Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги централізованого опалення за період з 01.10.2009 р. по 01.07.2014 р. у загальній сумі 7091,00 грн., а також витрати пов'язані із розглядом справи судом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами по справі існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкритого особового рахунку, однак відповідач протягом спірного періоду в порушення ст. 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» не оплачує їх, у зв'язку із чим утворилась заборгованість. У добровільному порядку погасити наявну заборгованість [PERSON] відмовляється. При цьому позивач додає, що підприємство вже неодноразово зверталось до суду з відповідними заявами, після розгляду яких були видані судові накази про стягнення згаданої вище суми боргу, проте дані накази - скасовані за заявою відповідача. /а.с. 4/ Сторони у судове засідання 05.11.2015 р. не з'явились. Уповноважений представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутність представника підприємства, при цьому позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові. /а.с. 75/ Крім того, 15.10.2015 р. КП «Житомиртеплокомуненерго» ЖМР надало суду додаткові обґрунтування заявлених позовних вимог, в яких вказав, що самовільне відключення відповідачем приладів опалення від центральної системи теплопостачання здійснене у 2010 році не може бути підставою для відмови у позові оскільки [PERSON] порушила процедуру відключення, яке здійснюється в разі технологічної можливості для цього та виключно за умов одержання відповідного дозволу від постійно діючої комісії з розгляду питань, пов'язаних із відключенням споживачів від мереж централізованого опалення. /а.с. 65-66/ Відповідач про час і місце розгляду справи завчасно повідомлялась судом у відповідності до вимог статей 74-76 ЦПК України, що підтверджується наявними у справі матеріалами. При цьому, 22.07.2015 р. від [PERSON] надійшло заперечення на дану позовну заяву, в яких остання вказала на порушення позивачем строків позовної давності, а також проведення безпідставного нарахування боргу через те, що послуги фактично не споживались, на підставі чого просить суд відмовити у задоволенні позову. /а.с. 28-41/ Враховуючи, що у матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін, розгляд справи відбувся без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169 і ч. 2 ст. 197 ЦПК України. /а.с. 85/ Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно норм ст. 57 цього ж Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Стаття 901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до норм статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 цього ж Кодексу встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно норм ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (ч. 2 ст. 14). Згідно п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. під № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (п. 18). У відповідності із ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; щомісячна оплата фактично отриманої теплової енергії. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована та є власником квартири № 45, яка знаходиться у житловому будинку № 6 по вулиці Кафедральній у місті Житомирі, що підтверджується довідкою наданою 26.02.2015 р. КП «Житомиртеплокомуненерго» ЖМР. /а.с. 6/ КП «Житомиртеплокомуненерго», як виконавець послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, забезпечувало вищевказану квартиру централізованим опаленням. Так, виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач являється споживачем зазначених вище послуг. Зі змісту виписок по особовому рахунку № 25289 вбачається, що за період з 01.10.2009 р. по 01.07.2014 р. відповідач має заборгованість у сумі 7091,00 грн. /а.с. 7-8/ До суду з позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» ЖМР звернулось 24.03.2015 р. З судового наказу від 01.10.2014 р. та ухвали про його скасування вбачається, що з вимогами про стягнення заборгованості за вказаний вище період позивач звернувся 28.08.2014 р. /а.с. 5/ Таким чином, з поданням заяви про видачу вищезгаданого судового наказу, згідно з вимогами ст. 264 ЦК України, перервався перебіг позовної давності. Оскільки доказів щодо преривання строків позовної давності до подання зазначеної заяви суду не надано, підлягає стягненню заборгованість, що виникла з 28.08.2011 р., яка складає 4626,08 грн. Зі змісту копії акту ВАТ «Житомиргаз» від 05.10.2010 р. за № 025289 вбачається, що під час перевірки опломбування за адресою: [ADDRESS] встановлено, що газові прилади демонтовані, газова труба відрізана, пломба та папір цілі. /а.с. 38/ У відповідності до копії акту обстеження вказаної вище квартири та перевірки технічного стану вузла обліку природного газу, складеного 17.01.2012 р. представниками ПАТ «Житомиргаз» встановлено, що централізоване опалення у квартирі [PERSON] відсутнє, квартира обігрівається за допомогою електричних конвекторів. /а.с. 39/ Відповідно до пунктів 25, 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. за № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування тощо. Наказом під № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. був затверджений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання. Відповідно до Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води (у тексті - ЦО і ГВП) орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП. Однак відповідачем не було надано суду рішення постійно діючої комісії з розгляду питань, пов'язаних із відключенням споживачів від мереж централізованого опалення, створеної рішенням виконкому Житомирської міськради від 13.05.2010 р. під № 347, про надання дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП. Самовільне відключення від системи централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги. Відмова відповідача від послуг КП «Житомиртеплокомуненерго» ЖМР шляхом направлення на його адресу заяви від 09.03.2010 р. з повідомленням про можливе відключення квартири від системи централізованого опалення /а.с. 40/, не відповідає вищезазначеному встановленому чинним законодавством порядку, а відтак не має жодних юридичних наслідків та не є підставою для перегляду правовідносин між виконавцем послуги і споживачем. Враховуючи викладене вище, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню частково. У відповідності до норм, передбачених ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial