Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив і в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON], [PERSON]легковий автомобіль ВАЗ 21093, номерний знак [NUMBER], 1997 року випуску, номер кузова ХТА 210930V1999167, номер двигунаV=1499CUB.CM, червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ ЯНВ-561010 від 06.08.2002 року, який зареєстрований за ним та стягнути моральну шкоду. Позов обґрунтовує наступним. В квітні 2011 року легковий автомобіль ВАЗ 21093, номерний знак [NUMBER], 1997 року випуску, номер кузова ХТА 210930V1999167, номер двигуна V=1499CUB.CM, червоного кольору в технічно справному стані ,на підставі нотаріальної довіреності, передав в користування брату [PERSON], за його проханням. Разом з автомобілем позивач передав також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу ЯНВ 56010 від 06.08.2002 року на його імя. Будь-яких грошей за користування даним автомобілем [PERSON] не давав. Відповідно до нотаріальної довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №725 від 30 березня 2011 року [PERSON] мав право на керування вказаним автомобілем строком на 5 років. В квітні 2016 року закінчився строк, на який була видана вказана довіреність. Однак, по закінченню строку [PERSON], незважаючи на неодноразові вимоги, відмовився повернути автомобіль ВАЗ 21093, номерний знак [NUMBER], 1997 року випуску, номер кузова ХТА 210930V1999167, номер двигуна V=1499CUB.CM, червоного кольору, який належить на праві власності [PERSON] З квітня 2016 року [PERSON] по теперішній час без будь-яких підстав незаконно утримує майно, яке належить позивачу та добровільно повернути вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію автомобіля на імя [PERSON] відмовляється. Своїми діями відповідачі нанесли [PERSON] моральну шкоду. Більше року він та його сімя не можуть користуватися автомобілем, який належить йому на праві власності. Дана обставина викликає у нього хвилювання та знервованість, погіршує стан здоровя; були порушені його життєві плани, доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя, порушений звичний нормальний спосіб життя. Позивач в судовому засіданні позову підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позові. Свідок [PERSON]П.Ю, яка є дружиною позивача, в судовому засіданні пояснила, що її чоловік на підставі довіреності надав своєму брату в користування належний йому автомобіль, проте після спливу дії довіреності автомобіль йому не повернутий. На неодноразові вимоги її чоловіка повернути автомобіль спочатку його брат говорив, що поверне автомобіль, а потів взагалі перестав брати слухавку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини. Відповідно до довідки Територіального сервісного центру №1141 від 10.10.2017 №31/5-1441-11390 право власності на автомобіль марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER], 1997 року випуску, кузов ХТА210930V1999167, двигун 210832022602, колір червоний; державні номерні знаки 91259 ЕА зареєстроване за позивачем [PERSON], що підтверджено відповідною довідкою та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯНВ №561010. 30 березня 2011 року відповідно до нотаріальної довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №725, [PERSON] уповноважив відповідачів [PERSON] та [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯНВ №561010, виданого на імя [PERSON] 06.08.2002 року Єнакієвським МРЕВ УДАІ при УМВС України в Донецькій області, автомобілем марки ВАЗ 21093, випуску 1997 року, колір-червоний, двигун V=1499CUB.CM, шасі (кузов, рама, коляска) №ХТА210930V1999167, реєстраційний номер [NUMBER], який взятий на постійний облік з 06.08.2002 року Єнакієвським МРЕВ УДАІ при УМВС України в Донецькій області. Довіреність видано на пять років. 30.03.2016 року термін дії довіреності сплив. Зазначені обставини підтверджені довіреністю. На прохання позивача повернути вказаний автомобіль [PERSON] відмовив, що сторони не оспорюють. На підставі свідоцтва про народження ІІ-ТЛ №030352 від 02.06.1960 року та військового квитка НУ №8102568 від 05.05.1980 року суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] є братом позивача, що підтверджує доводи позивача, про те, що автомобіль відповідачу було ним передано для догляду за їх матірю. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 №254 окремі райони, міста, селища і села Донецької і Луганської областей визнані тимчасово окупованими територіями. Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На підставі зазначених норм права суд визнає не допустимими доказами, надані позивачем, довідку Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу по обслуговуванню м. Дебальцево, м. Єнакієво, м. Жданівка и м. Кіровське МВС ДНР; тимчасовий реєстраційний талон АА №057994; постанову про відмову в порушенні кримінальної справи Старобешівського районного відділу МВС ДНР від 22.08.2017 року з супровідним листом від 25.08.2017 №11903; довідку Роздольненської сільської адміністрації Старобешівського району ДНР. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 397 ЦК володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам.Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Статтею 398 ЦК визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. На підставі зазначених норм права, позивач [PERSON] передав у володіння відповідачам [PERSON] та [PERSON] належний йому на праві власності автомобіль на підставі довіреності від 30.03.2011 року. Відповідно до статті 399 ЦК України право володіння припиняється у разі:1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 245 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності. Враховуючи, що станом на 30 березня 2016 року довіреність позивача [PERSON], якою відповідачі були уповноважені на володіння належним йому автомобілем втратила чинність, наступного дня відповідачі повинні були повернути йому зазначений автомобіль, але цього не зробили. Таким чином, з 31 березня 2016 року спірний автомобіль перебував у незаконному володінні відповідачів, без відповідної правової підстави. Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині витребування з чужого незаконного володіння легкового автомобіля ВАЗ 21093, номерний знак [NUMBER], 1997 року випуску, номер кузова ХТА 210930V1999167, номер двигуна V=1499CUB.CM, червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ ЯНВ561010 від 06.08.2002 року, який зареєстрований за позивачем [PERSON] та свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу ЯНВ 561010 від 06.08.2002 року. Відповідно до статті 1167 ЦК моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її провини. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог належних доказів на підтвердження обставин спричинення моральної шкоди позивач не надав, а тому в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди позивачу необхідно відмовити. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК з відповідачів в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial