Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № ФС-641/09-2-09 від 24 квітня 2013 року у розмірі 45340,23 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № ФС-641/09-2-09, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 60000,00 гривень на термін до 23 квітня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних. Відповідач зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням та повертати кредит шляхом сплати щомісяця 1000,00 гривень не пізніше останнього робочого дня місяця з травня 2013 року по 31 березня 2018 року включно та 1000,00 гривень до 23 квітня 2018 року включно. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № ФС-641/09-2-09 від 24 квітня 2013 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 60000,00 гривень, відповідач кредит отримав, але свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконує та допускає прострочення виконання договірних зобов'язань, в результаті чого, станом на 19 травня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 45340,23 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи, повідомлявся належним чином, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту № ФС-641/09-2-09, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 60000,00 гривень на термін до 23 квітня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити грошові кошти щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця з травня 2013 року по 31 березня 2018 року включно у розмірі 1000,00 гривень та у розмірі 1000,00 гривень до 23 квітня 2018 року включно. Також відповідач зобов'язався сплатити позивачу пеню у розмірі 0,5 відсотків від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Вказані обставини підтверджені договором № ФС-641/09-2-09 від 24 квітня 2013 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № ФС-641/09-2-09 від 24 квітня 2013 року виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 60000,00 гривень, відповідач кредит отримав, але свої зобов'язання щодо повернення кредиту не виконує, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, в результаті чого, станом на 19 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 45340,23 гривень з яких: - прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 42507,00 гривень; - заборгованість за простроченими процентами у розмірі 1551,21 гривень; - заборгованість по сплаті пені за кредитом у розмірі 1062,70 гривень; - заборгованість по сплаті пені за процентами у розмірі 219,32 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором № ФС-641/09-2-09 від 24 квітня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № ФС-641/09-2-09 від 24 квітня 2013 року не виконує, а позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved