Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 1 листопада 2013 року в розмірі 89\~746,97 гривень, з яких 89\~565,58 гривень заборгованість за кредитом, 181,39 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом в період з 1 листопада 2013 року по 29 листопада 2018 року. Позов мотивує тим, що 1 листопада 2013 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 75 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 26,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Ухвалою суду від 18 січня 2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 31 серпня 2017 року (а.с. 40), в судове засідання не зявилася, подала клопотання відповідно до якого позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно постановлення заочного рішення не заперечувала (а.с. 47). Відповідач в судові засідання 1 березня 2019 року та 8 квітня 2019 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст.\~223,\~ ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. \~ Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено, що 1 листопада 2013 року між сторонами, публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 75 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 26,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. Взятих на себе зобовязань відповідач не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 89\~746,97 гривень, з яких 89\~565,58 гривень заборгованість за кредитом, 181,39 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом в період з 1 листопада 2013 року по 29 листопада 2018 року, що стверджується розрахунком заборгованості станом на 29 листопада 2018 року (а.с. 5-11). Вказаний розрахунок складений у відповідності до умов кредитного договору. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином \~відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № б/н від 1 листопада 2013 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобовязань. \~ У звязку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути 89\~565,58 гривень. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 1762 гривень судового збору.

Outcome: approved