Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить суд визнати недійсним рішення сесії Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 407 від 14.01.2002 р. «Про надання земельних ділянок громадянам у приватну власність та для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у спільну приватну власність 625 кв.м. по вул. Ушинського, 3-1, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП № 073661 від 04.08.2003 р., виданий на підставі рішення сесії Павлоградської міської ради за № 407 від 14.01.2002 р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4903-Ж, свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВТБ № 758443, видане 26.12.2012 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 2164, спадкова справа № 5/2012. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили суд розглянути справу у їх відсутність. Відповідачі та третя особа в судове засідання не зявилися. Просили суд розглянути справу без участі їх представників. Суд, дослідивши докази, приходить до наступного. Рішенням сесії Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 407 від 14.01.2002 року «Про надання земельних ділянок громадянам у приватну власність та для ведення особистого селянського господарства» земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 625 кв.м., розташовану по вул. Ушинського, 3-1 в м. Павлограді було передано безкоштовно у спільну приватну власність позивачу [PERSON], [PERSON], третій особі по справі [PERSON] та відповідачу-1 [PERSON]. Вказане підтверджено копією витягу з рішення (а.с.9 ) На підставі цього рішення 04.08.2003 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 073661, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 4903-Ж 04.08.2003 року на імя позивачу [PERSON], [PERSON], третій особі по справі [PERSON] та відповідача-1 [PERSON] у тому, що їм передається у приватну власність земельна ділянка площею 0, 0625 га, розташована по вул. Ушинського, 3-1 в м. Павлограді для обслуговування житлового будинку. (а.с.10) [PERSON] померла 29.03.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.11). 26.12.2012 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВТВ № 758443, зареєстроване в реєстрі за № 2164 на ? частину зазначеної вище приватизованої земельної ділянки на якій розташований житловий будинок № 3, в якому знаходиться квартира № 1 по вул. Ушинського в м. Павлограді Дніпропетровської обл., площею 0,0625 га, призначення обслуговування житлового будинку, яка належала померлому спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ДП № 073661, виданого на імя спадкодавця на підставі рішення сесії Павлоградської міської Ради народних депутатів за № 407 від 14.01.2002 року, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 4903-Ж 04.08.2003 року. (а.с.12) Позивач звернувся до Відділу Держземагенства у м. Павлограді Дніпропетровської області с заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, реєстраційний № ЗВ-1202044662014. 08.09.2014 року. Рішенням № РВ-1200146072014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 08.09.2014 р. йому було відмовлено у звязку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме невірний ідентифікаційний номер власника земельної. (а.с.14) На заяву позивача від 23.12.2014 р. про розяснення причин відмови. Відділом Держземагенства у м. Павлограді Дніпропетровської області 30.12.2014 р. за № 75/01-18 було надане розяснення, що при більш детальному опрацюванні поданої документації із землеустрою встановлено, що вищезазначений Державний акт на право приватної власності на землю був виданий з порушенням вимог земельного законодавства, а саме в частині ? на підставі рішення Павлоградської міської ради за № 407 від 14.01.2002 р. земельна ділянка була передана у власність іноземному громадянину [PERSON], іпн 590417070837. (а.с. 18) Пунктом 1 статті 81 ЗК України передбачено, що право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної комунальної власності набувають лише громадяни України. Відповідно до паспорту громадянина [PERSON] Федерації № [NUMBER] та свідоцтва про постанову на облік в податковому органі фізичної особи за місцем проживання на території [PERSON] Федерації серії 59 № 000185183 [PERSON] станом на січень 2002 року перебував у громадянстві [PERSON] Федерації. (а.с.19) Викладене приводить суд до висновку,що [PERSON] не мав права на безоплатну передачу у власність вказаної вище земельної ділянки, а рішення Павлоградської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 407 від 14.01.2002 року «Про надання земельних ділянок громадянам у приватну власність та для ведення особистого селянського господарства», Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 073661, було винесено з порушенням норм Земельного законодавства України. В результаті участі [PERSON] в процесі приватизації вказаної земельної ділянки порушені права позивача стосовно розміру земельної ділянки, переданої йому у власність. Крім того, позивач позбавлений можливості внести відомості щодо вказаної земельної ділянки до Державного земельного кадастру, що робить для нього неможливим в подальшому розпорядження власністю. Підстави набуття права власності передбачені ст. 116 ЗК України. Так громадяни та юридичні особи набувають права власності та прав користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. Набуття права власності на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до змісту частин 1, 3, 4 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч.1 ст. 155 ЗК України підставою для визнання державного акту на землю недійсним є порушення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування права іншої особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до п. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Таким чином ст. 21 ЦК України може бути застосована і до відносин з визнання незаконним та скасування державного акту. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно висновку Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, яке відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, визначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Викладене приводить суд до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved