Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 26252 грн. 01 коп., які стягнуто на виконання виконавчого напису нотаріуса. В позові зазначив, що 14 вересня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинила виконавчий напис про стягнення з позивача на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором між сторонами № 0013/093945-РR від 11/10/2013 року в сумі 185309 грн. 21 коп., 1000 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. 2 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа. Під час здійснення виконавчого провадження з позивача на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто 26352 грн. 01 коп. основного боргу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2019 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. За вказаних обставин стягнуті на користь фінансової установи на виконання виконавчого напису грошові кошти є коштами, що утримуються без відповідної правової підстави, тому їх належить повернути позивачу шляхом стягнення з банківської установи. Окрім означеної суми просить про стягнення з відповідача на його користь сплаченого ним судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 11.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися. На підставі ухвали суду від 22.01.2020 року первісного відповідача в справі акціонерне товариство «Укрсоцбанк» замінено його правонаступником - акціонерним товариством «Альфа-Банк». В цей же день, а саме: 22 січня 2020 року, до участі в справі в якості третьої особи залучено приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. Належним чином повідомлений поро дату, час та місце вирішення справи позивач до суду не з`явився. Його представник надав письмове звернення про задоволення позову і розгляд справи у його відсутність, яке містить згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За зазначених обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі представника позивача. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, заяви про вирішення спору у її відсутність не надав. Напередодні судових засідань 23 березня 2020 року, 19 травня 2020 року, 24 вересня 2020 року представником відповідача були надані заяви про відкладення судового розгляду з посиланням на здійснення карантинних заходів з метою недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, інтересами якого продиктовано обмеження безпосереднього спілкування фізичних осіб. В судове засідання 22 жовтня 2020 року представник позивача не з`явився, не повідомивши про причини неявки. При вирішенні питання про наявність підстав для відкладення судового розгляду, суд керується положеннями ст. 223 ЦПК України, відповідно до якої повторна неявка відповідача в судове засідання незалежно від причини неявки не перешкоджає розгляду справи. Таким чином, не вбачаючи підстав для відкладення судового засідання, суд постановляє про вирішення справи у відсутність представника відповідача на підставі наявних в справі фактичних даних, наданих сторонами. Третя особа, належним чином повідомлена про проведення судового засідання, до суду не з`явилась, клопотання про розгляд справи у її відсутність, а також про відкладення засідання суду не надала. Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовили розгляд справи без участі третьої особи. Вказані обставини зумовили проведення заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З письмового відзиву відповідача в особі представника випливає, що відповідач позов не визнає, посилаючись на ті обставини, що виконавчий напис вчинений на підставі наявного у відповідача права звернутися до нотаріуса з заявою про здійснення виконавчого напису за умови наявності у боржника непогашеної заборгованості. Так як заборгованість у позивача перед фінансовою установою об`єктивно існувала, відповідачем був дотриманий процес досудового врегулювання спору шляхом направлення письмової вимоги, виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог закону. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що з нього фактично стягнуто на користь банку суму, про повернення якої він просить. У зв`язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. Оцінивши доводи позову, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з таких міркувань. Судом встановлено, що 14 вересня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вчинила виконавчий напис про стягнення з позивача на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором між сторонами № 0013/093945-РR від 11/10/2013 року в сумі 185309 грн. 71 коп., 1000 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. 2 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа (а. с. 13). Вказане провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,) закінчено, припинено дію застосованих заходів забезпечення виконавчого провадження у вигляді арештів майна боржника, припинено стягнення на підставі постанови про стягнення заробітної плати та інших доходів боржника (а. с. 14). Під час здійснення виконавчого провадження з позивача на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» стягнуто 26352 грн. 01 коп. основного боргу (а. с. 15). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За тлумаченням вказаної норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15ц, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на правовій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і її юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом ч. 3 ст. 1212 ЦК положення про безпідставно набуте майно застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Виключення з цього правила в силу ст. 1215 ЦК України становлять безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд не може констатувати наявність сукупності передумов для залишення стягнутих на виконання виконавчого напису грошових коштів на користь відповідача, оскільки, як зазначено судом, набуття належних позивачеві грошових коштів сталося за його рахунок та у відсутність належної правової підстави, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. З огляду на правовідносини сторін суд знаходить всі підстави для застосування наведеної норми матеріального права, що тягне за собою задоволення позову. На зазначений висновок суду не впливають твердження представника відповідача про законність дій банку з отримання виконавчого напису, оскільки ці доводи є неналежними до предмету спору, що розглядається судом. Разом з тим позивач отримав судовий захист, що полягає у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що прямо вказує на безпідставне набуття та утримання відповідачем належних позивачеві коштів, які не повинні бути стягнутими. Твердження представника відповідача про недоведеність факту утримання відповідачем майна позивача є неспроможними, так як з інформації приватного виконавця випливає, що під час здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого напису з боржника було стягнуто 26353 грн. 01 коп. на погашення заборгованості перед кредитором (а. с. 15). Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved