Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 2000,00 грн. моральної шкоди та, уточнивши позовні вимоги до АТП-14631, просив стягнути з останнього на його користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. за недостатню виховну роботу з водіями. Позов мотивує тим, що 20.06.2016 року близько 14.00 год. у м.Львові на вул.Яворницького, маючи намір доїхати до с.Конопниця, разом із дружиною зупинив автобус, належний відповідачу [PERSON] Львівське АТП-14631, який здійснює рух за сполученням Львів-Нижанковичі. Зайшовши в автобус, на вимогу водія оплатити за проїзд, предявив останньому посвідчення учасника бойових дій в зоні АТО, яке дає право на пільговий проїзд в громадському транспорті, на що водій автобуса сказав позивачу та його дружині вийти з автобуса. Такою поведінкою водія автобуса позивача було принижено, як участики АТО, в очах дружини, пасажирів автобуса та завдано моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові. Представник відповідача [PERSON] Львівське АТП-14631 в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Додатково пояснила, що водієм автобуса було відмовлено позивачу в проїзді, оскільки у вказаному ним пункті с.Конопниця відсутня зупинка згідно графіку, а також водій пояснив, що перша зупинка [PERSON] Вважає, що ні водієм, ні АТП позивачу жодної моральної шкоди не завдано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що дійсно такий випадок був, відмовив у перевезенні двох пасажирів через відсутність в його графіку зупинки с.Конопниця. Також пояснив, що відхилитись від графіку немає права, оскільки транспортний засіб обладнано GPS, в якому відображається весь маршрут, кількість зупинок, час зупинки, тобто його робота відстежується. Свідок [PERSON] пояснила, що разом із чоловіком, позивачем по справі, мали намір доїхати до с.Конопниця на автобусі Львів-Нижанковичі, водій їм відмовив через те, що перша зупинка [PERSON] та що не везе пільговиків. На запитання суду пояснила, що водій не ображав їх, не лаявся, однак вважає, що першопричиною відмови була не відсутність зупинки в с.Конопниця, а небажання везти пільговиків. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача та покази свідка, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Частиною 1 статті 1167 ЦК України, закріплено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Аналіз вищевказаного положення законодавства дає підстави стверджувати про те, що зобовязання з відшкодування заподіяної моральної шкоди за наявності в сукупності чотирьох умов: наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправна дія (бездіяльність), причино вий зв'язок між діями (бездіяльністю) та моральною шкодою, вина заподіювача шкоди. У звязку з чим суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, законодавчо передбаченими проявами моральної шкоди є фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінюючи пояснення сторін в судовому засіданні, суд вважає, що позивач не довів жодним чином спричинення йому моральної шкоди, будь-яких доказів спричинення такої суду не надав. Спричинення шкоди грунтував своїми поясненнями та поясненнями свідка [PERSON] Суд критично ставиться до пояснень позивача та свідка в тій частині, що відмова від перевезення була зумовлена його (позивача) правом на пільговий проїзд і вважає такі твердження домислом, який зроблений на основі субєктивного бачення та оцінки ситуації. Таку позивач трактує на свою користь. Натомість суд надає віри поясненням відповідача, якого приведено до присяги та допитано як свідка про те, що основною причиною відмови у перевезенні був той факт, що в с.Конопниця відсутня зупинка. Такі твердження підтверджуються оглянутим в судовому засіданні графіком руху з якого видно, що перша зупинка м.Городок (а.с.21). Свідок [PERSON] підтвердила, що відповідачем [PERSON] було повідомлено про те, що перша зупинка м.Городок, а також про те, що вартість проїзду 12 грн., що і складає за тарифом відстань до м.Городок. З долученого до матеріалів справи копії інструктажу водіїв АТП, вбачається, що водії АТП, в тому числі відповідач [PERSON] інструктаж щодо питання забезпечення пільгового проїзду громадянам, передбаченим чинним законодавством, пройшов (а.с.22-24). Крім того, судом встановлено, що рух автобуса дійсно контролюється за допомогою GPS, відслідковуються пункти зупинок, час таких зупинок. Суд вважає надуманими покликання позивача на те, що відповідач [PERSON] мав намір принизити його, як учасника АТО, оскільки як усних, так і письмових підтверджень цього не здобуто в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про те, що як відповідачем [PERSON], так і самим АТП не вчинено будь-яких протиправних дій в результаті яких було б завдано моральну шкоду позивачу. У відповідності до положень ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу свої вимог та заперечень. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає недоведеним та непідтвердженим належними та достовірними доказами факт заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому в позові відмовляє.

Outcome: dismissed