Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт, за яким все своє майно заповіла позивачу, інших спадкоємців у померлої немає. Своєчасно він не звернувся до нотаріальної контори щоб розпочати процедуру спадкування, оскільки не знав, що мати залишила заповіт на його ім`я, та випадково дізнався, що його мати мала право на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Просить суд визначити йому додатковий 3-х місячний строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Куликівська селищна рада надала відзив за підписом селищного голови Халімон Н.М., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не має заперечень проти їх задоволення, справу просить розглянути у відсутність представника Куликівської селищної ради. Третя особа приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є. П. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Позовна заява надійшла до суду 20 грудня 2019 року. Головуючий суддя своєю ухвалою від 23 грудня 2019 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 20 січня 2020 року, судовий розгляд справи був призначений на 10 лютого 2020 року та відкладений на 28 лютого 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 6). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 823 від 18.11.2019 року [PERSON] на день своєї смерті, [INFO] , була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). До складу спадщини входить право власності на земельну ділянку розміром 2,16 га, підтверджене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 096539 від 13 травня 2005 року, виданим на ім`я [PERSON] (а.с.10). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.7). За життя [PERSON] залишила заповіт, яким земельну ділянку розміром 2,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковчинської сільської ради заповіла своєму сину - [PERSON] . Заповіт складений 04 квітня 2014 року, посвідчений секретарем виконкому Ковчинської сільської ради Шестак В. П., зареєстрований в реєстрі за № 3 (а.с. 8). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 20). Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] за законом першої черги та спадкоємцем земельної ділянки розміром 2,16 га за заповітом. Однак, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки він не повідомив суд про наявність іншого спадкоємця за законом [PERSON] , не врахував, що він не є спадкоємцем всього майна та не заявив позовних вимог про визнання за ним права на спадщину за заповітом. Окрім того, посилання [PERSON] на ті обставини, що він не знав про існування заповіту та державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я матері на доказах не ґрунтуються, як заповіт так і держаний акт долучені до справи самим позивачем без супровідних листів та інших позначок про дату отримання ним цих документів поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини. Так, з матеріалів цивільної справи № 737/1154/19 за позовом [PERSON] до Куликівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування та рішення Куликівського районного суду від 28.02.2020 у цій справі встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , [INFO] . При цьому батьком [PERSON] та [PERSON] був [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно, [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Однак позивач [PERSON] клопотань про заміну відповідача або про залучення співвідповідача не заявив. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] своєчасно не прийняв спадщину після смерті матері, другий спадкоємець за законом першої черги майна померлої [PERSON] , її син [PERSON] , отримав право прийняти спадщину як спадкоємець за законом. Відповідно, позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом мав бути пред`явлений до спадкоємця за законом першої черги. На день пред`явлення позову у [PERSON] не закінчився тримісячний строку для прийняття спадщини на зазначене у заповіті майно, окрім того, він, як і [PERSON] , міг заявити про наявність поважних причин, які завадили йому прийняти спадщину за законом на майно, не охоплене заповітом. Відмовляючи у задоволені позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача суд також вважає за необхідне зазначити, що за наявності заповіту позивач мав визначитись з позовними вимогами, за законом чи за заповітом він мав намір прийняти спадщину, виходячи з принципу диспозитивності суд не має права задовольнити невизначені позовні вимоги.

Outcome: dismissed