Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 08 лютого 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачці кредит в сумі 8200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору відповідачка зобовязана була повертати кредит та відсотки за його користування щомісячними платежами.Однак, в порушення умов даного кредитного договору відповідачка [PERSON] належно не виконувала взятого на себе зобовязання і своєчасно не вносила необхідні платежі. Станом на 25 серпня 2016 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням несплачених відсотків та штрафів на загальну суму 19076 грн. 44 коп., які позивач просить стягнути з відповідачки. В судове засідання позивач не зявився, представив заяву в якій повністю підтримує свої позовні вимоги, а справу просить розглядати без його участі. Відповідачка позову не визнала і в свою чергу звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору від 08 лютого 2011 року укладеного між нею та ПАТ «Акцент-Банк». Свою позицію мотивує тим, що даний договір не був укладений у письмовій формі, що тягне за собою його недійсність. Також, перед укладенням договору їй у письмовій формі не було повідомлено про кредитні умови, як це передбачено вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а сам кредитний договір не містить обовязкових умов, встановлених ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо суми кредиту, детального розпису загальної вартості кредиту, типу процентної ставки, варіантів повернення кредиту, права дострокового повернення кредиту та інших умов. А тому вважає, що вищевказаний кредитний договір був вчинений з використанням нечесної підприємницької практики з боку банку. Також, представник [PERSON] зазначає, що банком були пропущені стоки позовної давності, а тому у всякому разі позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» не можуть бути задоволені. ПАТ «Акцент-Банк» зустрічного позову [PERSON] не визнав посилаючись на те, що всі істотні умови, як-то сума кредиту, розмір плати за користування кредитом, строк виконання зобовязання відображені в анкеті-заяві позичальника та довідці про умови та правила кредитування, які підписані відповідачкою і вона з ними погодилася. Також, відповідачка весь час активно користувалась кредитним лімітом, з вимогами про розірвання чи визнання недійсним кредитного договору жодного разу не зверталась, а звернулась лише тоді, коли банк предявив до неї вимогу про стягнення кредитної заборгованості. Крім того, банк вважає, що [PERSON] при подачі зустрічного позову пропустила строки позовної давності. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника [PERSON], суд вважає, що позов ПАТ «Акцент-Банк» підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 08 лютого 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачкою [PERSON], яка на теперішній час після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Крамаренко» було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» , з якої вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послу, а також довідкою про ознайомлення із умовами користування кредитною картою «Універсальна», становить між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до цього договору [PERSON] отримала кредит у сумі 8200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України, у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку [PERSON] підтвердила у анкеті-заяві, власноручно підписавши її. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта (довідці про умови кредитування) і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг Після отримання банком від клієнта документів, а також заяви, банк приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. А підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, картка діє до останнього місяця включно, що вказано на її лицьовому боці. По закінченню терміну дії, картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання картки з новим строком дії) після звернення клієнта в банк, відповідно до діючих тарифів. Випуск картки на новий термін здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з якої вбачається, що 08.02.2011 року відповідачка ознайомилася та погодилася з фінансовими умовами надання даної платіжної картки, а саме встановленням кредитної лінії, порядком розрахунку банком відсотків, розміром сплати місячних платежів та строки їх внесення, порядком нарахування комісії та штрафу, вартістю послуг, підписавши її особисто. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підстави для визнання недійсним договору також передбачено у статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів»: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Суд вважає, що заявляючи вимоги про визнання недійсним кредитного договору від 08.02.2011 року, [PERSON] не довела, що умови цього договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві, а також того, що договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як встановлено судом, під час укладання договору від 11.02.2011 року, [PERSON] в письмовій формі була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а також умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна». При цьому анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку була особисто заповнена [PERSON] Зі змісту анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, зокрема визначили суму кредитного ліміту, відсоткову ставку, порядок нарахування відсотків, сплати неустойки, термін дії картки. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та Тарифах. Між Банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України, а вищезазначені письмові документи містять усі істотні умови, тому відповідно до ст.638 ЦК України даний договір вважається укладеним. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що по справі відсутні належні та допустимі докази у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України про те, що спірний договір є недійсним, суперечить моральним засадам суспільства, укладений з порушенням вимог ЦК України та вчинений під впливом обману з ви користанням нечесної підприємницької практики. Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором від 11.02.2011 року відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснювала часткове погашення заборгованості, а тому суд вважає, що виконання [PERSON] умов кредитного договору свідчить про прийняття умов цього договору та його дійсність. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди по всім суттєвим умовам, то такий правочин згідно вимог ст. 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв'язку з чим, цей договір згідно вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ними відповідно до приписів ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. У звязку з тим, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконувала взятих на себе зобов'язань, передбачених умовами договору, суд вважає, що заборгованість яка утворилася станом на 25 серпня 2016 року на загальну суму 19076 грн. 44 коп., підлягає стягненню з відповідачки на користь банку. На підставі викладеного та

Outcome: approved