Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні її дітей - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей та накласти заборону відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , до досягнення повноліття [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Відповідач є одинокою матір`ю та має трьох дітей - неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, схильна до самовільного залишення місця постійного проживання, у зв`язку із чим неодноразово перебувала у розшуку, а дітям рішеннями виконкому Саксаганської районної у місті ради надавався статус дітей позбавлених батьківського піклування. Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.07.2013 року [PERSON] була засуджена за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 150-1 КК України. Останні три роки [PERSON] перебувала у розшуку та як з`ясувалось весь цей час мешкала у м. Миколаїв, де взяла шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Життям, здоров`ям, розвитком дітей відповідач не цікавилась, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавала. [INFO] померла опікун дітей - рідна бабуся [PERSON] 18.02.2019 року відповідач надала до Служби у справах дітей письмову заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Однак, 20.03.2019 року відповідач знову звернулась до Служби у справах дітей із заявою про бажання займатись вихованням дітей, у якій також зазначила, що вона пройшла курс кодування від алкогольної залежності. 01.04.2019 року відповідач мала стати до роботи на посаді технічного працівника Криворізької загальноосвітньої школи №21, проте 29.03.2019 року пішла з дому у стані алкогольного сп`яніння та більше долею дітей не цікавилась, не телефонувала та не відвідувала дітей. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання також надала письмову заяву, в якій визнала пред`явлені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Представники третіх осіб до судового засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання відповідачем позову на стадії підготовчого провадження, суд уважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв, зазначивши наступне. Так, [PERSON] , яка у зв`язку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.8, 9-12). Згідно довідки про звільнення відповідач відбувала покарання призначене вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.07.2013 року за ч. 1 ст. 150-1 КК України з 09.11.2014 року по 16.09.2015 року (а.с.8 зворот). Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №576 від 21.12.2016 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування та встановлено над ними опіку з призначенням їх опікуном [PERSON] (а.с.13), позаяк відповідач перебувала у розшуку (а.с.14). Згідно свідоцтва про смерть, [INFO] померла опікун дітей - [PERSON] (а.с.14 зворот). 03.04.2019 року [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зараховані до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Криворізької міської ради як діти, які залишились без батьківського піклування у зв`язку зі смертю опікуна (а.с.17). 18.02.2019 року відповідач звернулась до начальника Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради із заявою, в якій зазначила про згоду із позбавленням її батьківських прав відносно її дітей (а.с.15). При цьому, 20.03.2019 року відповідач надала заяву, в якій виявила бажання займатись вихованням своїх дітей та просила повернути їх їй (а.с.16). Як убачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, з відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди, з 01.04.2019 року відповідач повинна була приступити до роботи технічним працівником у КЗШ №21, але з 29.03.2019 року пішла з дому у стані алкогольного сп`яніння і більше до дому не поверталась (а.с.18). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 25.04.2019 року, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.28-29). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, не забезпечують дитині необхідного харчування, медичного догляду, тощо. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: неодноразово залишала дітей самих, перебувала у розшуку, виїхала до іншого міста та тривалий час проживала окремо від дітей, не цікавилась та до теперішнього часу не цікавиться їх подальшею долею, не піклується про них, їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тривалий час не відвідує дітей та не надає допомоги в їх матеріальному утриманні. Крім того суд приймає до уваги заяву відповідача від 18.02.2019 року про згоду на позбавлення її батьківських прав у відношенні її дітей, а також те, що відповідач була засуджена за ч. 1 ст. 150-1 КК України. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами представника позивача та висновком Саксаганської районної у місті ради від 25.04.2019 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її дітей, і вважає що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Враховуючи що зазначений позов пред`явлено до суду 14.05.2019 року, суд вважає що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей саме з цієї дати і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач, у порушення ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів на обґрунтування зазначеної частини позовних вимог, а саме доказів реєстрації дітей за адресою: [ADDRESS] , та доказів належності вказаної квартири відповідачу та її дітям, у зв`язку з чим суд уважає, що дана частина позовних вимог є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у загальному розмірі 1536 грн. 80 коп. (768 грн. 40 коп. - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 768 грн. 40 коп. - за позовну вимоги про стягнення аліментів).

Outcome: partial