Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому з урахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, просить суд витребувати із володіння відповідача [PERSON] на його користь [PERSON] майно 2/3 частини жилого будинку № 204 по вулиці Леніна (нині - Свободи) в смт. Володарське (нині Нікольське) Володарського (нині Нікольського) району Донецької області з тих підстав, що будинок належав на праві власності його батьку [PERSON] Після його смерті, звернувшись своєчасно до нотаріальної контори, він як спадкоємець прийняв спадщину. Але на підставі судового рішення Володарського районного суду Донецької області від 15.06.2015 року було задоволено позов [PERSON], яка проживала однією сімєю з батьком та визнано за нею право власності на 2/3 частки спірного домоволодіння як на спільну сумісну власність подружжя. 16.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 2/3 частин вищезазначеного будинку. 24.05.2016 року Апеляційним судом Донецької області було скасоване рішення Володарського районного суду від 15.06.2015 року та [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання спірного будинку сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 частини зазначеного будинку. Посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», 388 ЦК України, просить задовольнити позов та витребувати 2/3 частини будинку у відповідача тому що спірно майно вибуло із його володіння на підставі рішення суду яке скасоване, поза його волею, що є підставою відповідно до ст. ст.387,388 ЦК України про його витребування із володіння [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позову пояснила, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON], який був власником спірного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину. Прийнявши спадщину 14.02.2014 року, відповідно до ст. 1296 ЦК України, він набув право власності на спірний будинок. Відповдно до ст. 396 ЦК України особа яке має речове право на чуже майно має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України. [PERSON] був позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно та отримати свідоцтво про право власності , оскільки спірне майно (2/3 частини житлового будинку) вибуло поза його волею із складу спадщини на підставі рішення Володарського районного суду від 15.06.2015 року, згідно якого третя особа [PERSON] набула право власності на 2/3 частини будинку та розпорядилась ним на власний розсуд , подарувавши спірне майно [PERSON] Однак зазначене рішення суду було скасовано судом апеляційної інстанції 24.05.2016 року,яке набуло законної сили, що поновило право позивача на його спадкування, але на теперішній час майно, яке поза волею [PERSON] вибуло з його володіння на сьогоднішній день безпідставно перебуває у власності [PERSON] Посилаючись на вищезазначені правові норми та практику Верховного Суду України в справі №6-2776 цс16 вважає що право [PERSON] на зазначене майно підлягає захисту шляхом витребування його із володіння [PERSON]. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились неодноразово, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, що дає суду право розглядати справу у їх відсутність. Представник відповідача та третьої особи , який діяв на підставі довіреностей в їх інтересах проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що [PERSON] є добросовісним набувачем, договір дарування між [PERSON] та [PERSON] не був скасований, є діючим. На момент укладення правочину [PERSON] на підставі судового рішення від 15.06.2015 року мала права на це майно та розпорядилась ним на законних підставах. Позивачу відмовлено в визнанні зазначеного договору дарування недійсним. На теперішній час рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано право [PERSON] на 2/3 частини спірного будинку оскаржується в суді касаційної інстанції, а тому не є остаточним. Вислухавши осіб, що приймали участь в розгляді справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження, що позивач [PERSON] є сином [PERSON]. Із копії свідоцтва про смерть від 19.08.2013 року серії І-НО №722180 встановлено, що [PERSON] помер 17.08.2013 року ( а.с.17). Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.02.2014 року Володарської нотаріальної контори заведена спадкова справа 14.02.2014 року, за якою спадкодавцем є [PERSON] [INFO], який помер 17.08.2013 року (а.с.16) На ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 17.03.2017 року про витребування відомостей, Нікольською державною нотаріальною конторою надано інформацію, що після смерті [PERSON] який помер 17.08.2013 року, 14.02.2014 року заведена спадкова справа на підставі заяви про прийняття спадщини за законом [PERSON] сина померлого. Свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно не видавалось. ( а.с.60) Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.09.2013 року (справа №263/8826/13-ц) було встановлено факт мешкання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1996 року за адресою Донецька область смт. Володарське вул. Леніна будинок 204 (а.с.166) Із рішення Апеляційного суду Донецької області від 24.05.2016 року, яким переглядалось рішення Володарського районного суду Донецької області від 15.06.2015 року в цивільній справі 222/90/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на його частину та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 02.06.2016 року про виправлення описки, встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №4017 від 14.12.2000 року належав жилий будинок із шлакоблоку жилою площею 39.7 кв.м в селищі Володарське (нині Нікольське) вул. Леніна, 204 (нині вул. Свободи) та земельна ділянка для будівництва та обслуговування зазначеного жилого будинку, на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯИ №469024 від 02..02.2011 року. Рішенням суду першої інстанції від 15.06.2015 року було задоволено позов [PERSON] в частині визнання будинку №204 по вул. Леніна в смт. Володарське спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та за [PERSON], визнано право власності на 2/3 частини спірного будинку. Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, з урахуванням ухвали про виправлення описок від 02.06.2016 року, скасовано рішення Володарського районного суду від 15.07.2015 року та ухвалене нове рішення яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині визнання спірного домоволодіння № 204 по вул. Леніна в смт. Володарське Володарського району Донецької області спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частки домоволодіння. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили (а рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його проголошення), не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ти ж самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. На підставі копії договору дарування частини домоволодіння 16.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір, за яким [PERSON] передала в дар [PERSON], а [PERSON] прийняла в дар 2/3 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель що знаходяться по вулиці Свободи будинок 204 в смт. Володарське Володарського району Донецької області (а.с.165) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №63461084 від 14.07.2016 року 16.03.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] було проведено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на 2/3 частки домоволодіння №204 по вул. Леніна в смт. Володарське Володарського району Донецької області на підставі договору дарування серії та номер 281 від 16.03.2016 року ( а.с.13) Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтями\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до закріпленого в\~статті 387 ЦК України\~загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. За приписами частини 1\~статті 330 ЦК України\~України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до частини третьої\~статті 388 ЦК України\~якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач, відповідно до ст.1263 ЦК України, як син спадкодавця є спадкоємцем за законом першої черги, та згідно відомостей із спадкового реєстру та інформації наданої нотаріальною конторою своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини. Відомостями про те що існує заповіт на користь інших осіб, що б перешкоджало б позивачу прийняти спадщину за законом суд не володіє, при тому що кожна сторона, відповідно до ст.10,11,60 ЦПК України вільна в наданні доказів та тягар доказування покладений на сторони. На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття, з моменту відкриття спадщини. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази з урахуванням норм законодавства, яке регулює зазначені правовідносини, судом встановлено,що позивач як спадкоємець першої черги за законом, своєчасно звернувшись із заявою про бажання прийняти спадщину, 14.02.2014 року, прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 17.08.2013 року, а тому набув право на спадщину з моменту її відкриття, незалежно від часу її прийняття, в тому числі і на спірний будинок №204 по вул. Леніна (нині Свободи) в смт. Володарське (нині- Нікольске) Володарського (нині Нікольського) району, Донецької області. Третя особа [PERSON], отримавши за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 15.06.2015 року право власності на 2/3 частки спірного будинку №204 по вул. Леніна (нині Свободи) в смт. Володарське (нині- Нікольске) Володарського (нині Нікольского) району , Донецької області, за договором дарування серія та номер 281 від 16.03.2016 року, подарувала 2/3 частки зазначеного будинку [PERSON], яка прийняла його в дар і зареєструвала своє прав власності на зазначену частку домоволодіння у встановленому законом порядку, і на тепер є власником 2/3 часток спірного будинку. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.05.2016 року було скасоване судове рішення від 15.06.2015 року на підставі якого [PERSON] отримала право власності на частину спірного будинку. Відповідно правих позицій Верховного суду України, наведених в постанові від 02.09.2015 року у справі №6-1168цс15 майно, яке вибуло із володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках . Також правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2776 цс16 на яку посилається представник позивача. Таким чином суд вважає доведеним позицію позивача, що спадкове майно у виді 2/3 частин жилого будинку №204 по вул. Леніна (нині Свободи) в смт.Володарське (нині- Нікольске) Володарського (нині Нікольского) району, Донецької області вибуло із володіння власника [PERSON] на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, поза його волею та безвідплатно було набуто відповідачем від особи, яка не мала права його відчужувати, а тому позовні вимоги про витребування майна від добросовісного набувача підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання представника відповідача та третьої особи про необґрунтованість позовних вимог у звязку з тим, що договір дарування є чинним та не визнаний недійсним не заслуговують на увагу, тому що у даному випадку позивач не є стороною цього договору і його права не підлягають захисту шляхом реституції, передбаченої\~ст.216 ЦК України, а можуть бути відновлені в порядку положень статей\~387,388 ЦК України\~так як майно вибуло з їх володіння поза їх волею. На думку суду також не заслуговують на увагу доводи представника відповідача та третьої особи про те що ухвалення рішення за цим позовом є передчасним,тому що рішення суду апеляційної інстанції від 24.05.2016 року, яким скасовано рішення суду першої інстанції від 15.06.2015 року та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] у визнанні права власності на 2/3 частини спірного домоволодіння, оскаржується в касаційній інстанції, тому що рішення суду апеляційної інстанції набуло законної сили з моменту його проголошення 24.05.2016 року і його касаційне оскарження не є перешкодою для його виконання. Крім цього на підставі\~ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір за звернення з позовом 640 грн. та за заявою про забезпечення позову 320 грн., і позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне покласти понесені судові витрати на відповідача, стягнувши на користь позивача 960 гривень.

Outcome: approved