковника [PERSON] , учасника бойових діт Підставою для відмови зазначено, що в клопотанні Квартирно- експлуатаційного відділу про виключення даного житла з числа службових не достатньо мотивовано підстави його виключення із службового житла, а саме відсутності потреби у його подальшому використанні та оскільки Міністерство Оборони України не ліквідовано, то вбачається і необхідність (потреба) подальшого використання квартири, як службового приміщення. Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням, грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ниті не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішення виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів. Згідно ч. 2 п. 11 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р., виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється також положеннями Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 року. Пунктом 2.2. зазначеної Інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно - експлуатаційних управлінь. Згідно пункту 3.5 Інструкції, для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про ї визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України. Комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України протоколом № 748 від 22.11.2017 року було вирішено надати для постійного проживання із зняттям, з квартирного обліку службової квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає родина полковника та учасника бойових дій [PERSON] . Тобто, вказаним протоколом Міністерство оборони України прийняло рішення про те, що відсутня потреба у подальшому використанні, як службового житла житлового приміщення у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] , яка має статус службової. Також згідно абз. 16 п.п. 3.3 даної Інструкції рішення (пропозиції) Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України є остаточними для начальника гарнізону, керівника квартирно - експлуатаційного органу, голови гарнізонної житлової комісії та командира військової частини. Згідно абз. 4, 5 п.п. 3.5 цієї ж Інструкції для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї. Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку. Згідно абз. 7 п. п. 3.5 тач.1 абз. 8 п. п. 3.5 наказу МОУ від 30.11.2011 року № 737 (із змінами) питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років. Оскільки всі зазначені і обов`язкові в Інструкції умови, щодо виключення квартири полковника [PERSON] з числа службових виконано, а саме: полковник [PERSON] має вислугу в Збройних Силах України 27 років 01 місяць станом на 01.09.2018р., перебуває в загальній черзі на покращення житлових умов Чернігівського гарнізону (м. Чернігів) з 02.09.2015 року, на першочерговій з 02.09.2015року, як учасник бойових дій, АТО. Житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає родина полковника [PERSON] з трьох осіб - відповідає нормам законодавства, встановленим для населеного пункту (м. Чернігів), тому є безпідставним посилання представника відповідача, у відмові, на необхідність подальшого використання квартири як службового приміщення. Не зважаючи на судове рішення від 19 листопада 2018 року, справа №750/9700/18 виконавчий комітет Чернігівської міської ради рішенням від 28 грудня 2018 року №664 посилаючись до пунктів 5,1,5.2,5.3. Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові в другий раз відмовив квартирно-експлуатаційному відділу міста Чернігова у зміні статусу службової трикімнатної житлової квартири [ADDRESS] та закріпленні ії за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю [PERSON] . Згідно до пункту 5 Положення про виключення з числа службових житлових приміщень в м. Чернігові, затвердженому 26 квітня 2018 року за №30/УІІ-7 за пропозицією громадської комісії з житлових питань Чернігівської міської ради з числа службових приміщень можуть бути виключені наступні приміщення: вільні житлові приміщення, у використанні яких як службових відпала потреба; з яких не можуть бути виселені громадяни без надання інших жилих приміщень відповідно до статті 125 Житлового кодексу Української РСР, за умови проживання ними не менше десяти років у цьому службовому приміщенні; надані наймачам таких приміщень, які перебувають на обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов, та в порядку черговості набули право на одержання житлового приміщення (одержання житла для постійного проживання). При цьому, повноваження виконавчого комитету Чернігівської міської ради в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку визначено ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування». Пунктом 5.2. оскаржуємого Положення визначено наступне «З яких не можуть бути виселені громадяни без надання інших жилих приміщень відповідно до статті 125 Житлового кодексу Української РСР, за умови проживання ними не менше десяти років у цьому службовому приміщенні». В той же час відповідно до статті 125 Житлового кодексу України визначено коло осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення. Вказана стаття визначає, що не можуть бути виселені з службового житла осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. В той же час відповідач в пункті 5.2. вказаного Положення безпідставно, з перевищенням своїх повноважень додав вимоги, щодо умови проживання ними не менше десяти років у цьому службовому приміщенні. Вказана вимога є такою, що істотно погіршує право позивача на отримання постійного житла. Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється також положеннями Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011року. Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, місцеві органи самоврядування не мають право видавати нормативно-правові акти, які змінюють нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади. Таким чином, враховуючи те, що позивач, як особа, права якого були грубо порушені, не має іншої можливості, ніж звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у цього органу за законом не існує, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі саме у спосіб, вибраний позивачем та такий засіб правового захисту є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Outcome: approved