Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 08.11.2013 року був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу у позику 20000 грн., з кінцевою датою повернення позики до 01.06.2014 року. Відповідач до теперішнього часу не повернув позичені кошти, в зв'язку з чим позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку, з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, що разом складає 37615,16 грн. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 08.11.2013 року укладено договір позики, згідно якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 20000 грн., які останній зобов'язався повернути позивачу у строк до 01.06.2014 року. Факт одержання коштів підтверджено власноручним підписом відповідача в зазначеному договорі Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що в передбачений строк відповідач не повернув позичені кошти, чим порушив свої зобов'язання за договором позики, тому позивач має право вимагати від відповідача стягнення боргу в судовому порядку. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 16081,46 грн. та 3% річних в сумі 1533,70 грн. Вказані вимоги суд також вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки перевіривши наданий позивачем розрахунок вказаних нарахувань, суд дійшов висновку, що вони здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати, які в даному випадку складаються з 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved