Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 11 275 грн. 13 коп. Мотивуючи свої вимоги зазначив, що 22.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору утворилась заборгованість, що станом на 30.11.2016 року становить 11275грн. 13 коп. В судове засідання позивач не з'явився, просив про розгляд справи за відсутності представника банку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, про що надав письмові заперечення. У вказаній заяві зазначає, що заборгованість за спірним кредитним договором від 22.01.2013 року виникла з 22.01.2013 року, на час звернення позивача до суду, на його думку, строк позовної давності сплинув, тому він просить суд застосувати позовну давність та наслідки її спливу та відмовити позивачу у задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, надані відповідачем заперечення, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку при укладенні договору сторони керувались саме ч. 1 ст. 634 ЦК України. За змістом положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.01.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір. Відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконувались та були порушені умови кредитного договору, наслідком чого стала заборгованість. Загальна сума заборгованості станом на 30.11.2016 року становить 11275 грн. 13 коп., яка складається з наступного: 297,48 грн. - заборгованість за кредитом, 7164,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 513.00 грн. - штраф (процентна складова), Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості за договором №б/н від 22.01.2013 року (а.с.4), заявою (а.с.5), умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.6-31), та іншими матеріалами справи. Таким чином, сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. З приводу застосування до виниклих правовідносин позовної давності суд вважає безпідставним дане клопотання відповідача виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи згідно з ст.261 ЦК України. Згідно ст.. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача [PERSON] останній платіж в погашення заборгованості за кредитом було здійснено 10.04.2014 року, отже перебіг строку позовної давності розпочався 10.04.2014 року та спливає 10.04.2017 року. Позовна заява ПАТ КБ «Приват Банк» надійшла до суду 27.01.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст. 526, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 88, 197, 212- 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved