Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом яким просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки його виплати по день фактичного розрахунку у розмірі 100\~745,97 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 18.07.1979 він,згідно наказу № 122 к був прийнятий на посаду арматурника електрозварювальника 4 розряду до «Миколаївського домобудівельного комбінату імені 50 років СРСР». В подальшому вказане підприємство змінило назву на ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат». 30 серпня 2019 він був звільнений у зв`язку з переведенням на інше місце роботи. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 16\~686,18 грн. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2021, стягнуто нараховану але не виплачену заробітну плату з відповідача на його користь. 09 вересня 2021 року фактично з відповідача стягнуто грошові кошти у розмірі 16\~686,18 грн. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою суду від 01.11.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно наказу № 122 к від 17.07.1979, [PERSON] прийнято на посаду арматурника електрозварювальника 4 розряду до «Миколаївського домобудівельного комбінату імені 50 років СРСР». В подальшому вказане підприємство змінило назву на ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат». 30 серпня 2019 року [PERSON] звільнено з вказаної посади у зв`язку з переведенням до ТОВ «Виробнича компанія «Фундамент» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 283 від 30.08.2019 ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат». Вказане підтверджується трудовою книжкою позивача серії [NUMBER] (а.с 8-9). Як вбачається з листа Управління держпраці у Миколаївській області від 30.09.2020 за вих. № 02/6477, ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» в день звільнення позивача нараховано всі суми, що належали до виплати [PERSON] , в тому числі і компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 16\~686,18 грн., проте, на момент проведення інспекційного відвідування, не здійснено. 01 квітня 2021 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на користь [PERSON] , нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 16\~686 грн. 18 коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.05.2021, виправлено описку в судовому наказі від 01.04.2021 виданому Ленінським районним судом м. Миколаєва. Позивач вказує, що 09 вересня 2021 року на його рахунок було перераховано заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі у сумі 16686,18 грн., що підтверджується випискою про надходження по картці/розрахунку [PERSON] від 14.09.2021 № HF60RF2Q971K9U35 (а.с 14). Згідно зі\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України\~основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Виплата заробітної плати працівнику гарантована\~статтею 43 Конституції України. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі\~статтею 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2019 року по вересень 2021 року у розмірі 100\~745,97 грн.. Позивач в позові зазначає, що він отримував заробітну плату на рівні мінімальної заробітної плати встановленої в Україні у 2019 році, а саме 4173,00 грн. на місяць. Відповідачем дані твердження не спростовано. У зв`язку з чим, судом береться до уваги твердження позивача щодо його заробітної плати та приходить до висновку, що, середньоденна заробітна плата позивача складає 198,71 грн. (4173+4173=8346, 8346:42=198,71). Таким чином, за період розрахунку при звільненні за період вказаний позивачем, а саме з вересня 2019 року по 09 вересня 2021 року складає 505 робочих днів. У зв`язку із цим, розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період вказаний позивачем складає 100350,71 грн. (198,71 х 505), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. При цьому, суд не приймає розрахунок позивача, оскільки при розрахунку компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, позивач допустився помилки у кількості строку виплати заробітної плати. За такого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 100350,71 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, визначений позивачем, які визначені без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (99,60%), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1003,51 грн.

Outcome: partial