Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив захистити його права як споживача фінансових послуг та стягнути з відповідача на свою користь суму його депозитного вкладу та нараховані проценти. В обґрунтування позову позивач вказує, що 02.03.2010 року вона уклала з ПАТ КБ «Інтербанк» договір №2457/840, за яким внесла до банку на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 20000 доларів США на строк з 02.03.2010 року та по 02.04.2011 року. Одночасно з укладенням договору позивач [PERSON] надала довіреність [PERSON] на право розпорядження грошовим вкладом за вказаним договором. Як вказує позивач, 01.04.2011 року між нею та банком було укладено додаткову угоду №1, якою продовжено строк дії основного договору до 02.10.2012 року. 02.10.2012 року [PERSON], діючи на підставі довіреності, виданої позивачем, уклала з ПАТ КБ «Інтербанк» додаткову угоду про продовження строку вкладу до 02.01.2013 року. Як вказує позивач, після закінчення строку дії додаткової угоди грошові кошти відповідачем не виплачується, на звернення [PERSON] та [PERSON] відповідач не реагує, відсотки за вкладом також не виплачує. Виходячи з викладеного, позивач вимушений звернутись із даним позовом, в якому просить стягнути з банку на свою користь суму вкладу в розмірі 20000 доларів США та нараховані відсотки в сумі 9561.73 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки, що можуть бути визнані судом поважними не повідомив, а тому суд у відповідності до статті 224 ЦПК України, вважає можливим за згодою представника позивача провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2010 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Інтербанк» договір №2458/840, за яким внесла до банку на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 20000 доларів США на строк з 02.03.2010 року та по 02.04.2011 року. Одночасно з укладенням договору позивач [PERSON] надала довіреність [PERSON] на право розпорядження грошовим вкладом за вказаним договором. Як вказує позивач, 01.04.2011 року між нею та банком було укладено додаткову угоду №1, якою продовжено строк дії основного договору до 02.10.2012 року. 02.10.2012 року [PERSON], діючи на підставі довіреності, виданої позивачем на право розпорядження грошовим вкладом, уклала з ПАТ КБ «Інтербанк» додаткову угоду про продовження строку вкладу до 02.01.2013 року. Як вбачається з матеріалів позову, позивач по закінченню строку дії депозитного договору звернувся до банку із вимогою про повернення вкладу з нарахованими відсотками, проте банк всіляко ухилявся від повернення йому грошових коштів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу в розмірі 20000 доларів США та нараховані відсотки в сумі 9561 гривня 73 копійок. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved