Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи, та просив остаточно: 1)визнати незаконним і скасувати наказ директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» № 15/30 від 20.03.2015 «Про дисциплінарне стягнення»; 2)визнати незаконним і скасувати наказ директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» № 15/47 від 30.04.2015 «Про дисциплінарне стягнення»; 3)визнати незаконним і скасувати наказ т.в.о. директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» № 15/51-к від 22.06.2015 про звільнення його з роботи; 4)поновити його на посаді майстра лісу державної організації «Лісове господарство «Білоозерське»; 5)стягнути із державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.07.2015 по день ухвалення судового рішення; 6)стягнути із державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» на його користь 7000 грн. моральної шкоди; 7)зобовязати державну організацію «Лісове господарство «Білоозерське» письмово довести до відома усіх її працівників рішення в даній справі. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, на підставі наявних у справі доказів. Представники відповідача позову не визнали у повному обсязі, зазначивши про правомірність звільнення позивача з роботи. Вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, перевіривши їх наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. З 20.02.2009 на підставі наказу директора державної організації «Лісове господарство Білоозерське» №09/14-к [PERSON] було переведено на посаду майстра лісу цієї організації. Наказом директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» [PERSON]Д від 20.03.2015 року №15/30 позивачу оголошено догану. Підставою такого дисциплінарного стягнення послугувало те, що на підставі доповідної записки начальника управління внутрішнього аудиту ДУС від 16.02.2015 було виявлено певні недоліки в роботі господарства, в тому числі порушення Санітарних правил в лісах України. Зокрема, на ввіреній позивачу ділянці лісу було виявлено лишок лісопродукції обємом 2,13 куб.м; дров хвойних порід, обємом 3,59 куб.м.; не утилізованих порубкових залишків на лісосіці площею 17 га. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відсутність письмових пояснень порушника трудової дисципліни або відсутність акту про те, що він відмовився у встановлений спосіб надати такі пояснення, є порушенням порядку накладення дисциплінарного стягнення, що є підставою для визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення незаконним. З матеріалів справи не вбачається наявності такого пояснення від імені позивача за вчинені ним дисциплінарні проступки, що передували винесенню оскаржуваного наказу № 15/30 від 20.03.2015. З позовом до суду позивач звернувся 09.07.2015. Справа слухалася судами неодноразово. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з позовом до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З копії оскаржуваного наказу вбачається, що позивач з ним ознайомлений. Нечіткість копії оскаржуваного наказу дає підстави суду вважати про наявність підпису від імені позивача. Проте, дати ознайомлення з цим наказом ця копія, не містить. Сторони в порушення норм ст. ст. 10, 11 ЦПК України не скористалися своїм правом на належність доказування в процесі довготривалого судового розгляду, а тому відповідно до ч. 4 ст. 10 цього ж Кодексу суд виходить з того, що для сторін мають наступити наслідки не вчинення ними процесуальних дій. Для позивача пропуск строку для звернення до суду із вимогою про оскарження вищевказаного наказу, а для відповідача відсутність доказів правомірності його винесення. При відсутності заяви позивача про поновлення йому строку, відповідно до ст. 234 КЗпП України, на звернення до суду, суд вважає, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити на підставі пропуску строку звернення до суду із заявою, оскільки вони застосовуються судом незалежно від заяви сторін та наявності підстав для задоволення позовної вимоги по суті. Стосовно оспорюваного наказу №15/47 від 30.04.2015 судом встановлено, що на відповідній правовій підставі, з дотриманням процедури в роботі позивача було виявлено порушення вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку, Посадової інструкції майстра лісу, що проявилося в залишенні сухостійних дерев, які потребують негайного проведення відповідних санітарних заходів; виявлено обдири стовбурів лісових насаджень у місцях трелювання лісової продукції; недоруб та засмічені ділянки порубковими рештками лісу, які не утилізовані в установленому порядку, що створює загрозу виникнення пожежі. Виявлені недоліки в роботі позивача, як майстра лісу, підтверджуються письмовими доказами по справі, а також показаннями свідків. Наказом відповідача № 15/33 від 24.03.2015 було призначено інвентаризацію лісових насаджень в кварталі, відповідальним за який відповідно до своїх трудових обовязків є позивач. Комісією було виявлено ряд недоліків, що свідчать про якість роботи позивача. Даний акт також підписаний позивачем по справі. Він був поданий на розгляд керівництва 25.03.2015 про що свідчить дата на штампі в правому верхньому куті цього документу. 26.03.2015 позивач надав письмове пояснення на імя директора [PERSON] в якому виклав своє бачення виявлених недоліків на ввіреній йому ділянці лісу. Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути застосоване безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. У даному випадку граничним строком застосування до позивача дисциплінарного стягнення є 26.04.2015 (неділя). Враховуючи те, що чинне трудове законодавство, на відміну від цивільного процесуального закону, не містить положення про перенесення певного процесуального строку з вихідного (неробочого, святкового дня) на наступний робочий день, то таке стягнення мало би бути застосоване до позивача не пізніше 24.04.2015. Порушення строків накладення дисциплінарного стягнення на працівника є умовою для визнання такого наказу роботодавця незаконним. Отже, вимога про визнати незаконним і скасування наказу директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» № 15/47 від 30.04.2015 «Про дисциплінарне стягнення» підлягає до задоволення. Щодо вимоги про визнання незаконним і скасування наказу директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» № 15/51-к від 22.06.2015 про звільнення позивача з роботи та поновлення його на посаді майстра лісу державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» суд констатує наступне. За правилами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. За правилами частини третьої цієї статті цього ж Кодексу при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Підставою звільнення позивача з займаної посади було визнано виявлення самовільних порубок лісу в кварталах №12 , №18 та № 24 загальною кількістю 44-пеньки, що складає 9,3 куб. м на суму 24\~907 грн. 30 коп. Виявлені весняною ревізією ще 4 пеньки самовільного порубу лісу з огляду на вищевикладене не можуть бути законною підставою для застосування дисциплінарного стягнення, оскільки як встановлено судом, відповідач пропустив місячний строк застосування дисциплінарного стягнення за правилами ч. 1 ст. 148 КЗпП України. З досліджених судом письмових доказів вбачається, що по цьому факту 10.06.2015 позивач надав письмове пояснення, виклавши власну точку зору. Із акту від 10.06.2015 вбачається, що створена відповідачем на підставі наказу № 15/57 від 08.06.2015 комісія виявила на ввіреній позивачу ділянці лісу самовільний поруб в кварталі №2, №12, №18 та № 24. Зазначені обставини підтвердилися показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були членами вищевказаної комісії. В день винесення оскаржуваного наказу про звільнення позивач, відповідно до наданої копії листка непрацездатності, перебував на амбулаторному лікуванні, а тому наказом директора державної організації «Лісове господарство «Білоозерське» № 15/52-к від 22.06.2015 дію пунктів 1 та 4 наказу про звільнення було призупинено на період тимчасової втрати працездатності позивачем. Як встановлено судом, звільнення позивача із займаної посади відбулося без згоди профкому, однак вона була надана під час розгляду справи судом першої інстанції 02.09.2015. Відповідно, після отримання такої згоди суд продовжив розгляд спору по суті. Відповідно до розділу 2 Посадової інструкції майстра лісу, з якою позивач був ознайомлений 26.11.2014, він зобовязаний здійснювати контроль за правильністю лісокористування, охороною та захистом лісу. Не встановлення факту самовільної порубки лісу та відсутність реагування позивача на такі факти є недотриманням ним вимог його посадової інструкції та порушенням норм трудової дисципліни. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно ч.1 ст. 147 цього ж Кодексу за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Статтями 148, 149 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарне стягнення застосовується у разі порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання трудових обовязків. Враховуючи ту обставину, що виявлення проступку відбулося 10.06.2016 суд вважає, що відповідачем було дотримано вимоги законодавства щодо порядку та строків накладення дисциплінарного стягнення. Обрання виду стягнення є прерогативою роботодавця відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України і його вид не залежить він наявності або відсутності попередніх стягнень, а лише від ступеня тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. З огляду на встановлені судом обставини, позивач допускав порушення трудової дисципліни, за що на нього було накладено догани, одна з яких визнана судом незаконною. Прийшовши до висновку, що догана, яка було застосована до позивача відповідно до наказу № 15/30 від 20.03.2015 судом не скасована, то виявлені 10.06.2016 порушення позивачем трудової дисципліни свідчать про систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дано неправильну юридичну кваліфікацію, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Враховуючи той факт, що обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дано неправильну юридичну кваліфікацію за систематичне халатне та безвідповідальне невиконання службових обовязків, суд вважає за необхідне змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю, та вважати позивача звільненим із займаної посади за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором. Встановивши наявність тимчасової непрацездатності позивача в день винесення наказу про звільнення; винесення відповідачем наказу № 15/52-к від 22.06.2015, яким дію пунктів 1 та 4 наказу про звільнення було призупинено на період тимчасової втрати працездатності позивачем, а також наказ №15/61 від 02.07.2015 за яким звільнення відбулося 02.07.2015 суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення позивача з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, із зміною формулювання причин звільнення з 02.07.2015. Відповідно до вимог ст. ст. 10,11 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Умов звільнення сторін від доказування судом не встановлено. Вжиті судом заходи по витребуванню доказів від сторін надавали можливість обом сторонам надати їх суду. Однак, таким правом вони не скористалися. Прийшовши до висновку про правомірність звільнення позивача з роботи, необхідність змінити формулювання причин його звільнення,решта заявлених ним похідних позовних вимог не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial