Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середньому заробітку за час затримки\~розрахунку при звільненні, зазначивши в позовній заяві, що наказом № 35 від 10.10.2016р., він був звільнений з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці. На день його звільнення, відповідач нарахував йому заробітну плату за період з січня 2016р. по жовтень 2016р. в сумі 32714,92 грн., але не виплатив її. У звязку з тим, що відповідачем були порушені вимоги трудового законодавства, просить стягнути з нього окрім заборгованості по заробітній платі в розмірі 32714,92грн., також середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 2558,70грн. Під час розгляду справи позивачем були збільшені позовні вимоги, в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку з 14.10.2016 року по 13.12.2016 року в розмірі 8386,85 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти уточнених позовних вимог не заперечував. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Судом встановлено, що Наказом № 35 Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» від 10.10.2016р., [PERSON] був звільнений з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці. На день звільнення позивача, відповідач нарахував йому заробітну плату за період з січня 2016р. по жовтень 2016р. в сумі 32714,92 грн., але не виплатив її. Відповідно до довідки № 378 від 12.12.2016 року, наданої КТ «ЗЗВА», перед [PERSON] відповідач має заборгованість по виплаті заробітної плати, яка за період часу з січня по жовтень 2016 року, включно, складає 32714,92 грн. та підлягає стягненню в судовому порядку, оскільки заявлена вимога законна, обґрунтована та підтверджена письмовими доказами. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. При визначенні розміру\~середнього заробітку за час затримки\~розрахунку при звільненні застосовуються вимоги\~ п.п. 2, 3, 5, 8\~ Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки по середній заробіток №326 від 01.11.2016р., вбачається що позивач мав середній заробіток 142,15грн., тому на його користь має бути стягнуто середній заробіток за час затримки, з 14.10.2016 року по 13.12.2016 року в розмірі 8386,85грн. Аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 32714,92грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 8386,85грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20грн.

Outcome: approved