Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у розмірі 27365 грн., суму інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості у розмірі 6731 грн. 79 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 425 грн. 21 коп. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13 вересня 2013 року позивач за усною угодою позики передав відповідачу у власність грошову суму в розмірі 10700 грн., що на момент передачі складала еквівалент 1300 доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була надана розписка від 13 вересня 2013 року. Борг відповідач повинен був повернути до 14 жовтня 2014 року. Однак, до теперішнього часу борг не повернуто. На підтвердження укладення договору позики відповідач надав позивачу розписку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Разом з цим пояснив, що 13 вересня 2013 сталося ДТП за участю автомобілів під керуванням позивача та відповідача. Відповідач визнав свою провину у ДТП та на підтвердження свого обовязку відшкодувати спричинену позивачу матеріальну шкоду написав розписку датовану 13 вересням 2013 року. Гроші відповідачу за даною розпискою не передавалися. Відповідач в судове засідання не з'явився, викликався належним чином та своєчасно, про що свідчать повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд, приходить до висновку про не можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією висловленою у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13). Таким чином, судом на підставі пояснень позивача та змісту розписки встановлено, що договір позики між сторонами не укладався, а розписка була надана відповідачем позивачу на підтвердження розміру спричиненої остатньому в наслідок ДТП матеріальної шкоди, яку відповідач зобовязувався відшкодувати до 14 жовтня 2014 року. Крім того, суд зазначає, що статтею\~625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Таким чином, дія ч.\~2 ст.\~625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed