Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 27.04.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 317. В обґрунтування позову позивач вказував, що шлюбні відносини із відповідачем припиненні, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо у зв`язку із різними поглядами на життя, різними характерами та інтересами. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 11 вересня 2013 року та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 29 квітня 2016 року. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.04.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 317, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, що у сторін є діти: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 11 вересня 2013 року та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 29 квітня 2016 року. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені з січня 2018 року, спільне господарство не ведеться, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо. Згідно роз'яснень, викладених у пп. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім'ї викликаний серйозними причинами і носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved