Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 152\~997,39 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 30 січня 2014 року в селі Дачне, Біляївського району, Одеської області, [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 4000 доларів США. Відповідно до умов позики [PERSON] повинен був повернути грошові кошти [PERSON] у строк до 28 лютого 2014 року, проценти за користування коштами не встановлені. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти винесення заочного рішення, на позові наполягав в повному обсязі, просив позов задовольнити. (а.с. 25). Відповідач, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, та від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. (а.с. 19,22,23). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 січня 2014 року в с. Дачне, Біляївського району, Одеської області, [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 4000 доларів США (чотири тисячі), що підтверджується письмовою розпискою позичальника від 31 січня 2014 року. Відповідно до умов позики [PERSON] повинен був повернути грошові кошти [PERSON] у строк до 28 лютого 2014 року, проценти за користування коштами не встановлені. (а.с. 5). На 14 березня 2016 року НБУ встановлений офіційний курс гривні до долару США у розмірі 100 доларів США -2601.9961 грн. Отже, сума основного боргу складає 40 х 2601.9961= 104079,85 грн. Три проценти річних складають 104079,85 х 3%= 3122,40 грн. заходи відповідальності. Станом на день предявлення позову розмір облікової ставки Національного банку України складає 22% річних. Отже, розмір процентів від суми позики складає: за 2014, 2015 роки 104079,85 х 22% = 22897,57 грн. х 2 = 45795,14 гривень(а.с. 6-10). Відповідно до ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмові формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено ст. 1047 ЦК України Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім зобовязанням, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Виходячи з зазначеного, з відповідача підлягає стягненню 104079,85 (сума основного боргу) + 45795,14 (проценти за користування позикою) + 3122,40 (проценти в якості відповідальності за порушення грошового зобовязання) = 152\~997,39 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.c. 1).

Outcome: approved