Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 25.09.2011 року помер його батько [PERSON], після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 27/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, 70. Вказана частина житлового будинку належить померлому на підставі договору дарування від 14.09.1994 року. Після смерті батька позивач тимчасово виїхав з міста Генічеськ та проживав за іншою адресою, а коли повернувся, роблячи ремонт в будинку, де мешкав за життя його батько, знайшов вищевказаний договір дарування. Після чого, позивач, як син померлого подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім нього та дружини померлого є також мати померлого, відповідач у справі [PERSON], яка на спадщину не претендує. Так, вказує, що позивач є спадкоємцем першої черги, звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батька, але у видачі свідоцтва було відмолено через відсутність необхідних правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на частину житлового будинку. Також вказує, що відповідачі по справі є спадкоємцями першої черги, проте свої права не заявляють. Вважає, що строк звернення до суду із зазначеним позовом він пропустив з поважних причин, оскільки не знав про існування договору дарування на частину будинку, а тому, через відсутність необхідних документів для прийняття спадщини, він вимушений був звернувся з позовом до суду, в якому просить поновити йому строк звернення до суду та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на спадщину у вигляді 27/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та побутовими спорудами, що розташований по вул. Суворова, 70, в м. Генічеськ, Херсонської області, яка відкрилась після смерті його батька, [PERSON], який помер 25.09.2011 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, з підстав викладених в заяві, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечують проти визнання права власності на частину будинку, що належала померлому, за його сином позивачем по справі [PERSON] До судового засідання приватний нотаріус [PERSON] не прибула, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-КГ № 410418 від 20.01.1990 року, батьком позивача [PERSON] є [PERSON]. На підставі договору дарування від 14.09.1994 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-1974 [PERSON] подарувала, а [PERSON] в свою чергу прийняв у дар 27/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будов, що знаходиться в м. Генічеську, Херсонської області, по вул. Суворова, 70. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-КГ № 134566 від 20.10.2011 року [PERSON] помер 25 вересня 2011 року у віці 49 років, місце смерті: м. Генічеськ, Херсонська область. Відповідно до довідки КП «Генічеське БТІ» ХОР № 701 від 01.07.2016 року на земельній ділянці №70 по вул. Суворова в м. Генічеську, Херсонської області розташований житловий будинок з господарськими будівлями, власниками є: [PERSON] 11/100 частки; [PERSON] 27/100 частки; [PERSON] 3/50 частки; [PERSON] 9/25 частки; [PERSON] 4/30 частки; [PERSON] 1/30 частки; [PERSON] 1/30 частки. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру №46361471 від 03.01.2017 року та повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] №5/01-16 від 03.01.2017 року, після померлого 25.09.2011 року [PERSON] заведена спадкова справа №14/2016 від 13.04.2016 року, де спадкоємцями, які звернулися із заявою про фактичне прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом є дружина померлого [PERSON] та син померлого [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину не видане. Також сторонам розяснено щодо необхідності звернення до суду у звязку з тим, що поданий для вчинення нотаріальної дії правовстановлюючий документ не зареєстровано відповідно до вимог законодавства. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 75082810 від 07.12.2016 року, відомості про заборону відчуження та відомості про реєстр іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Суворова, будинок 70 відсутні. Тобто в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що 27/100 частини будинку належали померлому [PERSON], який за життя не здійснив державну реєстрацію права власності відповідно до норм чинного на момент виникнення такого права законодавства. При зверненні позивача до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав, йому було відмовлено у звязку із не наданням позивачем документів, необхідних для оформлення спадщини, зокрема відсутністю правовстановлюючого документу на частину житлового будинку, який посвідчує право власності батька позивача на зазначене нерухоме майно. Дослідивши надані докази, вислухавши думку сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст. 224 ЦК України (1963 року), норми якої діяли на момент укладання договору дарування, визначено, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Згідно положень ст. 227 ЦК України (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до статей 1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснено: Пунктом 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно\~\~до підпунктів 4.15, 4.18\~\~пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~\~ № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012\~\~за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та витягу з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В даному випадку право власності спадкодавця [PERSON] не підтверджується належними правовстановлюючими документами, оскільки за життя він не встиг належним чином зареєструвати своє право на частину житлового будинку, який йому належить згідно договору дарування зазначеної частини. Відповідно нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Статтею 73 ЦПК України визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Через те, що у померлого відсутні документи, що посвідчують право власності на 27/100 частини житлового будинку, що входить до складу спадщини, що відкрилась після його смерті позивач позбавлений можливості оформити належну йому спадщину у нотаріуса. А також, приймаючи до уваги, що позивачу на момент смерті батька не було відомо про існування договору дарування частини житлового будинку, він тривалий час проживав поза межами міста де розташований житловий будинок, те що позивач є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця, інші спадкоємці в судовому засіданні відмовились від спадщини на його користь, вимоги визнали, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з причин, які визнаються поважними, та вважає - позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved