Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 23 грудня 1999 року померла його мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] (раніше вул. Кірова) у м. Буча Київської області, що належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року, виданого згідно з розпорядженням від 01.07.1993 року № 43. Заповіту на своє майно мати не залишила, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 23 грудня 1999 року являються він, [PERSON], відповідач [PERSON] та [PERSON] (нині покійний), як діти померлої. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався, однак, починаючи з 1992 року і до цього часу він зареєстрований та постійно проживає у квартирі за адресою м. Буча, вул. Яблунська (раніше вул. Кірова) 203-д кв. 53, частина якої належить його матері [PERSON] та співвласником якої являється він на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року, виданого згідно з розпорядженням від 01.07.1993 року № 43. Після смерті матері він продовжував проживати за даною адресою, ніс необхідні витрати по утриманню квартири, користувався предметами домашньої обстановки і вжитку, які належали його матері. Таким чином, він вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON], померлої 23 грудня 1999 року. Оскільки спадщина відкрилася 23 грудня 1999 року, до даних правовідносин мають застосовуватися положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Оскільки він, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті його матері [PERSON], померлої 23 грудня 1999 року, тому згідно з положеннями чинної на той час ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року він являється спадкоємцем, який прийняв спадщину. Інші спадкоємці першої черги за законом, відповідач за позовом [PERSON] та нині покійний [PERSON] жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті матері не вчинили. 14 червня 2016 року він звернувся до Бучанської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його імя Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 14 червня 2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Яблунська (раніше вул. Кірова) 203-д кв. 53, підставою такої відмови стало те, що з відповіді КП Бучанське бюро технічної інвентаризації, наданої на запит нотаріуса, вбачається, що інвентаризаційна справа на дану квартиру в архіві підприємства відсутня (не передавалася з КП КОР Ірпінське БТІ, можливо була знищена вогнем під час пожежі), а право власності на дану квартиру згідно реєстраційної книги № 14 (сторінка № 132) зареєстровано за [PERSON]. Крім того, для визначення спадкової частини квартири [ADDRESS] (раніше вул. Кірова) у м. Буча Київської області необхідно визначити частки у спільній сумісній власності на дану квартиру. Враховуючи той факт, що квартира була приватизована сімєю у складі трьох осіб, після приватизації квартири та в процесі користування нею, всі співвласники прийшли до згоди, що частки у праві власності на квартиру є рівними, іншої домовленості між ними не було, відповідно частка кожного із співвласників, а також частка спадкодавця у праві власності на квартиру становить 1/3 її частину. На підставі наведених доказів вважає, що питання про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру та визнання за ним права власності на спадкове майно має бути вирішене у судовому порядку. В звязку із викладеними обставинами позивач просив визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] (раніше вул. Кірова) у м. Буча Київської області, а саме, що частка кожного із співвласників [PERSON], [PERSON] та частка [PERSON], померлої 23 грудня 1999 року становить по 1/3 її частині; визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (раніше вул. Кірова) у м. Буча Київської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 23 грудня 1999 року. Позивач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутності, позов підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду листа, в якому просив розглядати справу у відсутності представника Бучанської міської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши по справі письмові докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1993 року, виданого органом приватизації Фірми Агробудпостач згідно з розпорядженням від 01 липня 1993 року № 43 [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (зараз Яблунська) в м. Буча Київської області. 23 грудня 1999 року померла [PERSON]. В даний час у звязку із отриманням спадщини [PERSON] виникла необхідність у визначенні часток учасників спільної власності. За життя [PERSON] належала частина квартири [ADDRESS] (зараз Яблунська) в м. Буча Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частину квартири [ADDRESS] (зараз Яблунська) в м. Буча Київської області. Встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті його матері [PERSON], померлої 23 грудня 1999 року, тому згідно з положеннями чинної на той час ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року він являється спадкоємцем, який прийняв спадщину. Інші спадкоємці першої черги за законом, відповідач за позовом [PERSON] та нині покійний [PERSON] жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті матері не вчинили. 14 червня 2016 року позивач звернувся до Бучанської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його імя Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 14 червня 2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири за адресою Київська область, м. Буча, вулиця Яблунська (раніше вул. Кірова) 203-д кв. 53, підставою такої відмови стало те, що з відповіді КП Бучанське бюро технічної інвентаризації, наданої на запит нотаріуса, вбачається, що інвентаризаційна справа на дану квартиру в архіві підприємства відсутня (не передавалася з КП КОР Ірпінське БТІ, можливо була знищена вогнем під час пожежі), а право власності на дану квартиру згідно реєстраційної книги № 14 (сторінка № 132) зареєстровано за [PERSON]. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 355, 357 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної власності, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Суд вважає, що необхідно визначити, що частка спадкодавця [PERSON] та частки співвласників [PERSON] та [PERSON] в праві власності на квартиру [ADDRESS] (зараз Яблунська) в м. Буча Київської області за свідоцтвом про право власності на житло від 22.10.1993 року, виданого органом приватизації Фірми Агробудпостач згідно з розпорядженням від 01 липня 1993 року № 43 є рівними та становлять по 1/3 частині за кожним. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті його матері [PERSON], померлої 23 грудня 1999 року, тому згідно з положеннями чинної на той час ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року він являється спадкоємцем, який прийняв спадщину. Інші спадкоємці першої черги за законом, відповідач за позовом [PERSON] та нині покійний [PERSON] жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті матері не вчинили. В звязку із цим суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (зараз Яблунська) в м. Буча Київської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 23.12.1999 року. Таким чином суд задовольняє заявлені позовні вимоги. На підставі ст.ст. 524-527, 534, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, п. п. 4 , 5 Перехідних положень Цивільного Кодексу України 2003 року, ст. ст. 15, 16, 1216-1222, 1268-1270, 370 ЦК України, ст. ст. 6, 10, 11, 15, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: approved