Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 серпня 2016 року під час загальних зборів жителів села Хлібодарівка в присутності в.о. голови районної державної адміністрації [PERSON], заступника голови районної ради [PERSON], начальника відділу освіти [PERSON] та в присутності інших жителів села, приблизно в кількості 350 осіб, відповідач [PERSON] під час свого виступу звів наклеп на позивача, а саме заявивши: «Продал землю и спрятался в АТО». Вказана інформація як вважає позивач є недостовірною та такою, що порочить його честь та гідність. Він працює на посаді директора Хлібодарівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ степенів дошкільний навчальний заклад» з 27 січня 2005 року. Школі було виділено земельну ділянку загальною площею 35,4 га. для «Дослідних та навчальних цілей». На вказану земельну ділянку коштів не виділялось, в оренду здавати можливості не було. У звязку з чим він на початку 2016 року здав державний акт на землю. Крім того, він проходив військову службу з 08.08.2014 року по 05.10.2015 року, приймав безпосередню участь в АТО в Донецькій області. Має статус «Учасник бойових дій». Він відмовився від права користування земельною ділянкою, вже після того як пройшов службу в зоні АТО та нікому її не продавав. Вважає, що відповідач свідомо його обмовляв, оскільки він нічого не продавав та взагалі на мав прав на продаж земельної ділянки. Просить суд зобовязати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію поширену під час зборів територіальної громади с. ХлібодарівкаЧаплинського району Херсонської області 09 серпня 2016 року, а саме: «Продал землю и спрятался в АТО», в той же спосіб в якій вона була поширена, перед усією територіальною громадою с. Хлібодарівка Чаплинського району Херсонської області. Стягнути на його користь 5000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 3500 грн., а також сплачений судовий збір. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні викладені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні викладені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, на підтвердження своїх вимог подав до суду письмові заперечення проти заявлених позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно копії договору від 01 січня 2011 року про сумісне використання земельної ділянки і вирощування сільськогосподарської продукції, землекористувач в особі директора ЗОШ [PERSON] та [PERSON] заключили договір про сумісне використання земельної ділянки площею 35,84 га., яка знаходиться в постійному користування Хдібодарівської ЗОШ відповідно до державного акту. Сторони домовились про мету сумісного використання, умови договору, строк дії договору, вид оплати за використання земельної ділянки, умови зміни, припинення та розірвання договору, форс-мажорні обставини. З копії договору про сумісне використання земельної ділянки і вирощування сільськогосподарської продукції від 02 січня 2014 року вбачається, що фермерське господарство «Наталі - Ізумруд» та директор Хлібодарівської [PERSON] ступенів [PERSON] заключили цей договір про сумісне використання земельної ділянки площею 35,84 га., яка знаходиться в постійному користуванні Хлібодарівської [PERSON] ступенів, відповідно до державного акту на право користування. Сторони домовились про взаємні зобовязання, ведення спільних речей, внески сторін, розподіл результатів спільної діяльності, витрати та збитки сторін за даною угодою, відповідальність сторін, термін дії договору, припинення договору та види оплати за договором. Відповідно до наказу від 04.03.2016 року №21-705/18-16-СГ «Про припинення права користування земельною ділянкою» припинено право користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 35,84 га., в тому числі 35.84 га. ріллі, надану Хлібодарівській загальноосвітній школі, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою для навчальних та дослідних цілей, розташовану за межами населених пунктів на території Хлібодарівської сільської ради Чаплинського району. Переведено земельну ділянку загальною площею35,84 га., в тому числі 35.84 га. ріллі, до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності Хлібодарівської сільської ради. З копії запиту прокуратури Чаплинського району, який адресовано директору Хлібодарівської ЗОШ [PERSON] слідує, що прокуратура просить надати їй належним чином завірені копії документів, що підтверджують виконання мети договору про сумісне використання земельної ділянки та вирощування сільськогосподарської продукції. З відповіді прокуратури Херсонської області від 12.09.2016 року вих.№05-2551-16, яка направлена Хлібодарівському сільському голові слідує, що прокуратура повідомляє про неможливість проведення перевірки використання коштів, отриманих Хлібодарівською [PERSON] ступенів за користування фермерським господарством «Наталі - Ізумруд» земельної ділянки. Також повідомляє, що Генічеською місцевою прокуратурою 09.09.2016 року в ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, за фактом неналежного виконання службових обовязків посадовими особами Хлібодарівської [PERSON] ступенів при отриманні коштів за договором про спільне використання земельної ділянки. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до положень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] займає посаду директора Хлібодарівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. 09 серпня 2016 року 2016 року під час загальних зборів жителів села Хлібодарівка відповідач [PERSON] (як вбачається із його письмових заперечень) виступив із критикою діяльності позивача заявивши, що позивач «Продал землю и спрятался в АТО», висловивши свої оціночні судження з цього приводу. Так, під висловом «продал землю» він мав на увазі нецільове використання позивачем грошових коштів отриманих внаслідок укладання останнім договору від 01 січня 2011 року про сумісне використання земельної ділянки і вирощування сільськогосподарської продукції, в результаті чого позивач отримував оренду плату від фермерського господарства. Щодо вислову відповідача «спрятался в АТО», то останній погоджується із тим, що позивач проходив військову службу в зоні АТО, однак його вислів стосується оціночних суджень з приводу того, що правоохоронні органи не могли здійснити перевірку та притягти винних осіб до відповідальності за фактом неналежного виконання службових обовязків посадовими особами Хлібодарівської ЗОШ. Під час судового розгляду встановлено, що 09.09.2016 року в ЄРДР внесено відомості за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, за фактом неналежного виконання службових обовязків посадовими особами Хлібодарівської [PERSON] ступенів при отриманні коштів за договором про спільне використання земельної ділянки. Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів». Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON], займаючи посаду директора Хлібодарвської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, є публічною особою, у зв'язку з чим підлягає ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої громадської критики з приводу виконання ним своїх функціональних обовязків. Тому висловлення відповідача [PERSON] під час загальних зборів жителів села Хдібодарівка 09 серпня 2016 року про позивача містять оціночні судження відповідача з приводу діяльності [PERSON] на займаній ним посаді, а тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, позивач, будучи публічною особою, повинен усвідомлювати, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики територіальної громади, в тому числі під час загальних, публічних зборів жителів села, які у демократичному суспільстві можуть цілком правомірно здійснюватись у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними позивачем та не є обов'язково приємними для нього, навіть інколи шокуючими, і він мав би бути готовим до свободи вираження поглядів з боку оточуючих. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed