Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що він є підприємством комунальної власності, діяльністю якого є забезпечення мешканців м. Ковеля комунальними послугами. Відповідач є власником квартири у будинку, що обслуговується ним. З покликанням на п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 66 68, 151 ЖК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08.10.92 р. № 572, ст. 360 ЦК України, зазначає, що відповідач систематично не виконує свого обов»язку по оплаті житлово комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території [ADDRESS], внаслідок чого за станом на 01.07.16 р. заборгованість склала 3\~135 грн. 77 коп.. Покликаючись на ч. 3 ст. 31, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги», п. 2 ч. 1, п. 5 ч. 2 Порядку, затвердженого постановою КМ України від 12.07.05 р. № 560, ст. 627, ч. 3 ст. 11 ЦК України, зазначає, що 21.04.16 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області було видано судовий наказ № 159/962/16 ц про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за житлово комунальні послуги в сумі 2\~647 грн. 85 коп., збитків від інфляції в сумі 741 грн. 39 коп.. Однак, заявник подав заяву про скасування судового наказу та ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 10.05.16 р. було скасовано вищезазначений судовий наказ. Позивач у 2016 р. супровідним листом № 733 від 11.05.16 р. направив відповідачеві як власникові 2 примірники проекту договору, що, однак, підписаними та повернутими йому не були; позову до суду про спонукання виконавця послуг до укладення договору на бажаних умовах, не закладено. Відповідач ігнорує вимоги ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги». Покликаючись на ч. 1 ст. 526 ЦК України, п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги», ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 96 ЦПК України, зазначає, що вимога про стягнення заборгованості по оплаті за житлово комунальні послуги може стягуватись з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості. Враховуючи, що за станом на 01.04.16 р. борг складав 68 грн. 06 коп., сума боргу збільшувалась, сума збитків від інфляції за 2014 2016 р. р. складе 876 грн. 45 коп.. Сплачену ним за платіжним дорученням № 2\~233 від 03.02.16 р. суму 689 грн. при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу просить зарахувати у суму його судових витрат по справі. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 3\~135 грн. 77 коп. заборгованості за надані житлово комунальні послуги, збитки від інфляції в сумі 876 грн. 45 коп., а всього 4\~012 грн. 22 коп., судові витрати у справі в сумі 1\~378 грн.. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав. Суд, врахувавши позицію представника позивача, вважає, що розгляд справи можливий у відсутності відповідача відповідно до положень ст. ст. 224 228 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, оглянувши матеріали справи № 159/962/16 ц провадження № 2н/159/32/16 за заявою РЖКП 2 про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] заборгованості за надані послуги, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є власником кв. № 1 у житловому буд. № 5 по вул. Косачів в м. Ковелі Волинської області. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України від 08.10.92 р. N 572 (далі Правила користування), власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку, його технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Власник квартири зобов'язаний, серед іншого, укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Всупереч вимогам п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» відповідач в період з 01.04.14 р. і до 01.07.16 р. не уклав з позивачем як виконавцем послуг підготовленого останнім на основі типового договору на надання житлово - комунальних послуг, договору. Це ж стверджується копією листа позивача № 968 від 30.06.16 р., адресованого відповідачеві, з приводу укладення договору, наданою позивачем. Таким чином, хоча договір між сторонами не укладено, однак, суд вважає, що у спірному періоді між сторонами склались і існували фактично зобов»язальні правовідносини по наданню позивачем житлово - комунальних послуг відповідачеві. Правовідносини між сторонами з цього приводу врегульовувались Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі Типовий договір), затвердженим постановою КМ України від 20.05.09 р. N 529. Незважаючи на те, що договір між сторонами не укладено, в силу п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», відповідач як споживач був зобов'язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені чинним законодавством. Так, з огляду на зміст п. 5 Типового договору, згідно з яким розрахунковим періодом був календарний місяць, п. 7 Правил користування, згідно з яким власники приміщень повинні вносити плату за комунальні послуги згідно встановлених тарифів не пізніше 10 числа наступного за звітнім місяця, платежі мають вноситись до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, у відповідача у спірний період існував обов»язок по вчасній оплаті послуг позивача у відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Тобто, у спірному періоді відповідач мав обов»язок по вчасній оплаті комунпослуг в силу фактично існуючих правовідносин. Як слідує з даних про тарифи на послуги позивача, наданих суду позивачем, такі затверджені в установленому законом порядку і діяли у спірному періоді. Згідно з розрахунками заборгованості відповідача за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за спірний період, наведеними позивачем, за станом на 01.04.14 р. існувала заборгованість в сумі 3\~135 грн. 77 коп. з врахуванням суми заборгованості 68 грн. 06 коп., що мала місце до 01.04.14 р., у червні та травні 2014 р. мала місце проплата в загальній сумі 70 грн. 02 коп.. У подальшому жодної проплати відповідачем здійснено не було. Тобто, оплата послуг позивача відповідачем у спірному періоді проводилась нерегулярно, не у строки, визначені законодавством, однак, проведена відповідачем проплата в сумі 70 грн. 02 коп. врахована. Сума заборгованості позивачем визначена відповідно до затверджених органами місцевого самоврядування тарифів, з урахуванням даних про загальну площу квартири відповідача і зауваження у суду не викликає. Як слідує з копії виписки з ЄДРЮОФОПГФ, виданої 02.07.16 р., позивач є комунальним підприємством, що здійснює відповідні види господарської діяльності. Відповідно до ст. ст. 20, 21 Закону «Про житлові - комунальні послуги» правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово - комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Стосовно питання якості надаваних позивачем відповідачеві у спірному періоді житлово комунальних послуг, існування самого факту чи фактів надання чи ненадання всіх чи певних послуг, то, обговорюючи це питання, суд виходить з того, що, згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом від 17.05.05 р. № 76 Держкомітету України з питань житлово комунального господарства, що зареєстровано в МЮ України 25.08.05 р. за N 927/11 207 (далі Правила утримання), житлово - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Доказів того, що позивач у спірному періоді таким чином вів свою господарську діяльність, що не забезпечував умови проживання відповідача у його житлі; або що така його діяльність унеможливила проживання чи перебування відповідача у його квартирі у вказаному будинку, відповідачем суду не надано. Як передбачено положеннями ст. 18 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про житлові - комунальні послуги», що врегульовує оформлення претензій споживачів до виконавців, у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта - претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт - претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта претензії, він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт - претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Однак, доказів складення відповідачем як споживачем такого акт у роз розпорядження суду не надано. Таким чином, позов підлягає до повного задоволення. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved