Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання до досягнення ним 23-х років, посилаючись на те, що в зв`язку навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку вспромозі і зобов`язаний надавати відповідач відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України. На теперішній час він навчається на денній формі другого курсу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації, де хоча і перебуває на державному утриманні, але несе витрати на придбання одягу, продуктів харчування, необхідного для навчання канцприладдя, поповнення мобільного зв`язку, речей особистої гігієни та проїзд, оскільки постійно приїжджає до матері. Його батько [PERSON] працює у військовій частині [NUMBER] в м.Ніжині Чернігівської області та має достатній заробіток, проживає в орендованій квартирі з жінкою без реєстрації шлюбу, інших дітей на утриманні у нього немає, його батьки проживають окремо. Інші особи, щодо яких він має аліментні зобов`язання, відсутні. Ухвалою суду від 21 січня 2020 року суд постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 30 січня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що позивач не надав доказів потреби у матеріальній допомозі саме у звязку з його навчанням, оскільки він знаходиться на повному державному утриманні, тобто держава забезпечує крім безкоштовного навчання, безкоштовне проживання, харчування, одяг та виплату стипендії. Він зареєстрований разом з батьками пенсіонерами за віком, 1950 року народження, які мають хронічні хвороби, та потребують постійного догляду. Вони отримують пенсії мінімального розміру та перебувають на його утриманні. Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року №712/3749/17-ц, у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити, оскільки вважає його безпідставним. 17 лютого 2020 року позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, зазначивши, що він навчається в Військовому інституті, де його забезпечують житлом, одягом та харчуванням, але він несе витрати на придбання цивільного одягу, канцприладдя, речей повсякденного використання та проїзд у місцевому транспорті. Крім того, держава не забезпечує достатнім харчуванням і він додатково витрачає кошти на продукти харчування. Відповідач інших утриманців немає, а його батьки отримують пенсію та проживають окремо. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову. Представник відповідача адвокат Приходько С.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він не заперечує, що відповідач [PERSON] має самостійний заробіток, але опікується непрацездатними за віком батьками, які потребують коштів на лікування, а позивач перебуває на повному державному забезпеченні у зв`язку з навчанням як курсант вищого військового закладу, отримує грошове забезпечення, яке витрачає на власний розсуд. Про це надана відповідь на адвокатський запит з Військового інституту. Частиною 1 статті 199 Сімейного кодексу України передбачений обовязок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, якщо саме у звязку з\~продовженням навчання\~вони потребують\~матеріальної допомоги,\~а позивачем\~таких доказів\~не надано. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89\~ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.199, 200 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). В судовому засіданні встановлено, що позивач є повнолітнім і навчається у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації, \~знаходиться на повному державному утриманні: крім безкоштовного навчання йому забезпечується безкоштовне проживання, харчування, одяг у навчальному закладі з 25 липня 2018 року з терміном навчання 5 років. Крім того, [PERSON] отримує грошове забезпечення у передбачених законом розмірах, яке витрачає на власний розсуд. Сам факт навчання не є підставою для стягнення аліментів на повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання до 23 років, оскільки частиною 1 статті 199 СК України передбачений обовязок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання, якщо саме у звязку з\~продовженням навчання\~вони потребують\~матеріальної допомоги,\~а позивачем\~таких доказів\~не надано. Відповідно до положень частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано доказів того, що він потребує матеріальної допомоги, що саме у зв`язку з продовженням навчання у нього виникли матеріальні труднощі з приводу плати за навчання, житло, харчування, придбання речей особистої гігієни та інше. Навпаки, продовжуючи навчання у військовому учбовому закладі, у нього відпали існуючі за других обставин проблеми, оскільки він безоплатно навчається і знаходиться на повному державному утриманні та отримує грошове забезпечення, яке може витрачати на власний розсуд, включаючи придбання, за бажанням, цивільного одягу, поповнення мобільного звязку, проїзд до матері, враховуючи, що частиною 2 статті 200 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідач, зазначаючи, що має непрацездатних батьків з незадовільним станом здоров`я, не посилаються на своє незадовільне матеріальне становище, як на підставу у відмові у позові, а вважає, що позивач не надав доказів потреби матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, яку він зобов`язаний йому надавати. Встановивши, що [PERSON] перебуває на повному державному утриманні, доказів понесення витрат на інші потреби в навчанні не довів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позові. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року №712/3749/17-ц.

Outcome: dismissed