Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 5 квітня 2019 року між ним та відповідачем був укладений та засвідчений приватним нотаріусом Мошенко О. В. договір дарування 1/2 частки квартири [ADDRESS] , за яким [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частку вказаної трикімнатної квартири, 13/40 часток якої належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням міського майна м. Маріуполя 11 січня 2001 року № 20032 та зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 13 лютого 2001 року, реєстр № 38939. Такий договір дарування був зареєстрований 5 квітня 2019 року приватним нотаріусом Мошенко О. В. у відповідному державному реєстрі, а також зроблено відповідний запис у свідоцтві про право власності на житло від 11 січня 2001 року. Натомість, на момент укладання такого договору дарування у позивача у власності перебувало лише 13/40 частки квартири [ADDRESS] , а інша 13/40 часток належала сину позивача, [PERSON] , що загалом складало 13/20 часток. Інші 7/20 часток такої квартири перебувають у частковій власності відповідача та доньки позивача, [PERSON] , згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 27 січня 1993 року № 5704. Отже, позивач вважав, що подарував своєму онуку, відповідачу по справі, 13/40 часток квартири [ADDRESS] . В той же час приватним нотаріусом помилково було у такому договорі дарування вказано дарування саме 1/2 всієї спірної квартири, яка не перебувала у власності позивача у цій частині, тому не могла бути ним подарована. Крім того на належну [PERSON] 13/40 часток вказаної квартири у 2011 році постановою державного виконавця був накладений арешт, який наразі не скасований. Таким чином у подаровану відповідачу 1/2 частку квартири частково увійшла також належна [PERSON] частка житла, на яку накладений арешт. Зазначав, що на момент вчинення правочину йому виповнилось 81 рік, він має низку захворювань, зокрема, очей, що впливало на укладення ним договору дарування. Оскільки за реєстраційним записом № 31051236 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] є відповідач, то вважав, що одночасно із визнанням недійсним договору дарування цієї частки необхідно скасувати державну реєстрацію прав відповідача на неї. Також для відновлення права володіння та розпорядження позивачем 13/40 часткою спірної квартири необхідно перереєструвати за ним право власності на 13/40 її частки. На підставі викладеного просив суд визнати недійсним договір дарування від 5 квітня 2019 року 1/2 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріально, реєстр № 148. Також просив суд скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності [PERSON] на 1/2 частку такої квартири, перереєструвавши за [PERSON] право власності на 13/40 часток кв. [ADDRESS] . Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності у присутності його представника, адвоката Кравчук Л. Є., наполягаючи на задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Кравчук Л. Є., на задоволенні позовної заяви [PERSON] наполягала у повному обсязі, вказуючи при цьому, що сторони по справі між собою є родичами, внаслідок чого [PERSON] зі згоди своїх рідних вирішив визначити долю належних йому 13/40 часток спірної квартири шляхом оформлення заповіту на свою доньку, [PERSON] , мати [PERSON] , на 13/40 часток кв. [ADDRESS] . Таким чином просила суд задовольнити позов [PERSON] повністю. Відповідач, [PERSON] , у судовому засіданні проти задоволення заявлених до нього позовних вимог не заперечував, вказуючи, що дійсно між ним, його матір`ю, [PERSON] , та позивачем була досягнуто домовленість щодо оформлення на його мати з боку [PERSON] заповіту на спірні 13/40 часток кв. [ADDRESS] . На підставі переліченого погоджувався із тим, щоб суд задовольнив заявлені до нього позовні вимоги у повному обсязі. Треті особи, приватний нотаріус\~Мошенко Олена\~Владиславівна та\~ [PERSON] , до судового засідання не з`явились за невідомих суду причин, будучи про день та час слухання справи повідомленими належним чином. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд у випадку визнання позову відповідачем та за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 1 ст. 718 ЦК дарунком можуть бути нерухомі речі, а право на передачу такої речі в дарунок належить її власникові. Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-202цс15, вбачається, що виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. За ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що за ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. На підставі ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно із ст. 236 ЦК правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом було встановлено за матеріалами справи, що 5 квітня 2019 року між [PERSON] , як дарувателем, та [PERSON] , як обдарованим, був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом, Мошенко О. В., реєстр № 148 від 5 квітня 2019 року, за яким [PERSON] подарував [PERSON] 1/2\~частки трикімнатної\~кв.\~ [ADDRESS] ,\~яка належала\~дарувателю на\~підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2001 року № [NUMBER] , як було вказано у такому договорі дарування. З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що у власності [PERSON] перебуває 1/2 частка трикімнатної кв. [ADDRESS] (загальна площа 56,7 кв. м., житлова площа 36,4 кв. м.) на підставі договору дарування від 5 квітня 2019 року. При цьому з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що з 7 грудня 2011 року за постановою державного виконавця накладено арешт на 13/40 часток кв. [ADDRESS] , належних [PERSON] . Також суд зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2001 року № [NUMBER] , зареєстрованого в Маріупольському БТІ 13 лютого 2001 року, реєстр № 38939, вбачається, що власниками ідеальної частки кв. [ADDRESS] , яка складає 13/20, на праві спільної часткової власності, тобто по 13/40 часток кожний, є [PERSON] та [PERSON] (загальна площа квартири 38,45 кв. м.), де також мається нотаріальний напис про посвідчення договору дарування 1/2 частки кв. [ADDRESS] , реєстр № 148. У свою чергу суд вказує, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 27 січня 1998 року № [NUMBER] , зареєстрованого в Маріупольському БТІ 10 січня 1999 року, реєстр № 38939, вбачається, що власниками ідеальної частки кв. [ADDRESS] , яка складає 7/20, на праві спільної часткової власності, тобто по 7/40 часток кожний, є [PERSON] та [PERSON] (загальна площа квартири 18,35 кв. м.), На підставі встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що при укладенні договору дарування 5 квітня 2019 року 1/2 частки трикімнатної кв. [ADDRESS] було порушені права власності особи, яка не була стороною такої угоди, третьої особи по справі, оскільки додатково 7/40 часток права власності на кв. [ADDRESS] були переоформлені приватним нотаріусом Мошенко О. В. на [PERSON] без згоди та відома власника таких часток вказаного житла, яким є [PERSON] , оскільки позивач міг право розпорядитися лише належними йому 13/40 частками такої нерухомості, а не 20/40 частками квартири. Також судом було встановлено, що за відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 1 липня 2020 року та від 1 березня 2021 року по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] ,\~ [PERSON] та [PERSON] . При цьому за свідоцтвом про народження, виданим 29 травня 1989 року відділом РАЦС Жовтневого районного виконкому м. Жданова, актовий запис № 1779, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої зазначений [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 11 липня 2020 року вбачається, що 11 вересня 1992 року, актовий запис № 1699, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , внаслідок чого дружині було змінено прізвище на « [PERSON] ». На підставі свідоцтва про народження, виданого 28 травня 2004 року відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 97, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого зазначена [PERSON] . Судом також\~встановлено,\~що за заповітом від 5 лютого 2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Лашиною Н. Г., реєстр № 449, 450, [PERSON] на випадок своєї смерті заповів належне йому на праві власності майно та все, що він матиме за законом на момент смерті, - [PERSON] . Отже, у судовому засіданні було достеменно встановлено факт порушення прав [PERSON] щодо належного йому на праві власності нерухомого майна, що свідчить про недотримання у момент укладення спірного договору дарування 5 квітня 2019 року положень ст. 203 ЦК, що свідчить, у свою чергу, про його недійсність та подальше приведення сторін такого правочину до стану, що передував укладенню 5 квітня 2019 року такого договору дарування. Також судом було встановлено волю [PERSON] про заповіт усього належного йому майна на користь своєї доньки, [PERSON] , яка є матір`ю, у свою чергу, онука позивача, відповідача по справі - [PERSON] , який у свою чергу повністю визнає таку волю заповідувача, про що він зазначив у суді. На підставі наведених норм права та встановлених судом обставин справи суд,

Outcome: approved