Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який разом із представником підтримав у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він, [PERSON] , є власником 36/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даному домоволодінні, крім інших осіб, зареєстрований племінник позивача, відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який ніколи за вказаною адресою не проживав та не проживає, його речей в будинку немає, жодних витрат по утриманню житла він не несе. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником 36/100 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серія НАС №705806, посвідченим державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Ситник С.М. від 13.11.2015 року, зареєстрованим в Реєстрі за №2-2607, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7-9). Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.06.2020 року, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З Будинкової книги вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 14.11.2006 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , (а.с.11-12), проте, як стверджує позивач, не проживає у спірному домоволодінні та ніколи не проживав. Між сторонами виникли житлові цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положенням ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, показаннями свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він близько 10 років разом зі своєю сім`єю, дружиною та дитиною, проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не з`являється у вказаному домоволодінні давно, веде антисоціальний спосіб життя, пиячить, бомжує. Пояснив, що останній раз бачив [PERSON] років 7 назад. Враховуючи викладене та беручи до уваги покази свідка, суд вважає, що позивач [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами довів, що [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] більше одного року, однак залишається бути зареєстрованими за вказаною адресою, що порушує право позивача щодо володіння, користування і розпорядження належним йому майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved