Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 20.06.2019 року наказом ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №173/к від 14.06.2019 року його [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з переведенням працівника, за його згодою, до ПАТ «Сумське НВО», за п. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 27.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив; надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що заборгованість Товариства перед [PERSON] з виплати заробітної плати, станом на 06.02.2020 року, складає 7214,96 грн. Даний факт підтверджується доданою довідкою Товариства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2017 року по 20.06.2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-9). Наказом ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №173/к від 14.06.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з переведенням працівника, за його згодою, до ПАТ «Сумське НВО», за п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.8). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 06.02.2020 року становила 7214 грн. 96 коп., що підтверджується Довідкою Товариства №341 від 06.02.2020 року. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків), в розмірі 7214 грн. 96 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для судів. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, крім іншого, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи з середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу 2 вказаного Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки [PERSON] був звільнений 20.06.2019 року, тому для обчислення розміру середньоденної заробітної плати слід брати кількість відпрацьованих робочих днів за квітень (21 день) та травень (21 день) 2019 року, що в сумі становить 42 робочих дні. Згідно Індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу, розмір заробітку [PERSON] , з якого сплачено єдиний внесок ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», становить: за квітень 2019 року 4341,08 грн., за травень 2019 року 4098,73 грн., що в сумі складає 8439,81 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 200 грн. 94 коп. (8439,81 грн. : 42 роб.дн. = 200,94 грн.). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був звільнений 20.06.2019 року, а остаточний розрахунок з ним не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34762 грн. 62 коп. за період з 21.06.2019 р. по 26.02.2020 р., що складає 173 робочих днів, при середньоденній заробітній платі позивача 200,94 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial