Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював з 14.03.2012 року по 01.12.2014 року в Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» (далі - ПАТ «Азовзагальмаш»). Згідно ст. 116 КЗпП України йому не було виплачено заробітну плату при звільненні за період з липня по листопад 2014 року. Просив стягнути з відповідача на його користь суми заробітної плати за період з липня по листопад 2014 року, середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення та моральну шкоду в сумі 50000 грн. У подальшому уточнив позовні вимоги та вказав, що позивач 04.03.2015 року отримав суму заборгованості в розмірі 60371,68 грн., тому просив стягнути з відповідача за час затримки виплати заробітної плати, середній заробіток з моменту затримки по день фактичного розрахунку, а саме за 64 робочих дня із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 662,47 грн., а всього 42398,08 грн. та моральну шкоду в сумі 200 грн. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, позивач надав суду заяву з клопотанням розглянути справу у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку про що свідчить поштове повідомлення, отримано ним 17.02.2015 року. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 14.03.2012 року по 01.12.2014 року в ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується копією трудової книжки позивача. 31.03.2014 року позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 5, 6) При звільненні [PERSON] не була виплачена сума заробітної плати в розмірі 60371,68 грн., що підтверджується розрахунковим листом відповідача, розрахунком та заявою про уточнення позовних вимог позивача. (а.с.11-12). Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки при розгляді справи встановлено, що відповідач фактично не розрахувався перед позивачем при його звільненні, даних про те, що позивач не працював в останній день звільнення суду не надані, а заробітну плату виплатив лише 04.03.2015 року, суд вважає, що відповідальність відповідача повинна настати з 02.12.2014 року по 04.03.2015 року включно, оскільки саме в цей період відповідач не виплачував позивачу належну йому суму заробітної плати. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, виходив з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно наданого позивачем розрахункового листа про суму його заробітку та розрахунку, його середньоденна заробітна плата за останні повні два місяці роботи перед його звільненням, а саме за жовтень та листопад, склала 662,47 гривень ( сума заробітної плати за жовтень 16599,03 + сума заробітної плати за листопад 11887,89) / (23 роб. дня + 20 роб. днів). Таким чином, судом встановлено, що за період з 02.12.2014 року по 03.03.2015 року минуло 64 робочих дня. На підставі чого вбачається, що сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 02.12.2014 року по 03.03.2015 року складає (64 роб. дня х 662,47 грн.) 42398,08 гривень. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання повного розрахунку, який проведений був лише 04.03.2015 року, чим спричинив йому моральну шкоду. Тому суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої при розрахунку грошової суми, строку невиплати, позовні вимоги в цій частині з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 3 ЦК України, задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 200 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог та у зв'язку із тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 425,98 гривень. На підставі ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 3 ЦК України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved