Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що близько 11-00 год. 29.05.2014 року відповідач, перебуваючи в приміщенні Житомирської обласної державної адміністрації за адресою: м. Житомир, майдан Корольова, 1, принижував його честь та гідність, вчинив дії, спрямовані на розпалювання національної та расової ворожнечі. Так, відповідач публічно називав його «хатчем», «чуркою», «армяшкою», говорив «чурка, їдь додому». Наклепи зі сторони відповідача мають системний характер, вчинялися неодноразово, переважно в публічних місцях та стосувалися національної та релігійної приналежності позивача. Внаслідок таких публічних образ йому завдаються сильні моральні страждання та зазнав нервове, душевне та емоційне потрясіння, в нього погіршився сон та самопочуття, перебуває у стані нервового напруження та стресу. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 10000,00 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди у звязку з приниженням його честі та гідності. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, обґрунтовуючи викладеними в позовній заяві обставинами, надавши пояснення про те, що також біля 12-00 год. 20.03.2014 року під час акції протесту біля приміщення Житомирської обласної державної адміністрації відповідач ображав позивача та обзивав його в тій же формі, що і 29.05.2014 року. Конфліктні відносини між ними склалися через різні погляди на призначення осіб до органів влади та силових структур. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він ніколи не ображав позивача, а насправді 29.05.2014 року в приміщенні Житомирської обласної державної адміністрації між ним та позивачем виник конфлікт, під час якого позивач напав на нього і після цього він 8 днів знаходився на стаціонарному лікуванні. 20.03.2014 року конфліктної ситуації між ними не виникало. Відомості про те, що він привселюдно ображав позивача 20.03.2014 року та 29.05.2014 року, не відповідають дійсності, а позов поданий позивачем на противагу кримінального провадження з обвинувачення [PERSON] щодо заподіяння йому тілесних ушкоджень, яке розглядається Корольовським районним судом міста Житомира. Заслухавши позивача та його представника, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовпідлягає задоволенню частково з наступних підстав.\- Судом встановлено, що 20.03.2014 року біля приміщення Житомирської обласної державної адміністрації за адресою: м. Житомир, майдан Корольова, 1 та 29.05.2014 року в приміщенні Житомирської обласної державної адміністрації в присутності значної кількості людей між сторонами виникли конфлікти, під час яких відповідач здійснював неетичні та принизливі висловлювання на адресу позивача, називаючи його «чуркою», «хачиком», «емігрантом», говорив «чурка, їдь додому», що було підтверджено показаннями допитаних у судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які надали аналогічні та узгоджені між собою показання, тому суд приймає їх до уваги. Окрім того, свідок [PERSON], який також допитувався судом за клопотанням позивача, зазначив про те, що у 2014 році під час акції протесту біля Житомирської обласної державної адміністрації особисто чув, як відповідач ображав позивача. Але при цьому свідок не зміг згадати самі висловлюваннями, вказавши про те, що при цьому відповідачем вживалася нецензурна лексика. За заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області 29.05.2014 року за № 12014060020002676 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, а саме про те, що близько 11-00 год. 29.05.2014 року в приміщенні Житомирської обласної державної адміністрації умисними діями невідомої особи здійснювалося розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, приниження національної честі та гідності [PERSON] Як убачається з постанови слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 23.01.2016 року по скарзі [PERSON] на постанову слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирської області лейтенанта міліції [PERSON] від 13.12.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014060020002676 від 29.05.2014 року, постановою слідчого СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області [PERSON] від 13.12.2014 року кримінальне провадження № 12014060020002676 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування своєї постанови слідчий, зокрема, послався на те, що незважаючи на вжиті заходи у ході досудового розслідування факт приниження національної честі та гідності [PERSON] свого підтвердження не знайшов та був спростований зібраними у кримінальному провадженні доказами. Так, з боку [PERSON] у даному конкретному випадку не було на меті вчинення дій, спрямованих на розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, приниження національної честі і гідності, розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі в країні чи окремому її регіоні або приниження національної честі і гідності представників окремих національних груп. Такі дії [PERSON], у даному випадку слова, що образили [PERSON], були спрямовані лише йому та були висловлені як образа людині, яка його ображає, а не як образа особі за національністю вірменин. Допитані за клопотанням відповідача в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що вони не бачили конфліктних відносин між сторонами ні 20.03.2014 року, ні 29.05.2014 року. Свідок [PERSON] вказав на те, що у травні 2014 року [PERSON] зателефонував йому, повідомивши про те, що [PERSON] вдарив його по голові, та він ніколи не бачив і не чув, щоб [PERSON] принижував [PERSON] [PERSON], який допитувався судом як свідок за клопотанням відповідача, зазначив, що йому відомо про те, що саме [PERSON] ображав [PERSON], а не навпаки. За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до\~ст. ст. 270, 275, 297 ЦК України\~фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, та і право на захист свого особистого немайнового права. Статтею 30\~Закону України «Про інформацію»\~передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню. Разом з тим, згідно з положеннями зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Відповідно до розяснень, які містяться у п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Також у п. 19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Пунктом 4 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема у разі приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що вислови відповідача на адресу позивача мають брутальну, принизливу та непристойну форму, чим принижено честь та гідність позивача, завдано моральної шкоди, а також є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, які не можуть бути предметом судового захисту та які не підлягають перевірці на предмет їх відповідності дійсності і не можливо спростувати у спосіб, в який їх було розповсюджено. Зважаючи на доведеність обставин та фактів вираження такої суб'єктивної думки шляхом поширення образливих висловлювань на адресу позивача, суд вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок відшкодувати моральну шкоду. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, інші критерії визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, які містяться в ст. 23 ЦК України, а також, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 800,00 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений за подання позову немайнового характеру судовий збір у сумі 243,60 грн., що підтверджено документально. Враховуючи викладене,

Outcome: partial