Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 10.04.2019року наказом ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №65/к від 10.04.2019року його- [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконання відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 18075,54 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн. Ухвалою суду від 04.01.2020року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.08.2017 року по 10.04.2019року перебуваву трудових відносинах з ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-9). Наказом ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №65/к від 10.04.2019року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконання відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.8-9). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 17.12.2019року становила 18075 грн. 54 коп., в тому числі сума нарахованої вихідної допомоги, без вирахування податків, в розмірі 11547 грн. 95 коп., що підтверджується Довідкою товариства від 17.12.2019 року (а.с.14-15). Згідно довідки ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №151 від 21.10.2019 року, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становив 233 грн. 29 коп. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків), в тому числі суму нарахованої вихідної допомоги (без вирахування податків), разом в розмірі 18075 грн. 54коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для судів. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, [PERSON] займав посаду сторожа та в середньому за місяць працював 8 робочих змін (затримка виплати з/п за період з 11.04.2019 року по 28.12.2019 року складає 56 змін). Жодних доводів та аргументів на спростування вищевказаних обставин (графіку роботи підприємства у вказаний період) відповідачем надано не було. Таким чином, оскільки [PERSON] був звільнений 10.04.2019 року, а розрахунок з ним не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 14930 грн. 56 коп.за період з 11.04.2019р. по 28.01.2020р., що складає 64 робочі зміни, при середньоденній заробітній платі позивача 233,29грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В матеріалах позовної заяви відсутні будь-які документи, що підтверджують понесені позивачем витрати в розмірі 1000 грн., пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при зверненні до суду за захистом порушених трудових прав, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial