Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (концерн «Укрспирт») (надалі Концерн «Укрспирт») № 30-к від 11 березня 2016 року «Про звільнення [PERSON]М.» та поновити його на посаді директора ДП «Угерський спиртовий завод». Свої вимоги мотивує тим, що він був призначений з 23 жовтня 2014 року на посаду директора ДП «Угерський спиртовий завод» з наступним укладанням з ним контракту. Контракт з ним так і не був укладений, його було звільнено зі займаної посади за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 11 березня 2016 року наказом Концерну «Укрспирт» в звязку з припиненням повноважень посадової особи. Такий спосіб звільнення керівника державного підприємства, як припинення повноважень не передбачений КЗпП України і його незаконність має очевидний характер. Крім того, незаконність звільнення полягає в тому, що звільнення відбулось тоді коли працівник перебував у відпустці. Так, наказом №7 від 10 березня 2016 року «Про надання частини щорічної відпустки [PERSON]М.» йому було надано частину щорічної основної відпустки терміном на 14 календарних днів з 10 березня 2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Оскільки на момент звільнення [PERSON] перебував у відпустці, прийняття рішення про його звільнення є незаконним. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника відповідача в заочному порядку, який без поважних причин у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, письмових заперечень на позов суду не надав, однак матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до суду по електронній пошті, після того, як суд ухвалив розглядати справу в заочному режимі, з підстав того, що йому не було відомо про час і місце судового засідання не береться судом до уваги, оскільки таке спростовується поштовим повідомленням, яке знаходиться в матеріалах справи /а.с.15/. У судовому засідання третя особа [PERSON] та його представник проти позову заперечили, пояснивши, що наказом № 31-к від 11 березня 2016 року «Про призначення [PERSON]Р.» Концерну «Укрспирт» третю особу було призначено виконуючим обовязки директора з посадовим окладом згідно штатного розпису, звільнення позивача та призначення [PERSON] відбулося з дотриманням вимог КЗпП України, просять у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи та його представника, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу № 246-к від 23 жовтня 2014 року «Про [PERSON]М.» Концерну «Укрспирт» був призначений з 23 жовтня 2014 року на посаду директора ДП «Угерський спиртовий завод» з наступним укладанням з ним контракту /а.с.22/. Трудовий контракт з позивачем не був укладений. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вказаний контракт не був укладений з позивачем з вини останнього. Протоколом засідання ліквідаційної комісії Концерну «Укрспирт» № 22 від 10 березня 2016 року було вирішено припинити 11 березня 2016 року повноваження директора ДП «Угерський спиртовий завод» [PERSON] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб). Призначити з 12 березня 2016 року третю особу [PERSON] виконуючим обовязки директора зазначеного підприємства /а.с.32,33/. Наказом № 30-к від 11 березня 2016 року «Про звільнення [PERSON]М.» Концерну «Укрспирт» позивача було звільнено зі займаної посади за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 11 березня 2016 року в звязку з припиненням повноважень посадової особи /а.с.28/. Наказом № 31-к від 11 березня 2016 року «Про призначення [PERSON]Р.» Концерну «Укрспирт» третю особу було призначено виконуючим обовязки директора з посадовим окладом згідно штатного розпису /а.с.34/. ДП «Угерський спиртовий завод» є державним комерційним підприємством. Згідно з ч. 1 ст. 74 ГК України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Порядок призначення та звільнення з посади працівника, в тому числі керівника, чітко визначено КЗпП України. Пунктом 5 частини 1 ст.41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Норму частини першої статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі [PERSON] України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року N 1255-УІІ. [PERSON] набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України). Зокрема, стаття 41 КЗпП України доповнена пунктом п'ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. Питання про можливість застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних та комунальних підприємств, безперечно суперечить меті та логіці [PERSON] №1255-VII. Так, поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в ч.2 ст. 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради. У статті 2 [PERSON] України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься визначення уточненого поняття «посадові особи органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Оскільки [PERSON] № 1255-VII були внесені зміни у тому числі до ГК України і [PERSON] України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів (вказані правові висновки містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2015 року справа № 6-1188св15). ДП «Угерський спиртовий завод» є державним комерційним підприємством, і в своїй діяльності не керується законодавством про господарські товариства. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставне застосування відповідачем [PERSON] України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» та пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України при звільненні позивача, з огляду на те, що даний закон стосується посадових осіб господарських товариств, і ніяким чином не стосується керівників державних підприємств. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачем обовязків директора ДП «Угерський спиртовий завод», а відтак у Концерну «Укрспирт» були відсутні будь-які правові підстави припиняти його повноваження. Крім того, наказом №7 від 10 березня 2016 року «Про надання частини щорічної відпустки [PERSON]М.» позивачу було надано частину щорічної основної відпустки терміном на 14 календарних днів з 10 березня 2016 року /а.с.25/. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Беручи до уваги, що на момент звільнення [PERSON] перебував у відпустці, прийняття рішення відповідачем про його звільнення не відповідає вимогам КЗпП України та грубо порушує трудові права позивача. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку про підставність позовних вимог, і тому наказ Концерну «Укрспирт» № 30-к від 11 березня 2016 року «Про звільнення [PERSON]М.» є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді директора зазначеного підприємства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Беручи до уваги, принцип диспозитивності у цивільному процесі, а також зміст позовних вимог та заяву представника позивача про те, що позивач немає ніяких майнових претензій до відповідача або інших осіб /а.с.50/, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за вимушений прогул або інших компенсацій на користь позивача.

Outcome: approved