Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2002440723 від 23.01.2013 року (далі - кредитний договір) та за Credit Cards в розмірі 48384,95 грн., оскільки відповідач не виконує зобов`язань за кредитними договорами. Від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої заперечує проти задоволення позовних вимог. Просить застосувати строк позовної давності, також зазначає, що позивач не надав доказів надання кредитних коштів за кредитною карткою, а також не надано розрахунку заборгованості, лише визначивши суми стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 26 січня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2002440723, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику споживчий кредит для придбання послуг у розмірі 25000,00 грн. зі сплатою 0,01 процентів річних та щомісячної комісії за управління кредитом, строком користування кредитом по 26 січня 2016 року (п. 1.1, 1.4.1 кредитного договору). Позивачем надано відповідачу кредит за кредитними договорами, свідченням чого є заява про видачу готівки №1 від 26.01.2013 року, інформації про клієнта, який придбав індивідуальний пакет послуг «Повернемо загублене» до Угоди про надання пакету послуг «Повернемо загублене» від 26.01.2013 року. Також, згідно розділу 2 (пункти 2.1-2.28) [PERSON] було відкрито картковий рахунок в гривнях та видано кредитну картку типу Master Card Standard. Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі, вказаному у графіку платежів, та підлягають сплаті позичальником в дату платежу у складі ануїтетного платежу. Договором факторингу №22/12/14/1-1 від 22 грудня 2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» («Клієнт») та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» («Фактор»), Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля Заборгованості, зокрема за кредитними договорами №1 та №2 (а.с. 37-40). На виконання вимог договору факторингу та ст. ст. 512-514, 516 Цивільного кодексу України, на адресу відповідача направлено повідомлення від 10.11.2016 року за вих. №200892483 про відступлення прав вимог заборгованості відповідача за кредитними договором про надання споживчого кредиту № 2002440723 від 26.01.2013 року товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та повідомлено про розмір заборгованості (а.с. 12). Позивач як новий кредитор скористувався правом на дострокове погашення кредиту, передбачене ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, шляхом направлення відповідачу досудових вимог про дострокове повернення всієї суми боргу за кредитним договором від 10.11.2016 року за вих. №200892483. Проте, зазначає, що відповідачем не повернуто кредитних коштів. Відповідно до наданого позивачем розрахунків, сума заборгованості відповідача за кредитним договором №2002440723 станом на 17.11.2016 року складає 21792,42 грн., що складається із: залишку заборгованості за кредитом - 16964,78 грн., заборгованості за відсотками - 1,39 грн., комісії - 4826,25 грн., а за кредитом №2002440723 (Credit Cards) складає 26592,53 грн., що складається із: сума заборгованості за кредитом складає 20044,70 грн.; заборгованість за відсотками - 6547,83 грн. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Розрахунком заборгованості за кредитним договором підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитних договорів та не виконання зобов`язань, що випливають з них. Щодо заявленого клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до стт.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність за положеннями ст..257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст..265 ч.1 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст..261 ч.5). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Детальний, обґрунтований розрахунок заборгованості по кредиту позивачем надано не було, як і не було надано бухгалтерських документів. Розрахунок заборгованості не відповідає вимогам, які висуваються до бухгалтерських документів у п. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року щодо належних відомостей і даних про дату, місце і час складання первинного документа; про посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення банківських операцій та правильність її оформлення; посади, прізвища та підписи осіб, які складали виписку. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатись таким доказом, оскільки цей документ не є первинним документом за змістом вимог Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таких документів до суду позивачем всупереч процесуального обов`язку подано не було. Наданий позивачем розрахунок заборгованості у розумінні ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України не є належним, допустимим доказом факту наявної заборгованості у відповідача за договором, оскільки він не містить детального розрахунку заборгованості (коли виникла заборгованість за кредитом і в якій сумі, тощо), за яким можливо встановити останній внесений платіж відповідачем. В даному розрахунку заборгованості зазначена лише сума, яку позивач вважає, за необхідне стягнути. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за недоведеністю позивачем щодо суми заборгованості. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed