Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що рішенням Виконавчого комітету Садівської сільської ради Сумського району Сумської області за № 5 від 27.01.1994 р. його матері - [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку [NUMBER], площею 0,06 га для ведення садівництва у товаристві «Вчитель-3» на території Садівської ради. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу спадкового майна, в тому числі , входить вказана земельна ділянка, спадкоємцем на майно померлого є він як син та її чоловік (його батько), який відмовився від прийняття спадщини після своєї дружини. Після звернення до нотаріальної контори, для вирішення питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу запропоновано надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, але виявилося, що державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] не видавався, а тому просить в судовому порядку визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері- [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду повідомлений належним чином надав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача надав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову і просить справу розглядати без його участі. Третя особа в судове засідання не з'явилася, просить справу розглядати без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Після її смерті на майно, яке належало спадкодавці відкрилась спадщина. Статтею 1261 ч.1 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, а також той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцем на майно померлої [PERSON] є її син- [PERSON] та чоловік - [PERSON], однак як вбачається з копії спадкової справи, останній відмовився від прийняття спадщини (а.с. 33) 27.03.2014 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 6094 га, наданої для ведення товарного с/г виробництва, що розташована на території Дорошівської сільської ради Ямпільського району Сумської області. (а.с. 12) Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Садівської сільської ради Сумського району Сумської області за № 5 від 27.01.1994 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для ведення садівництва, що розташована на території садівничого товариства «Вчитель-3» на території Садівської ради (а.с. 7-9). Згідно довідки голови садівничого товариства «Вчитель-3» від 23.06.2014 року за [PERSON] була закріплена земельна ділянка [NUMBER] площею 0, 06 га. (а.с. 15) Відповідно до членської книжки № 35, [PERSON] була прийнята членом цього садівничого товариства та сплачували внески (а.с. 17-18) Як слідує із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчувалося самим рішенням уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Проте, як вбачається з довідки про відмову у вчиненні нотаріальної дії від № 1146/01-16, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] за наданими позивачем документами видати йому свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено (а.с. 28). Враховуючи наведене, положення ст. 16 ЦК України, роз'яснення, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 та ту обставину, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та враховуючи, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], суд вважає, що є підстави для визнання за ним права власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,06 га, що розташована в садівничому товаристві «Вчитель-3» на території Садівської севільської ради Сумського району Сумської області, як спадкоємицею за законом.

Outcome: approved