Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір позики, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (далі - Відповідач). В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що між ним та Відповідачем було укладено договір, відповідно до якого ним було отримано позику. Однак, ознайомившись зі змістом договору, позивач вважає його недійсним. Так, Відповідач надав йому фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте ним не було підписано даний договір. Відповідач письмово не повідомив позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору, скориставшись тим, що йому, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні спірного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав йому відомостей, які необхідні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх у його змісті. Окрім того, прийняття пропозиції від Відповідача укласти електронний договір (акцепт) було здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик Відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абз. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Разом з тим, позивач звертає увагу суду на те, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладений між ним та Відповідачем містить ознаки кредитного договору. Між тим, спірний договір не містить ціни та сукупної вартості кредиту. Так, відповідачем не було надано позивачеві розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у зв`язку з чим реально нарахований йому відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Позивач вважає, що Відповідачем було введено його в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом, йому не було повідомлено про непомірно велику відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язання. Окрім того, при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, позаяк йому запропонували укласти договір на фактично відомих лише Відповідачу умовах. Позивач у судове засідання не з`явився, але разом з позовом надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, як убачається зі змісту позову, між позивачем та Відповідачем був укладений договір позики, який як зазначає позивач був укладений на вкрай не вигідних для нього умовах та з порушенням діючого законодавства, а відтак такий договір має бути визнаний недійсним. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, взагалі не надав суду жодного доказу в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги. Разом з тим, у разі відсутності у позивача доказів на підтвердження вищезазначених обставин, останній не скористався правом подати до суду клопотання про витребування таких доказів, оскільки в силу приписів ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Таким чином, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог та порушення Відповідачем його прав, суд уважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні та у їх задоволенні слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд відносить судові витрати по справі на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed