Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із дійсним позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що на початку червня 2013 року його далекий родич [PERSON] запропонував свої послуги по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням квартири в належному стані, так як він є людиною похилого віку та потребує стороннього догляду. Замість запропонованих послуг [PERSON] попросив відписати йому належну [PERSON] житлову квартиру №9 в будинку №3 на кварталі Дружба у м.Луганськ. 04 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який бу посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно вищевказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON] двокімнатну квартиру №9 у буд.3 на кв.Дружба у м.Луганськ, а [PERSON] зобовязався забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно, а саме: здійснювати його матеріальне забезпечення з утримання та догляду, вартість якого складає 1000,00 грн щомісячно; забезпечити його житлом у переданій квартирі в одній з кімнат площею 11,5 кв.м; забезпечити його щоденним триразовим калорійним харчуванням, вартість якого визначена у сумі 600,00 грн на місяць; забезпечити надання побутових послуг, вартість яких склала за договором 200,00 грн на місяць; забезпечити належними лікувальними засобами на суму 150,00 грн на місяць чи 1800,00 грн на рік. В липні 2013 року [PERSON] під приводом проведення ремонту в квартирі умовив [PERSON] переїхати за місцем його реєстрації у смт Родакове Луганської області. Навесні 2014 року у звязку з початком антитерористичної операції у смт Родакове [PERSON] повернувся до м.Луганськ, де виявилось, що ремонт в квартирі не проводився, а [PERSON] поводився з ним грубо, умови договору не виконував, висловлював на його адресу образи. [PERSON] просив відповідача звільнити його квартиру та добросовісно виконувати умови договору довічного утримання. Однак [PERSON] добровільно відмовляється звільняти квартиру, зазначаючи те, що вона належить йому. У звязку з тим,що відповідач не виконує обовязки, передбачені договором утримання, не здійснює догляд та погано ставиться до нього, відмовляється розірвати договір довічного утримання добровільно, він змушений звернутись до суду та просить розірвати зазначений вище договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] 04 червня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], скасувати право власності [PERSON] на квартиру №9 у буд.3 на кв.Дружба у м.Луганськ, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстровий запис про право власності №1170307, а також зобовязати [PERSON] звільнити вищевказану квартиру. Сторони в судове засідання не зявились. Від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Причина неявки відповідача суду невідома. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. 04 червня 2013 року між [PERSON] (далі [PERSON], відчужувач) та [PERSON] (далі [PERSON], набувач) був укладений договір довічного утримання та догляду (далі договір), посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.9-10). За умовами вищезазначеного договору [PERSON] передав, а [PERSON] отримав у власність квартиру №9, яка розташована за адресою: м.Луганськ, квартал Дружби, б.3, яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Крім того сторони погодили, що матеріальне забезпечення з утримання та догляду, що має надаватись відчужувану щомісячно, оцінюється сторонами у 1000,00 грн. Згідно п. 2.1. Договору, утримання та догляд визначається сторонами у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження його права безоплатного довічного проживання у кімнаті жилою площею 11,5 кв. м. у відчужуваній квартирі; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), вартість продуктів харчування складає 600,00 грн на місяць; надання побутових послуг на суму 200,00 грн на місяць;щомісячне забезпечення відвідування театрів, філармонії або інших концертних залів на суму 50 грн щомісячно; забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на середню суму 150,00 грн на місяць чи 1800,00 грн на рік. Відповідно до п. 3.1.2 Договору, відчужував має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем обовязків за договором. Згідно копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №4361603 від 04.06.2013 року та №4363485 від 04.06.2013 року, [PERSON] є власником житлової квартири №9 на кварталі Дружба, б.3, у м.Луганськ Луганської області на підставі договору довічного утримання, виданого 04.06.2013 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON]. Вказана квартира знаходиться під обтяженням (а.с.12-13). З копії технічного паспорту на квартиру №9 в житловому будинку №3 на кварталі Дружба у м.Луганськ станом на 22.02.2013 року вбачається, що власником вказаної квартири є [PERSON] (а.с.11). Згідно зі ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно з ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 750 ЦК України, набувач може бути зобов'язаний забезпечити відчужувача або третю особу житлом у будинку (квартирі), який йому переданий за договором довічного утримання (догляду). У цьому разі в договорі має бути конкретно визначена та частина помешкання, в якій відчужувач має право проживати. Зі змісту ст. 755 ЦК України вбачається, що, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Таким чином, суд виходить з того, що згідно умов укладеного сторонами договору 04 червня 2013 року, відповідач [PERSON] зобовязався здійснювати догляд за позивачем [PERSON] Згідно з постановою Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-142цс13, а також Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р, зі змісту яких вбачається, що у разі встановлення факту невиконання набувачем взятих на себе зобовязань за договором, це тягне розірвання договору та повернення майна, переданого за ним, відчужувачу. При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а позивачем на підтвердження невиконання [PERSON] обовязків, передбачених договором довічного утримання, не було надано жодного належного та допустимого доказу, позовні вимоги задоволенню не підлягають. \~\~ На підставі викладеного,\~ ст.ст.\~ 16, 334, 744, 748, 750, 755, 756\~ ЦК України,

Outcome: dismissed