Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] Зазначений будинок належить йому на підставі договору свідоцтва про право власності від 25 грудня 2012 року. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який там фактично не проживає з 01 січня 2018 року, не входить до складу сім'ї позивача, не веде спільного господарства, а місце його теперішнього проживання позивачу невідоме. Позивач зазначав, що реєстрація відповідача за вказаною вище адресою створює для нього перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні даним будинком, тому позивач просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням у вказаному будинку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує і визнає в повному обсязі. У судове засідання представник Волосянківської сільської ради також не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутністю сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] виданого Волосянківською сільською радою від 25 грудня 2012 року (а.с.8,9). З довідки Волосянківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області №558 від 14 листопада 2018 року виданої [PERSON], мешканцю [ADDRESS] вбачається, що [PERSON], [INFO], з ним не проживає, не веде спільне господарство та не входить до складу його сім'ї з 01 січня 2018 року (а.с.5). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ст. 11 цього Закону реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON], а також те, що останній не є членом сім'ї позивача, в спірному житловому будинку не проживає, проте значиться зареєстрованим у ньому, та із-за реєстрації останнього позивач не може належним чином користуватися своєю власністю, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщеннямв будинку [ADDRESS]. Судовий збір також підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved