Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 22 січня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 4 500 доларів США, які відповідач отримав від нього готівкою в цей же день. Незабаром відповідач запропонував збільшити суму позики ще на 1 500 доларів США, яку він йому також передав готівкою. Загальна сума позики склала 6 000 доларів США. Позивач вказує, що в день укладання договору позики відповідач власноруч написав та передав йому відповідну розписку на 4 500 доларів США, а при отриманні додаткових 1 500 доларів США зазначив про це на вказаній розписці та власноруч написав «итого 6 000 доларів США» і поставив свій підпис. Термін повернення позичених коштів ними був встановлений до 22 січня 2016 року, про що зазначено в розписці. Частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Однак, в обумовлений в розписці строк відповідач борг не повернув, чим грубо порушив їх домовленість. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Не зважаючи на вказану норму закону відповідач, користуючись більше року позиченими у нього коштами жодного разу не оплатив йому проценти. На день складання позовної заяви сума позики в національній валюті по курсу НБУ становить 156 119,77грн. (6000,0 доларів СШАх26,019961 (курс НБУ на 14.03.2016 р.) = 156 119,77 гривень. Частиною 1 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, в тому числі неодержані доходи (упущену вигоду). На даний час вимоги про стягнення неодержаних доходів (упущеної вигоди) ним поки що не заявляються. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 156 119,77 гривень , що по курсу НБУ на дату складання позовної заяви становить 6 000 доларів США; стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки від 22 січня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 4 500 доларів США, які відповідач отримав від позивача готівкою в цей же день. В подальшому суму позики було збільшено ще на 1 500 доларів США, яку позивач передав відповідачу готівкою. Загальна сума позики склала 6 000 доларів США. В день укладання договору позики відповідач власноруч написав та передав позивачу відповідну розписку на 4 500 доларів США, а при отриманні додаткових 1 500 доларів США зазначив про це на вказаній розписці та власноруч написав «итого 6 000 доларів США» і поставив свій підпис. Термін повернення позичених коштів ними був встановлений до 22 січня 2016 року, про що зазначено в розписці. Встановлено, що відповідачем станом на день розгляду справи борг позивачу не повернутий. Також, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звертався до Печерського управління поліції ГУНП в м. Києві з приводу заволодіння [PERSON] грошовими коштами у сумі 6 000 доларів США та за результатами перевірки за заявою [PERSON], зареєстрованої в ЖЕО № 1184 від 12.01.2016 року начальником сектору ВКП Печерського управління поліції ГУНП в м. Києві О.А. Мельник було зроблено висновок від 10 лютого 2016 року про те, що у даній ситуації вбачаються ознаки цивільно-правових відносин. У даному висновку зазначено, що опитаний з даного приводу [PERSON], [INFO] пояснив, що дійсно півтора роки тому знайома гр. [PERSON] познайомила його з гр. [PERSON], який запропонував вкласти гроші в розвиток його бізнесу. Починаючи з 09.05.2015 року [PERSON] зустрічався з [PERSON] та брав у нього кошти у борг на загальну суму 6 000 доларів США про що власноручно писав розписку з зобов'язанням повернути вказані кошти заявнику. Починаючи з 01.09.2015 року через скрутне матеріальне становище, останній перестав виплачувати кошти, при цьому у телефонній розмові з [PERSON] повідомив, що від своїх зобов'язань не відмовляється. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. ст. 1047, 1049 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем борг в сумі 6 000,0 доларів США, що на день складання позовної заяви в національній валюті по курсу НБУ становить 156 119,77 гривень позивачу не повернутий. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають до задоволення. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 22.01.2015 року у сумі 156 119,77 гривень. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 561, 20 гривень. На підставі ст. ст. 16, 526, 610, 623, 625, 629, 1046 -1049 ЦК України, ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: approved