Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі рішення від 9 липня 2015 року Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому у позивача від іншого шлюбу народилась друга донька, [PERSON] , через що він на підставі ст. 192 СК просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням від 9 липня 2015 року, на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частки до 1/6 частки від його доходів до досягнення дитиною повноліття, вважаючи, що у такому разі розмір витрат на утримання обох дітей буде загалом 1/3 частки від його доходу. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності, зазначаючи при цьому, що він офіційно не працевлаштований на теперішній час, та просив суд задовольнити заявлені ним позовні вимоги, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка до судового засідання не з`явилась за невідомих суду причин повторно, будучи про день та час слухання справи повідомленою належним чином, не надавши суду заяв про розгляд справи за її відсутності. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що 25 червня 2016 року позивач, [PERSON] , одружився із [PERSON] , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 213, виконаний Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 21 вересня 2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис № 1380, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно ж до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 9 липня 2015 року з [PERSON] було стягнуто на користь відповідачки, [PERSON] , аліменти на утримання доньки, [PERSON] , 2012 р. н., в розмірі 1/4 частини від доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням також встановлено, що позивач, [PERSON] , був на момент його ухвалення працевлаштований у ДП «Маріупольський морський торгівельний порт». На теперішній час позивач, [PERSON] , стверджує, що він не є офіційно працевлаштованим. Суд зауважує, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому в новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи наведені норми, суд бере до уваги те, що сімейний та матеріальний стан платника аліментів змінився, тому вважає, що [PERSON] довів підстави, передбачені ст. 192 СК для зміни розміру аліментів, що був визначений рішенням суду від 9 липня 2015 року. Отже, виходячи з рівності прав обох дітей позивача, суд вважає за можливе заявлені позовні вимоги задовольнити шляхом зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , з розміру 1/4 частки від доходів позивача до розміру 1/6 частки.

Outcome: approved