Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнив та в уточненому позові просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за законом та право власності на іншу 1/2 частку цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що йому та його матері [PERSON] на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1998 року, виданого 17.05.2006 року згідно з розпорядженням УЖКГ від 11.05.2006 року за №80, на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири. З метою прийняття цієї спадщини він звернувся до Першої Криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову через відсутність державної реєстрації права власності на вказану квартиру в уповноваженому на те органі та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також надала письмову заяву, в якій не заперечила проти задоволення уточнених позовних вимог та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, але надала письмову заяву, в якій не заперечила проти пред'явлених позовних вимог та просила суд розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, згідно дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.05.2006 року, згідно з розпорядженням УЖКГ від 11.05.2006 року за №80, замість втраченого Свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1998 року, позивачу та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.11). [PERSON] є матір'ю позивача (а.с.10). [INFO] [PERSON] померла (а.с.15). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки зазначеної квартири. З метою прийняття цієї спадщини позивач звернувся до Першої Криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову через відсутність реєстрації права власності на вказану квартиру в уповноваженому на те органі та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду (а.с.17). Разом з тим, намагаючись зареєструвати право власності на вказану квартиру позивач звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно, однак також отримав відмову та йому було рекомендовано звернутись до суду (а.с.19). Отже, розглядаючи пред'явлені позовні вимоги, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Так, у зв'язку з тим, що судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками про інший розмір часток в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм вказаної квартири, суд доходить висновку, що частка кожного із співвласників у цій квартирі є рівною та складається із 1/2 її частки. Разом з тим, відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син - позивач у справі [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, суд уважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], є таким, що прийняв зазначену спадщину, так як на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем (а.с.18) і у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не заявив про відмову від неї. Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки представник відповідача визнала пред'явлені позовні вимоги (а.с.38) та з матеріалів справи не вбачається, що визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved