Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 10 100 грн., за прострочення зобов`язання індекс інфляції 7 989 грн., та 3 % річних - 1 213, 66 грн., а також понесений судовий збір. В обґрунтування вимог посилався на те, що у листопаді місяці 2015 року [PERSON] повідомив, що у нього є живою вагою бичок, якого він хоче реалізувати. Відповідач запропонував [PERSON] , що він забере бичка, здасть в «Торговий Дім» «Щирий Кум» і виплатить йому суму, яку вони обумовили, а саме 10100,00 гривень. [PERSON] передав йому бичка, вони визначилися з ним в його вазі. [PERSON] власноруч написав розписку, в якій вказав, що здав бичка в Торговий дім «Щирий Кум», розташований в м.Маріуполі по пр.Миру № 110 «а» і зобов`язався передати [PERSON] гроші в обумовленій сумі до 06.02.2016 року. Зазначає, що [PERSON] здав в Торговий дім «Щирий кум» бичка і отримав за це гроші, що підтверджується накладною № 645 від 19.11.2015 року, проте гроші за проданий йому товар на сьогодні не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 78). Третя особа в судове засідання також не з`явилася, будучі про час та місце розгляду справи повідомленою належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився про місце та час його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи за його відсутності не надходила, відзив на позов не подавав. Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON] , як позикодавцем з одного боку, та [PERSON] , як позичальником з іншого боку, 19.11.2015 року, було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав позику в розмірі 10 100,00 грн. та зобов`язався повернути кошти в зазначеному розмірі до 06.02.2016 року. На підтвердження отримання коштів за договором позики, [PERSON] було особисто складено відповідну розписку. В строк визначений усною домовленістю, позичальник кошти не повернув (а.с. 10). У підтвердження того, що [PERSON] здав в Торговий дім «Щирий кум» бичка і отримав за це гроші, підтверджується накладною № 645 від 19.11.2015 року (а.с.9). [PERSON] було пред`явлено вимогу до [PERSON] про повернення грошових коштів в сумі 10 100, 00 гривень (а.с.79). За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати визначається Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159. Зокрема, п. 4 зазначеного Порядку передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчисляється шляхом множення індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97 р., для визначення індексу за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із внесків, зроблених у різні періоди, кожен внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Таким чином, за час невиконання грошового зобов`язання з 06.02.2016 року по 06.02.2019 року, індекс інфляції становить 7 989 грн., а 3 % річних складає - 1 213, 66 грн., а всього 9 202, 66 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 1046- 1049 ЦК України,

Outcome: approved