Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 12.02.1993 року у виконавчому органі Північної селищної ради міста Торецька Донецької області, за актовим записом № 10. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач вказує, що спільне життя сторін не склалося у звязку із взаємними непорозуміннями один одного, різних поглядів на сімейне життя та сімейні відносини, у звязку з чим шлюбні стосунки сторін припинені. Спільне господарство не ведеться. Спір про поділ майна відсутній. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач у підготовче засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідач у підготовче засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «Козунова». Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 12.02.1993 року у виконавчому органі Північної селищної ради міста Торецька Донецької області, за актовим записом № 10. У звязку з різними поглядами на життя, непорозумінням один одного подружжя припинило шлюбні відносини, не підтримує їх. Збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Позивач неухильно наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України (далі за текстом\~СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами\~законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, обране під час шлюбу, то суд вважає можливим залишити їй прізвище «Козунова» . Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.\~82\~ЦПК України об ставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до стовірно сті цих об ставин або добровільно сті їх визнання. Об ставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх пред ставників. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є людиною з інвалідністю з числа учасників ліквідації на ЧАЕС. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У звязку з викладеним, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним у виконання вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved