Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому, посилаючись на приписи ст. 58 ч.2 ЦК України (1963), просив визнати договір купівлі-продажу нежилих приміщень підвалу загальною площею 40,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 21.10.2003 року на товарній біржі «Ізумруд» удаваним в частині покупця, та визнати його покупцем за цим договором. В обґрунтування позову зазначив, що в жовтні 2003 року між ним та [PERSON] були узгоджені всі істотні умови договору купівлі-продажу спірних нежилих приміщень підвалу, які він мав намір використовувати для розміщення в них філіалу агентства нерухомості «Ізумруд», директором якого мав стати [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON] як директор філії товарної біржі «Ізумруд» здійснив реєстрацію цієї угоди, вони з продавцем домовились, що формально в якості покупця буде зазначений [PERSON] 21.10.2003 року між [PERSON] і [PERSON] на товарній біржі «Ізумруд» був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень підвалу, загальною площею 40,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS]. Позивачем були надані продавцю особисті кошти для придбання цих приміщень, та в підтвердження укладання договору продавець [PERSON] 21.10.2003 року написав розписку про отримання грошей саме від нього. Після придбання цих приміщень він фактично й використовував їх для розміщення філіалу агентства нерухомості «Ізумруд», проводив в них капітальний та поточний ремонт, здійснював оплату комунальних послуг. Вказував, що 22.01.2004 року він здійснив відчуження частини спірних нежилих приміщень, площею 21,9 кв.м. [PERSON], а в його власності залишилось приміщення площею 18,4 кв.м. У 2005 року зазначене приміщення було надано позивачем в оренду приватному нотаріусу [PERSON] Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26.02.2007 року був задоволений його позов до [PERSON] та за ним визнано право власності на нежиле приміщення площею 18,4 кв.м. в будинку [ADDRESS]. 27.10.2010 року він подарував залишену частину спірного нежилого приміщення, площею 18,4 кв.м. своїй дружині [PERSON], яка 30.10.2013 року за нотаріально посвідченим договором дарування здійснила відчуження нежилого приміщення на користь сина [PERSON] Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03.03.2014 року за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] було скасовано рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 26.02.2007 року, і увалено нове, яким в задоволенні позову про визнання за ним права власності на нежиле приміщення площею 18,4 кв.м. за договором купівлі - продажу, укладеним між ним та [PERSON] 21.10.2004 року відмовлено. Також вказує, що оригінал спірного договору весь час знаходився у нього, що підтверджує факт того, що договір укладався на його користь. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказуючи, що саме він узгоджував всі істотні умови з [PERSON] щодо купівлі-продажу спірних нежилих приміщень за адресою: [ADDRESS], площею 40,3 кв.м., які є суміжними з іншим нежитловим приміщенням, площею 18,3 кв.м., що належить йому на праві власності. Він передав [PERSON] особисті кошти за придбання цих приміщень в присутності свідків: [PERSON], та [PERSON], про що [PERSON] написав розписку. Кошти на придбання цієї квартири були ним отримані від продажу власної двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. В подальшому він та його родина фактично й використовували ці придбанні приміщення, де вони надавали посередницькі послуги з підготовки належного оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Він сплачував комунальні послуги за цими приміщеннями. 21.10.2004 року він розпорядився частиною спірних приміщень, площею 21,9 кв.м., які він продав за нотаріально-посвідченим договором [PERSON] Крім того, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для подачі цього позову до суду. Третя особа: [PERSON] позов також не визнала та надала аналогічні відповідачу [PERSON] пояснення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до 2003 року у нього з [PERSON] та [PERSON] були ділові партнерські стосунки, вони мали спільний бізнес та ділові інтереси. В 2003 році вони почали ділити спільний бізнес. В рамках партнерських стосунках він погодився продати саме [PERSON], як колишньому партнеру, спірні нежитлові приміщення, площею 40,3 кв.м. за знижену ніж ринкову ціну. Всі істотні умови щодо ціни, та інші умови продажу цього приміщення він проводив саме з [PERSON] В той час [PERSON] здружився з [PERSON] та вони мали намір вести спільний бізнес, часто на перемовах з ними був присутній [PERSON] Гроші на покупку цих приміщень він отримав у [PERSON] за право придбання приміщень [PERSON], оскільки у [PERSON] коштів на той час не було. Яка домовленість була між [PERSON] та [PERSON] щодо цих коштів він не знає. У зв'язку з цим виникли дві розписки: одну від 17.10.2003 року, в день фактичного розрахунку, про отримання коштів від [PERSON] він написав в присутності всіх осіб, а іншу, від 21.10.2003 року, він написав пізніше [PERSON] за його проханням, оскільки вважав, що кошти на придбання житла [PERSON] надав [PERSON] Третя особа [PERSON] вказувала, що вона 22.01.2004 року придбала приміщення, площею 21,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] Під час обговорення умов придбання приміщень були присутні як [PERSON], так й [PERSON], та [PERSON] Кому саме вона надавала кошти за приміщення вона не пам'ятає. Представник третіх осіб: [PERSON], та [PERSON] позов підтримали з підстав зазначених в ньому. Треті особи [PERSON], [PERSON] просили суд розглянути справу без її участі. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини: 21.10.2003 року між [PERSON] і [PERSON] на товарній біржі «Ізумруд» був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень підвалу, загальною площею 40,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS], який був зареєстрований в органах бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1573. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 2044878 від 20.11.2003 року за [PERSON] було зареєстровані нежилі приміщення підвалу за адресою :[ADDRESS]. 22.01.2004 року [PERSON] здійснив відчуження частини зі спірних нежилих приміщень підвалу № 4,5, площею 21,9 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22.01.2004, укладеним приватним нотаріусом [PERSON], та зареєстрованим в бюро технічної інвентаризації за № 2757857. 19.10.2006 року за нотаріально посвідченим договором [PERSON] продала нежилі приміщення підвалу № 4,5, площею 21,9 кв.м. [PERSON] [PERSON] в придбаному нею приміщенні зробила реконструкцію приміщень підвалу в магазин промислових товарів з прибудовою - ганком, загальною площею 30 кв.м., що відображено в рішенні господарського суду Херсонської області від 12.04.2007 року. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 27.02.2008 року [PERSON] продала [PERSON] магазин промислових товарів з прибудовою - ганком, загальною площею 30 кв.м., що розташований в [ADDRESS]. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26.02.2007 року був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] за [PERSON] визнано право власності на нежиле приміщення площею 18,4 кв.м. в будинку [ADDRESS]. 27.10.2010 року [PERSON], на підставі цього рішення Суворовського районного суду м. Херсона подарував залишену частину спірного нежилого приміщення, площею 18,4 кв.м. своїй дружині [PERSON], про що свідчить нотаріально посвідчений договір, укладений приватним нотаріусом [PERSON] 30.10.2013 року [PERSON] за нотаріально посвідченим договором дарування здійснила відчуження нежилого приміщення, площею 18,4 кв.м. на користь сина [PERSON] Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03.03.2014 року за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON] було скасовано рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 26.02.2007 року, і увалено нове, яким в задоволенні позову про визнання за ним права власності на нежиле приміщення площею 18,4 кв.м. за договором купівлі - продажу ,укладеним між ним та [PERSON] відмовлено. Вказані обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи. Згідно ст. 224 ЦК України ( в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 58 ЦК України в редакції 1963 року недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Установивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Відповідно до ст.. 60 ЦК України недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини. Виходячи з вимог цих статей, удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось з його учасників, якщо буде встановлено що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною. Тобто, фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та, що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до ст.58,60 ЦК України визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивачем відповідно до вимог ст..