Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою м. Соснівка, вул. Шевченка, 10/23, мотивуючи тим, що 06.03.2017 р. набув право власності на дане житло, а відповідач є членом сімї колишнього власника, у квартирі не проживає з 2008 р. у звязку з чим він одноосібно несе витрати на комунальні послуги, утримання квартири та позбавлений можливості оформити субсидію. Сторони у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач у своїй заяві також зазначив, що визнає позов. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно договору дарування квартири від 06.03.2017 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.03.2017 р. № 81880399, позивач 06.03.2017 р. набув у приватну власність квартиру за адресою м. Соснівка, вул. Шевченка, 10/23, прийнявши її в дар від своїх батьків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до записів у будинковій книзі по цій квартирі, відповідач зареєстрований у останній з 12.10.1999 р як член сімї власників внук [PERSON] та [PERSON] Як видно з довідки ОСББ «Затишок» від 18.10.2017 р. № 378, відповідач у даній квартирі не проживає з 2008 р. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до абзацу другого п.п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2015 року під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки виникнення у відповідача права користування квартирою є похідним від права власності його баби й діда на зазначену квартиру, припинення в останніх права власності на таку припиняє право відповідача на користування квартирою. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства та характер спірних правовідносин, суд вважає, що відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, як член сімї попереднього власника, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що суперечить положенням ст.41 Конституції України. Окрім цього відповідач не користується житловою площею, на якій зареєстрований, не несе витрат, які повязані з утриманням житла у звязку з чим його слід визнати такими, що втратив право на користування даним житловим приміщенням.

Outcome: approved