Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частки житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Посилаючись на те, що після смерті його матері [PERSON] він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки в документі, що посвідчує право власності на житловий будинок не вказана частка кожного з власників. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності. Приватний нотаріус Власова С.Я. подала заяву про проведення розгляду справи без іі участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався, клопотання про відкладення судового засідання або слухання справи за відсутністю представника відповідача до суду не надходило. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 1/5 частка житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 01.02.1985 року. За своє життя [PERSON] 16 жовтня 1972 року склала заповіт, яким заповідала належний їй житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] своїм донькам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, даний заповіт посвідчений державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме на 7/45 частки житлового будинку [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 1007 кв. м. та зареєстроване в ММБТІ за реєстровим № 5111 від 10.10.1997 року. [PERSON] успадкував 2/45 частки житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.1999 року [PERSON] виділено у власність 92/100 частки домоволодіння [ADDRESS], яка складається з житлового будинку літ. Б-1 з прибудовами, житлової кімнати 1-4 площею 13,8 кв. м. в житловому будинку літ А-1, частини сіней літ. А-1 площею 4,9 кв. м., літньої кухні Н-1, сараю літ. М-1, уборної літ. К-1, забору № 5, водопровідної колонки №3; виділено у власність [PERSON] та [PERSON] - 8/100 часток вказаного домоволодіння, яка складається з житлової кімнати 1-3 площею 12,5 кв. м. в житловому будинку літ. А-1 і частина сіней літ. А-1 площею 5,5 кв. м. [PERSON] виділено земельну ділянку загальною площею 982 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], в тому числі під забудованою житловими забудовами - 130 кв. м.. під нежитловими забудовами - 22 кв. м., під ділянкою індивідуального користування - 732 кв. м. , під ділянкою загального користування - 8 кв. м.; виділено в користування [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку загальною площею 164 кв. м., в тому числі під забудовою житловими забудовами - 26 кв. м., під ділянкою загального користування - 8 кв. м., під ділянкою індивідуального користування - 130 кв. м. Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 05.06.2018 року за вих. № 2-2398, за адресою: [ADDRESS] станом на 28.12.2012 року власниками 8/100 часток житлового будинку, відповідно до паперових носіїв КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» є [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.1999 року, справа №2-943, зареєстрованого в ММБТІ 22.09.2000 року. 92/100 часткам житлового будинку, які належали [PERSON] надана нова адреса - [ADDRESS], згідно рішення Миколаївської міської ради від 19.05.2004 року № 1006 (а.с. 31-33). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або за законом. Приписами ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Враховуючи, що один із співвласників помер, визначення часток з домовленістю співвласників є неможливим, та виходячи з презумпції рівності часток та відсутністю обставин, які б давали підстави для відступлення рівності часток, збільшення чи зменшення їх розміру, вимоги в частині визначення частки у спільній сумісній власності [PERSON] у житловому будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] у розмірі Ѕ підлягають задоволенню. [INFO] року [PERSON] померла, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є позивач [PERSON] та [PERSON], як її сини. Відповідно до довідки житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» житлово-експлуатаційної контори № 10 від 15.04.2014 року за вих. № 1044, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] помер [INFO] року (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 26 грудня 2014 року, спадщину після смерті матері не прийняв. Протягом встановленого законом строку позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Власової С.Я. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його матері [PERSON] Постановою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Власовою С.Я. від 13.06.2018 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки визначити склад спадкового майна не є можливим, тому що в документі, який посвідчує право власності на житловий будинок не вказана частка кожного з власників та на сьогоднішній день частки співвласників на житловий будинок змінені. Вищенаведене підтверджується матеріалами спадкової справи № 3/2015 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подав до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи № 3/2015 до майна померлої [INFO] року [PERSON], однак у зв'язку з невизначеністю часток у спільній сумісній власності, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов в цих частинах таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved