Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 05.07.2018 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку із переведенням працівника, за його згодою, до ТОВ «Сумське НВО» (п. 5 ст. 36 КЗпП України). При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі, через що останній був вимушений звернутися до суду. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.03.2019 року стягнуто із ПАТ «Сумське НВО» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 15328,66 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.07.2018 року по 30.01.2019 року в розмірі 20839,45 грн. Рішення суду набрало законної сили, проте заборгованість із заробітної плати виплачена не була. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2019 року по 03.08.2021 року у сумі 144159,96 грн. Ухвалою суду від 04.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій просив врахувати пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву, де зазначено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 225,89 грн. Представником позивача невірно визначено кількість робочих днів у період з 01.02.2019 року по 03.08.2021 року, за який підлягає стягненню середній заробіток, а саме зазначено «588» днів, замість 584, що має суттєве значення для правильного вирахування розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Додатково зауважено про необхідність зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, оскільки сума середнього заробітку, яка може бути стягнута за рішенням суду, становить 131919,76 грн., в той час як невиплачена заборгованість із заробітної плати складає лише 15328,66 грн. Задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі покладе на роботодавця надмірний майновий тягар та унеможливить виконання ним своїх зобов`язань з виплати заробітної плати перед іншими працівниками. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.09.2013 року по 05.07.2018 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-10). Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №6302/ВК від 05.07.2018 року [PERSON] було звільнено з роботи, у зв`язку з переведенням працівника, за його згодою, до ТОВ «Сумське НВО», на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.6). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.03.2019 року по справі №592/1728/19 стягнуто із ПАТ «Сумське НВО» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 15328,66 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.07.2018 року по 30.01.2019 року в розмірі 20839,45 грн. (а.с.11). Рішення суду набрало законної сили і постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Сумській області від 16.05.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми від 08.05.2019 року щодо стягнення із ПАТ «Сумське НВО» на користь [PERSON] заборгованості із заробітної плати в розмірі 15328,66 грн., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.07.2018 року по 30.01.2019 року в розмірі 20839,45 грн. (а.с.13). Станом на 20.08.2021 року, заборгованість із заробітної плати [PERSON] виплачена не була, що підтверджується Довідкою Товариства №16-07/621 від 20.08.2021 року. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Як вбачається з Довідки АТ «Сумське НВО» 16-07/621 від 20.08.2021 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 225,89 грн. Таким чином, оскільки, станом на 20.08.2021 року, належні до виплати [PERSON] грошові суми, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, фактично виплачені не були, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 131919 грн. 76 коп., за період з 01.02.2019 року по 03.08.2021 року, що складає 584 робочих дні (враховуючи триденний робочий тиждень до 01.07.2019 року), при середньоденній заробітній платі позивача 225,89 грн. (584 роб.дн. х 225,89 грн. = 131919,76 грн.). Разом з тим, суд приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові по справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019 року, де зазначено про можливість зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, з урахуванням принципів справедливості та співмірності. Так, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав (не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах), і інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. З матеріалів справи вбачається, що розмір невиплаченої [PERSON] заробітної плати складає 15328,66 грн., разом з тим, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 131919,76 грн., що, на думку суду, є неспівмірним, несправедливим і таким, що покладе на відповідача надмірний майновий тягар, зважаючи і так на скрутне матеріальне становище боржника, та може унеможливити виконання роботодавцем певних грошових зобов`язань перед іншими працівниками. Крім того, суд зауважує, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.03.2019 року на користь [PERSON] вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20839,45 грн., що у певній мірі є справедливою сатисфакцією за порушення прав позивача як працівника. Будь-яких доводів на підтвердження наявності пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівник [PERSON] суду надано не було. Вбачається, що на час розгляду справи позивач працевлаштований у ТОВ «Сумське НВО», де отримує заробітну плату. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини і тривалий період невиплати належних звільненому працівнику грошових сум, разом з тим, беручи до уваги очевидну непропорційність визначених сум середнього заробітку розміру невиплаченої [PERSON] заборгованості із заробітної плати, майновий стан сторін по справі, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає доцільним визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача в сумі 46171,91 грн. (35% встановленого розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні). У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial