Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 34 597, 34 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 20.09.2013 року між сторонами у цій справі було укладено договір позики, згідно з яким він позичив відповідачу 16 500, 00 грн., зі строком повернення до 20 жовтня 2013 року, що стверджується відповідною розпискою. За період з 20.10.2013 року відповідач не повернув борг, ні повістю ні частково. Також не сплачував проценти за користування коштам. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 34 597, 34 грн., яка складається з 16 500, 00 грн. - основний борг, 5 810, 26 грн. - проценти за користування кредитом, 11 203, 50 грн. - інфляційні втрати, 1 083, 58 грн. - 3 % річних. Наголошує на тому, що всупереч своєму обов'язку повернути йому суму позики, відповідач свого зобов'язання не виконав належним чином, через що він змушений звернутися до суду із цим позовом. У судове засідання позивач не з'явився, однак з'явився його представник [PERSON], який заявлені позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та зазначив, що не заперечує щодо ухвалення рішення при заочному справи. У судові засідання призначені на 26.02.2016 року, 17.03.2016, 07.04.2016 року та 29.04.2016 року відповідач не з'являлась, не повідомляла суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. З згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.09.2013 року позивач позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 500, 00 грн. зі строком їх повернення до 20.10.2013 року, що підтверджено відповідною розпискою, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ст. 1047 ЦК України встановлено, що Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наведених положень випливає висновок про те, що договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON], був укладений належним чином, з дотриманням форми встановленої для цього договору. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, вказана позиція викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6-369цс-15 від 02.09.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка становить 16 500, 00 грн. - сума основного боргу, 5 810, 26 грн. - проценти за користування позикою, 11 203, 50 грн. - інфляційні втрати, 1 083, 58 грн. - 3 % річних. Беручи до уваги, норми ст. 11 ч.1 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, судом встановлено, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, яка відповідачем не спростована, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на вищенаведене, враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 551, 20 гривень судового збору.

Outcome: approved