ст. 11,60 ЦПК України не було подано беззаперечних доказів того, що спірне майно придбавалось за рахунок його особистих коштів та для нього особисто, що саме він погоджував всі істотні умови придбання спірного приміщення з [PERSON] Зі змісту спірного договору вбачається, що сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець [PERSON], та покупець - [PERSON] Вказаний договір був укладений на товарній біржі «Ізумруд», та посвідчений директором цієї біржі [PERSON] - позивачем по справі. У договорі зазначено, що кошти за нежилі приміщення сплачені покупцем продавцю цілком до підписання договору. Згідно розписки від 17.10.2003 року, написаним [PERSON], останній особисто від [PERSON] отримав повністю гроші в сумі 24610 грн., що є повним розрахунком за продані ним приміщення і розрахунком за ремонт у сусідньому приміщенні. В ній також вказуються про інші умови укладення договору щодо часу звільнення приміщення, та оплати за комунальні послуги. Вказана розписка підписана всіма сторонами договору: покупцем та продавцем, а також свідками, в тому числі [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він продавав приміщення [PERSON], про всі істотні умови укладення договору він домовлявся саме з [PERSON], якому він, виходячи з ділових стосунків які раніше склались між ними, погодився продати ці приміщення за ціну нижче від ринкової. До розписки, наданої позивачем про отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] за придбання спірних приміщень по [ADDRESS], суд відноситься критично, оскільки вона підписана лише [PERSON] у відсутності сторін спірного договору, [PERSON] тощо. До того ж, як пояснив [PERSON] він вважав, що гроші на придбання цих приміщень [PERSON] надав [PERSON], з яким у останнього були ділові стосунки, у звязку з чим він 21.10.2003 року переписав розписку на прохання [PERSON], але яка домовленість між [PERSON] та [PERSON] стосовно цих коштів він не знає. При цьому гроші при написанні цієї розписки фактично не передавались, що сторонами не заперечувалось. Оцінюючи надані сторонами в судовому засіданні докази в їх сукупності, та встановлені судом обставини, суд вважає, що позивачем не надано беззаперечних доказів того, що й подальші його дії свідчать про фактичне прийняття ним виконання договору. Так, саме [PERSON] 22.01.2004 року розпорядився частиною нежитлових приміщень, площею 21,9 кв.м. та уклав нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу з [PERSON] Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 22.04.2003 року за вказаною адресою [PERSON] займається за вказаною адресою підприємницькою діяльністю. В свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 11.04.2007 року також зазначено, що [PERSON] займається підприємницькою діяльністю з квітня 2007 року. Надані відповідачем [PERSON] письмові докази: договір про подачу холодної воді в нежилі приміщення по [ADDRESS] від 01.02.2005 року, договір від 28.02.2006 року на участь власника нежилого приміщення у експлуатаційних з витратах по утриманню будинку та прибудинкової території, квитанції на сплату комунальних послуг, свідчать про те, що саме з [PERSON] укладались договори за вказаною адресою, та сплачувались послуги, що підтверджує той факт, що саме він продовжував використовувати їх в своїй діяльності. Надані позивачем договори від його імені про надання комунальних послуг за спірними нежитловими приміщеннями суд відноситься критично, оскільки вони були укладені після 2007 року, тобто на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона 26.02.2007 року, яке пізніше було скасовано. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказували про те, що вони, працюючи маклерами агентства нерухомості «Ізумруд», часто користувались приміщеннями по [ADDRESS], не спростовують належності спірних приміщень [PERSON], оскільки сам факт перебування в цьому приміщенні не заперечує й сам [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, досить тривалий час між [PERSON] та [PERSON] були дружні та ділові стосунки, [PERSON] працював у [PERSON], вони мали спільні цілі, користувались довірою один у одного, та [PERSON] міг надавати можливість користуватись цими приміщеннями маклерам чи ріелтерам агентства нерухомості «Ізумруд». Доводи позивача, що оригінал спірного договору весь час знаходився та знаходиться у нього, що вважає, підтверджує, що саме він був покупцем, суд вважає непереконливими, оскільки позивач, який є директором товарної біржі, на якій укладався цей договір, й сам посвідчував його, міг вільний доступ до документів, наданих при оформленні угоди. Крім того, позивач, після укладення договору 21.10.2003 року, будучи достовірно обізнаним щодо умов договору, не оспорював його в цілому так і в частині покупця, аж до 2007 року, коли він звернувся до Суворовського районного суду м. Херсона, зазначене свідчать про те, що він визнав право власності за [PERSON] Будь - яких інших переконливих доказів того, що саме позивач був покупцем в спірному договорі, що саме він узгоджував суттєві умови договору з продавцем, надавав свої кошти та придбавав ці приміщення для себе, позивачем відповідно до вимог ст.ст. 11,60 ЦПК України не надано, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, позивачем не доведено, що саме він є стороною в договорі купівлі-продажу, а сам по собі факт користування ним спірними приміщеннями не спростовує право власності [PERSON] та не доводить обставини на які посилається [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed