Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в розмірі 43 649 грн. 00 коп., а саме: 20 850 грн. 00 коп. - відновлювального ремонту автомобіля, втрачений дохід 18 900 грн. 00 коп., 496 грн. 00 коп. зберігання транспортного засобу АГК Морехідний, упущену вигоду 3 403 грн. 00 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 гр. 00 коп. та судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що 03.09.2016 р. в м. Миколаєві на перехресті вул. Ілліча та вул. Одеське шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів сторін. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача марки Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Винним у скоєнні ДТП було визнано відповідача [PERSON] , який на час вчинення ДТП перебував на стажуванні ПП «Авто-Віола плюс» та у вересні 2016 року проходив стажування у якості водія автобусу Рута 25 Нова на приватному підприємстві «Авто-Віола плюс. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Арсенал Страхування». Внаслідок вказаної ДТП позивачу було завдано майнової шкоди у вигляді відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 12 507 грн. 00 коп., проте до теперішнього часу позивачу не відшкодовано завданих збитків, разом з тим позивач вказує, що відповідач повинен відшкодувати збитки за час перебування транспортного засобу на території АГК «Морехідний» у зв`язку з пошкодженням автомобіля у ДТП у розмірі 496 грн. 00 коп.. Крім того, у зв`язку з простоєм транспортного засобу, який позивач використовував для здійснення підприємницької діяльності, він зазнав збитків в сумі 18 900 грн. 00 коп. На час перебування транспортного засобу на території АГК «Морехідний» на період з 04 вересня 2016 року по 05 листопада 2016 року було прийнято на роботу водія, за якого на протязі двох місяців сплачував податки в розмірі 3403 грн.00 коп.. Після звернення його з заявою до страхової компанії про відшкодування страхового випадку, страховою компанією не відшкодовано вартість франшизи в розмірі 510 грн. 00 коп. 25 вересня 2018 року, від позивача надійшла позовна заява в новій редакції зі зменшенням позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та Приватного підприємства «Авто-Віолла Плюс» на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 35 816 грн. 00 коп., що складається з: ремонту автомобіля - 12 507 грн. 00 коп.; сплаченої суми за податками, ЄСВ, військовий збір в розмірі 3403 грн. 00 коп.; втрачений дохід у розмірі 18 900 грн. 00 коп.; 496 грн. 00 коп. зберігання транспортного засобу АГК Морехідний; франшиза - 510 грн. 00 коп. Від приватного підприємства «Авто-Віола плюс» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю. Посилаючись на те, що позивачем на підтвердження витрат на ремонт транспортного засобу надано акт виконаних робіт та затрат на витратний матеріал від 07.08.2017 року, загальна сума в акті склала 20850,00 грн. Вважає, що акт виконаних робіт не є доказом, який підтверджує сплачені кошти за ремонт транспортного засобу, оскільки допустимим доказом є експертне дослідження. Посилання позивача на те, що проходження стажування підтверджує факт трудових відносин із водієм не можуть бути належними доказами виконання трудових обов`язків водієм під час ДТП, оскільки транспортний засіб РУТА 25 Нова, державний номер [NUMBER] , закріплено за Миколаївським міським маршрутом № 29 (мкр. Намив-Ш.Балка), в той час як ДТП сталося в мкр. Варварівка, який маршрут № 29 не перетинає. Враховуючи, що приватним підприємством доручень здійснювати будь-які перевезення поза маршрутом № 29 [PERSON] не давав, нести цивільну відповідальність за наслідки ДТП має [PERSON] . Крім того, із позову вбачається, що позивач здійснює господарську діяльність та надає ритуальні послуги, проте доказів на здійснення цього виду діяльності до позову не долучено. Розрахунок простою транспортного засобу, позивачем пораховано за повні три місяці, тоді як простой транспортного засобу був 63 дні, а тому даний розрахунок не пропорційний часу простою транспортного засобу та порушує принцип розумності позовних вимог. Також позивач посилається про сплату обов`язкових зборів та платежів за свого найманого працівника, однак підтвердження трудових відносин не надав. Від третьої особи надійшли пояснення по справі, відповідно до яких просить суд при винесенні рішення врахувати дані пояснення. Зазначає, що страховиком своєчасно, у відповідності до вимог чинного законодавства було вжито заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного визначення розміру завданого матеріального збитку з метою здійснення страхової виплати. Відповідно до вимог ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовується, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленого законодавством. Страхове відшкодування відповідно до законодавства зменшується на суму франшизи, а тому розмір страхового відшкодування становив 8849 грн. 34 коп., проте було зменшено на суму франшизи на суму 510 грн. 00 коп., що передбачена полісом АЕ 8024823 і складає 8339 грн. 34 коп.. Акт приймання виконаних робіт вважається документами первинного обліку та не є розрахунковим документом, а отже наявність акту не підтверджує оплату здійснених послуг. Позивачем жодним чином не доведений той факт, що транспортний засіб було необхідно помістити на стоянку, а також поважність причини перебування його на стоянці. Крім того, відшкодування втраченого доходу, витрат на заробітну плату водія спеціальним законом не передбачено. У разі нестачі коштів страхового відшкодування для відновлення свого порушеного права, позивач може звернуться безпосередньо до особи, яка завдала шкоду. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 03 вересня 2016 року близько 11 год. 55 хв., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Рута 25 Нова, державний номер [NUMBER] , на перехресті вул. Ілліча та вул. Одеське шосе в місті Миколаєві, не був уважним, не простежив за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.10.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер [NUMBER] є [PERSON] (а.с 8). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу Рута 25 Нова, державний номер [NUMBER] , є ТОВ «Альянс сервіс» (А.С 114). Відповідно до тимчасового реєстраційного талону серії ДАР № 433925 від 14.02.2015 року, транспортний засіб Рута 25 Нова, державний номер [NUMBER] зареєстрований за Приватним підприємством «Авто-Віола Плюс» (а.с 113). У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Частиною 22.1 статті 22 Закону визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третіх осіб. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння ДТП була застрахована, у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування». 05 вересня 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» про настання події, що має ознаки страхового випадку. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер [NUMBER] , страховик звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , викладеному у звіті за № 200/09/2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та з урахуванням ПДВ складає 9752 грн. 30 коп. Розмір ПДВ з вартості складових, що підлягають заміні становить 902 грн. 96 коп. Таким чином вартість матеріального збитку становить 8849 грн. 34 коп. Відповідно до п.1 ст. 12 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування, визначене відповідно до законодавства зменшується на суму франшизи, а тому страхове відшкодування було зменшено на суму франшизи, що передбачена полісом АЕ 8024823 та становить 8339 грн. 34 коп. Згідно платіжного доручення за № 41769 від 04.11.2016 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було сплачено на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 8339 грн. 34 коп. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до акту про виконання робіт і затрат на витрачені матеріали № 190 від 07.08.2017 року ремонт транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 313 СDI», державний номер [NUMBER] , яка належить позивачу складає у розмірі 20 850 грн. 00 коп. Таким чином, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер [NUMBER] , яка належить позивачу з урахуванням сплаченого страхового відшкодування становить 12 510 грн. 66 коп. Проте, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог позивача та вважає що стягненню підлягає вартість відновлювального ремонту транспортного засобу яка заявлена позивачем у розмірі 12 507 грн. 00 коп. На час вчинення ДТП [PERSON] водій автобусу Рута 25 Нова, державний номер [NUMBER] перебував на стажуванні у Приватного підприємства «Авто-Віола Плюс», що підтверджується довідкою виданої Приватним підприємство «Авто-Віола Плюс» від 18.09.2018 року. Актом службового розслідування від 03.09.2016 року встановлено, що 03.09.2016 року [PERSON] , працюючи на автобусі Рута 25 Нова, державний номер [NUMBER] , виїхав за схемою маршруту № 29, проте за власної ініціативи без відомо керівника приватного підприємства «Авто-Віола плюс» з`їхав з схеми маршруту використовуючи автобус для своїх особистих цілей та допустив ДТП. Відповідно до п. 1.6 Порядок проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2008 р за N 776/15467 контроль за організацією роботи з проведення інструктажів та стажування здійснює керівник підприємства. Відповідно до п. 3.8 Порядок проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів стажування водіїв проводиться під керівництвом водія-інструктора Частиною 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній станом на 03.09.2016 року, тобто на день настання ДТП за участю сторін справи) встановлено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року роз`яснено, що «фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу». Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 128 «Громадянин у сфері господарювання» Господарського кодексу України, громадянин визначається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умовами державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи; громадянин - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення; громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець; із залученням найманої праці; самостійно; громадянин-підприємець зобов`язаний додержуватися вимог, передбачених статтями 46і 49 ГК України, а також іншими законодавчими актами, і несе майнову та іншу встановленому законом відповідальність за завдані ним шкоду і збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 46 «Про найму працівників і соціальні гарантії щодо використання їх праці» ГК України, підприємці мають право укладати з громадянами договори щодо використання їх праці. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦКУ, юридична або фізична особа зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що станом на 03.09.2016 року транспортний засіб марки Рута 25 Нова, державний номер [NUMBER] , перебував у володінні відповідача Приватного підприємства «Авто-Віола Плюс», який, 03.09.2016 року фактично допустивши водія [PERSON] до роботи (здійснення перевезень пасажирів на транспортному засобі Рута 25 Нова, державний номер [NUMBER] ), тобто уклавши трудовий договір з [PERSON] , повинен нести відповідальність за завдану шкоду. Враховуючи вище обставини справи суд приходить до висновку, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийнято на роботу належним чином оформленого працівника, якщо робота проводилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу, а тому обов`язок цивільної відповідальності за завдану позивачу шкоду покладається саме на відповідача - Приватне підприємство «Авто-Віола Плюс». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих, страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За таких обставин суд вважає, що відповідач, має компенсувати позивачу суму франшизи в розмірі 510 грн. 00 коп., через що заявлені вимоги в цієї частині підлягають задоволенню. Разом з тим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати за перебування на території Автогаражного кооперативу Морехідний транспортного засобу починаючи з 04.09.2016 р. по 05.11.2016 р., без виїзду у зв`язку з пошкодженням його у ДТП. Відповідно до довідки від 02.08.2017 р. виданої Автогаражним кооперативом Морехідний транспортний засіб марки Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] загальна сума витрат за перебування автомобіля на території кооперативу за 63 дні становить 496 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 11. Також на підтвердження заявлених вимог позивач надає довідки з податкової інспекції про дохід з 01.01.2016 по 31.12.2016р. Проте суд не може взяти до уваги, дані докази оскільки, позивачем не доведений той факт, що транспортний засіб потрібно було залишити на стоянці, не надано доказів щодо причинного зв`язку між фактом ДТП та поміщенням транспортного засобу на платну стоянку. Позивач зазначає, що на час перебування транспортного засобу на ремонті позивач змушений був прийняти на роботу працівника, та за нього сплачував податки на ЄСВ та військовий збір в розмірі 3403 грн. 00 коп. Також, в матеріалах справи відсутні докази, того що позивачем було прийнято працівника на роботу, відсутні відомості з якого часу [PERSON] працює у якості найманого працівника, не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності найму працівника саме на період простою автомобіля. В той же час з відомостей про застраховану особу вбачається, що у трудових відносинах [PERSON] з [PERSON] знаходиться ще з 2010 року, про що свідчать відповідні відрахування [PERSON] .. Крім того, позивач вказує, що транспортний засіб Mercedes-Benz 313 СDI, державний номер [NUMBER] використовував позивачем для здійснення підприємницької діяльності, а саме надавав ритуальних послуг, однак після дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб став непридатним до роботи у зв`язку з чим, зазнав збитків в розмірі 18 900 грн. 00 коп. Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини другої статті 22 ЦК України). Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, наслідком такої протиправної поведінки. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У виді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обгрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Заявляючи вимогу про відшкодування упущеної вигоди, позивач послалася на те, що внаслідок незаконних дій відповідача, йому завдано майнові збитки, оскільки автомобіль, використовувався для ритуальних послуг. Так як автомобіль в результаті ДТП зазнав значних механічних пошкоджень та перебував тривалий час у ремонті [PERSON] як підприємець не міг здійснювати послуги з перевезення, внаслідок чого не міг отримувати дохід від заняття підприємницької діяльності, з вересня по листопад 2016 року, а саме протягом 63 днів, що призвело до завдання збитків, а саме упущеної вигоди в сумі 18900грн. Проте, сума збитків, яку просить стягнути позивач на відшкодування упущеної вигоди, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання нею доходу, оскільки суд вбачає низку суперечностей у письмових доказах, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. На підтвердження доходів [PERSON] надав довідки з ДПІ у Центральному районі де вказано що дохід з 01.01.2016 по 31.12.2016рік склала 371520грн., з 01.01.2017 по 31.12.217 рік 835000грн., з 01.01.205 по 31.12.2015рік 920000грн.. Зазначені документи не є доказом того, що зазначена позивачем сума упущеної вигоди, могла б бути чистим доходом від підприємницької діяльності, більш того, позивачм не надано відомостей про реєстрацію СПД, вид діяності, тощо. Суд, звертає увагу, що позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Окрім цього, розрахунки упущеної вигоди, що базуються на визначенні можливого середньомісячного прибутку, не можуть бути належним доказом, оскільки такі розрахунки є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтвердженні відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Зазначене твердження міститься в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08.02.2018року по справі №127/8094/14-ц, де зазначається, що позивач, обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання нею прибутку в результаті випадкового збігу обставин, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобов`язань. Аналогічне положення міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду по справі №757/18979/14-ц від 28.03.2018року: «Змість позовних вимог та встановлені судом обставини справи дають підстави для висновку, що позивач при розрахунку розміру упущеної вигоди виходив із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути йому завдані діями відповідачів, які він вважає неправомірними. Водночас доказів реальної можливості отримувати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Ураховуючи наведене та виходячи із обставин, встановлених судом, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо недоведеності позивачем реального завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди у заявленій до стягнення суми». Також позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з розглядом судової справи в розмірі 2140 грн.00 коп. Згідно зі ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 29.08.2017 року між адвокатом Давидовою Оленою Юхимівною та [PERSON] , укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та в строки обумовлені сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень позивачем надано до суду копію договору про надання правничої допомоги від 29.08.2017 року, квитанції до прибуткового касового ордера №18 від 29.08.2017 року на суму 1500 грн. 00 коп. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу обґрунтовані, проте підлягають задоволенню частково з урахуванням пропорційоності задоволення позову у розмірі 525грн (35% від фактично задоволених позовних вимог). Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 224 грн. (35% від фактично задоволених позовних вимог)).

Outcome: partial