Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Бородянського районного суду Київської області від 15.05.2017. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що на підставі рішення Бородянського районного суду Київської області від 15.05.2017 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку. Зазначає, що дитина проживає та перебуває на його утриманні, мати дитиною не цікавиться та батьківської турботи не проявляє, аліменти не сплачує. Позивач вважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд позбавити останню батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. 17.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 11.10.2019 до суду надійшла відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 15.10.2018 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 19.03.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. Представник Служби у справах дітей Бородянської районної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу у його відсутність. Представник Клавдієво - Тарасівська селищна рада Бородянського району Київської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.8). Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15.05.2017 шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх її видів заробітку (доходу), але не менше , ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі в її вихованні. Також встановлено, що утриманням та вихованням дитини займається позивач, тобто без участі відповідача [PERSON] , оскільки остання ухиляється від виконання обов`язку по утриманню дитини. Як вбачається з матеріалів справи, дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Клавдієво - Тарасівською селищною радою Бородянського району Київської області № 490 від 28.02.2017 (а.с.10). Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого розпорядженням голови Бородянської районної державної адміністрації № 251 від 03.07.2018 та враховуючи рішення виконавчого комітету Клавдієво - Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області від 27.03.2018 № 28, комісія з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Як вбачається з висновку, [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки: не спілкується з дитиною, не турбується про фізичних і духовний розвиток дитини, не цікавиться здоров`ям та навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає жодної матеріальної допомоги. Суд вважає Висновок обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як мати, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 11.11.2015 (а.с.13) На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору 704,80 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved