Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Відповідач) повернути йому грошові кошти в розмірі 9561 грн., які незаконно ним утримуються. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є дитиною-сиротою, у звязку з чим отримує матеріальну допомогу, окрім того, він навчається на денному відділенні та отримує стипендію на рахунок для виплат №4149497839757525, відкритий ним у Відповідача. Однак з квітня 2015 року вказаний рахунок є арештованим, що позбавляє його права вільно користуватись своїми грошовими коштами. Від працівників Відповідача він довідався, що його рахунок заблокований у звязку з підозрою його у шахрайстві. 12.08.2015 року на імя його опікуна [PERSON], надійшла відповідь від заступника начальника Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на її звернення, згідно якої ознак кримінального правопорушення зі сторони Відповідача ними не було встановлено, та для вирішення даного питання їй було рекомендовано звернутись до суду. Крім того, позивач вважає, що своїми діями Відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, повязаних з неможливістю користуватись належними йому грошовими коштами, тому розмір моральної шкоди він оцінює у 10715 грн. 33 коп., які просить також стягнути з Відповідача на свою користь. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається з матеріалів справи, позивач є дитиною-сиротою, до повноліття якого його опікуном була призначена [PERSON], та який навчається в Криворізькому професійному гірничо-металургійному ліцеї та отримує стипендію, яка перераховується на відкритий у Відповідача рахунок №4149497839757525 (а.с.7, 10, 14-20). З квітня 2015 року вказаний рахунок №4149497839757525 заблокований, що позбавляє позивача вільно користуватись належними йому грошовими коштами. В серпні 2015 року [PERSON] звернулась із заявою до Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області стосовно того, що працівники Відповідача заблокували картку для виплат позивача, на яку 12.08.2015 року отримала відповідь від заступника начальника Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, згідно якої ознак кримінального правопорушення зі сторони Відповідача ними не було встановлено, та для вирішення даного питання їй було рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, але не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у звязку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.\~ Згідно п. 10.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року за №22, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Таким чином, оскільки судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається, що у відношенні позивача зареєстровано будь-яке кримінальне провадження, не встановлено факту наявності ухвали про накладення арешту на грошові кошти позивача чи рішення суду про стягнення з нього заборгованості, суд приходить до висновку, що дії Відповідача стосовно блокування картки позивача порушують його права та є неправомірними, а відтак позовні вимоги про зобовязання Відповідача повернути позивачу грошові кошти в розмірі 9561 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з Відповідача на його користь 10715 грн. 33 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, судом установлено, що матеріальну шкоду позивачеві завдано внаслідок неправомірних дій Відповідача, у звязку з чим суд уважає за необхідне стягнути на користь позивача і моральну шкоду, завдану внаслідок винних дій Відповідача. Однак, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд ураховує глибину та тривалість моральних страждань позивача через неможливість користуватись своїми грошовими коштами, які є єдиним джерелом його доходу, а тому вважає, що розмір моральної шкоди повинен бути визначеним у розмірі 2000 грн. Отже, за наведених вище обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі положень ст. 88 ЦПК України з Відповідача в дохід держави підлягають стягненню 551 грн. 20 коп. у рахунок сплати судового збору за вимогу про зобовязання Відповідача повернути позивачу грошові кошти та 551 грн. 20 коп. за вимогу про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial