overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позовної заяви вказував, що 07.10.2017 року він позичив відповідачу кошти у сумі 500 доларів США та 3500 грн. Відповідач повернув йому 8000 грн., а решту коштів у сумі 9660 грн. не повертає, що змусило його звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, пояснив що після ДТП в якому він був винен позичив відповідачу кошти на ремонт автомобіля до виплати йому компенсації страховою компанією, той факт що страхова компанія не виплатила всю вартість ремонту не стосується їх відносин, і це питання повинен вирішувати [PERSON] з страховою компанією. Відповідач визнав факт отримання коштів від [PERSON] та написання розписки. Пояснив суд що повернув позивачу 8000 гривень після того, як йому було виплачено кошти страховою компанією після ДТП вчиненого з вини [PERSON] Решту коштів він не повернув оскільки фактичні затрати на ремонт автомобіля були більшими від отриманих коштів у [PERSON] Розрахунок в позові вартості долара необхідно проводити виходячи з його вартості на день розписки. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до наступного. З розписки від 07.10.2017 року наданої позивачем вбачається, що [PERSON] зобов?язався повернути позичу [PERSON] кошти, який йому надав як винуватець ДТП, після виплат страхової компанії. Розмір коштів вказаний у розписці становить 500 доларів США та 3500 грн. Сторонами визнається факт написання розсипки, передання відповідачу даних коштів, та повернення відповідачем коштів у сумі 8000 грн. Дана розписка відповідає вимогам ст.1046 ЦК України договору позики. Відповідно до\~ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві\~позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. Заперечення відповідача про те, що страхова компанія не повернула йому всіх коштів потрачених на ремонт автомобіля стосується інших відносин, захистити які не позбавлений відповідач в встановленому законом порядку. Текст даної розписки не підвереджує тверднення відповідача, що кошти ним були отримані як компенсація за пошкодження автомобіля. Згідно ст.533 ЦК України якщо у\~зобов'язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом.\~Відтак,\~суд вважає,\~що позивачем\~вірно розраховано\~суму заборгованості\~по поверненню\~валюти,\~виходячи з\~її вартості\~на день\~подання позову,\~ позов\~підлягає задоволенню. Судові витрати за розгляд справи, відповідно до ст.141 ЦПК України потрібно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що 01.11.2012 року передав у позику 16320 дол. США до 01 листопада 2012 року, від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Позивач у судове засідання не з'явився, про те подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 01.11.26012 року позивач передав у позику 16320 дол. США, що еквівалентно 213464,70 грн. із строком повернення до 01 листопада 2012 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 213464,70 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що 01 січня 2014 грн. передав відповідачу у позику 500 тис. грн. до 31 грудня 2014 року. Від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. У судове засідання представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 01 січня 2014 грн. укладено договір позики за яким позивач передав відповідачу у безвідсоткову позику 500 тис. грн. до 31 грудня 2014 року. Відповідач у визначений строк зобовязання не виконав та не повернув повернув кошти. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення сторін підтверджується підписами у договорі позики. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 500000 грн., індексу інфляції у розмірі 196500,54 грн.(за період з 01.01.2015 по 31.08.2015, сукупний індекс інфляції 1.393) 3%річних 9986,30 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в цій частині та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому зазначена сума заборгованості підлягає до стягнення. Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування коштами у розмірі 139205,48 грн. так, як умови договору позики не передбачають нарахування та сплату відсотків. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати так, як позивач звільнений від сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що 10 червня 2008 грн. передав відповідачу у позику 40 тис. грн. до 01 квітня 2009 року. Від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. У судове засідання представник позивача зявився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання з'явився, визнав позов частково. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 10 червня 2008 року укладено договір позики за розпискою відповідача за яким позивач передав відповідачу у безпроцентну позику 40 тис. грн. Відповідач у визначений строк зобовязання виконав частково та повернув 500 грн. про що свідчить розписка позивача від 17 червня 2012 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення сторін підтверджується власноруч написаними розписками. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення різниці коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 39500 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги і є обґрунтованими в цій частині та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому зазначена сума заборгованості підлягає до стягнення. Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення 5000 грн. моральної шкоди так, як представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів в силу вимог ст.60 ЦПК України щодо правових підстав для стягнення моральної шкоди в порядку ст.23 ЦК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що 17 вересня 2014 року передав у позику 20000 грн. від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Представник позивача у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання з'явився та визнав позовні вимоги частково. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем 17 вересня 2014 року написано розписку про позику у розмірі 20000 гривень без зазначення строку їх повернення. Відповідач у добровільному порядку зобов'язання, не виконує. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 20000 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що передав у позику 1000 дол.США, що еквівалентно 23892,93 грн., від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Позивач у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачем написано розписку про позику у розмірі 1000 дол. США, що еквівалентно 23892,93 грн., з зазначенням строку їх повернення на першу вимогу. Відповідач зобов'язання не виконує. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 1000 дол. США, що еквівалентно 23892,93 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що передав у позику 22000 дол.США, що еквівалентно 177100 грн., від повернення коштів відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Позивач у судове засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач та представник в судове засідання з'явилися та визнали позовні вимоги. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачем написано розписку про позику у розмірі 22000 дол.США, що еквівалентно 177100 грн., з зазначенням строку їх повернення на першу вимогу. Відповідач зобов'язання не виконує. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 22000 дол. США, що еквівалентно 177100 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що передав у позику 9000 доларів США до 31 грудня 2014 року. Від повернення коштів відповідач відмовляється тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Представник позивача у судове засідання зявився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає дочасткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачем написано розписку про повернення відсотків за позику у розмірі 9000 доларів США з зазначенням строку їх повернення до 31 грудня 2014 року. Відповідач у визначений строк зобовязання не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за розпискою. Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 9000 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 01 липня 2015 року становить 189000 грн. тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості у зазначеному розмірі, підлягає до стягнення. Вимогами ст.99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Тому не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості в іноземній валюті. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти 18 січня 2020 року до 02 червня 2020 року у розмірі 60128 грн. від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушена звернутися до суду про стягнення боргу. Ухвалою суду від 17 червня 2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні. У судове засідання позивач не з`явився проте, подав до суду заяву у якій підтримує позовні вимоги, просить справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 18 січня 2020 року укладено договір позики у розмірі 60128 грн. із строком повернення коштів 02 червня 2020 року. Зобов`язання відповідач до даного часу не виконав. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості за договором позики у розмірі 60128 грн. ,підлягають до стягнення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 840,80 грн. судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved