Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просить встановити факт належності [PERSON], яка померла[INFO] року правовстановлюючого документу - дубліката договору довічного утримання, укладеного 17.06.1965 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчений Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстрованим номером 7091; визнати за ним право власності на ? ідеальну частину будинку [ADDRESS], загальною площею 176,7 кв.м, а саме на приміщення позначені в технічному паспорті цифрами: 2-1- коридор, загальною площею 10,4 кв.м; 2-2 - кухня загальною площею 11,8 кв.м; 2-3 - коридор, загальною площею 8,1кв.м.; 2-4- житлова кімната, загальною площею 19,8 кв.м; 2-5 - ванна, загальною площею 4,5 кв.м; 2-6 - житлова кімната, загальною площею 20,3 кв.м; 2-7 - житлова кімната, загальною площею 25,8 кв.м; 2-8 - житлова кімната, загальною площею 26,0 кв.м., що складають площу 126,7 кв.м від загальної площі будинку та складові частини будинку: житловий будинок, позначений літерою «А»-1, загальною площею 100,7 кв.м.; сарай, позначений літерою В; сарай, позначений літерою Г; вбиральня, позначена літерою «Д» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що його матері [PERSON] на праві спільної сумісної власності із третьою особою [PERSON] належав будинок [ADDRESS], однак, у дублікаті договору довічного утримання №91 виданого 17.06.2003 року Львівським державним нотаріальним архівом, допущена допущено помилку в написанні по-батькові матері, а саме замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». Крім того, оригінали правовстановлюючих документі не збереглися. Він та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті мами відкрилась спадщина на ? частину будинку [ADDRESS]. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на вказану частину будинку виникли труднощі в оформленні свідоцтва про право на спадщину. Просить позов задоволити. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення та визнання за [PERSON] право власності на ? будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті мами. Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить розглядати справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснили, що їй та померлій [PERSON]. на праві спільної сумісної власності належав будинок [ADDRESS] по ? кожному. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.05.2013 року їй було виділено у натурі ? частку нерухомого майна у будинку [ADDRESS] що складається з 1-1 коридору площею 4,1 кв.м., 1-2 кухні площею 5,6 кв.м., 1-3 житлової кімнати площею 10,8 кв.м., 1-4 коридору площею 5,5 кв.м., 1-6 житлової кімнати площею 24,0 кв.м. Таким чином спільна часткова власність для неї на будинок припинилась, відтак, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на ідеальні частки у майні. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Представник третьої особи Управління державної реєстрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності та при вирішенні даного спору покладається на розсуд суду Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в т.ч. і факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] року та його матір'ю була [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] 18.08.1965р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] після одруження дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] Як вбачається із дубліката договору довічного утримання №91 укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] виданого 17.06.2003 року Львівським державним нотаріальним архівом, оригінал посвідчено Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою 17.06.1965 року реєстраційний №7091 - [PERSON] передала у власність [PERSON] та [PERSON]. в рівних частках будинок [ADDRESS]. Судом встановлено, що у вказаному правовстановлюючому документі на майно невірно зазначено особисті дані [PERSON], зокрема, помилково зазначено по-батькові «[PERSON]», замість «[PERSON]». Враховуючи вказані обставини та зважаючи на те, що персональні дані померлої повністю збігаються із даними, зазначеними у дублікаті договору довічного утримання, укладеного 17.06.1965 року, за виключенням розбіжностей в одній букві по - батькові, однак зазначена розбіжність є незначною та не викликає сумніву в тому, що вказаний дублікат договору довічного утримання дійсно належав померлій [PERSON], а тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 17.06.1965 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] та [PERSON]. в рівних частках будинок [ADDRESS], який складається з двох кімнат, житловою площею 43,1 кв.м і кухні. На підставі вказаного договору було зареєстровано право на ? частку вказаного будинку у праві спільної часткової власності за [PERSON] та за [PERSON]. Крім того, як встановлено судом до вказаного об'єктому нерухомого майна було самочинно здійснено добудови та прибудови (на поверховому плані під літ. а-1, А?-2, А?-1) . Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.05.2013 року [PERSON] виділено в натурі ? частку нерухомого майна у будинку [ADDRESS] та визнано, що за нею на праві приватної власності належить ? частки будинку [ADDRESS], що складається з: 1-1 коридору площею 4,1 кв.м., 1-2 кухні площею 5,6 кв.м., 1-3 житлової кімнати площею 10,8 кв.м., 1-4 коридору площею 5,5 кв.м., 1-6 житлової кімнати площею 24,0 кв.м. Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], однак, не може оформити право на спадкування, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу - дубліката договору довічного утримання, укладеного 17.06.1965 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчений Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою за реєстрованим номером 7091. Як вбачається з відповіді №497/01-16 від 24.12.2016 року приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б позивачу та відповідачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Судом встановлено, що договір довічного утримання зареєстрований у електронному реєстрі від 22.09.208 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20318893 від 22.09.2008 року було втрачено, що стверджується довідками №826 та 825 від 21.03.2017 року, видані Бюро знахідок ЛКП «Агенція ресурсів ЛМР». З огляду на зазначені обставини та враховуючи те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON]., вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини, на момент відкриття спадщини, померлій на праві власності належала 1/2 частина будинку [ADDRESS] (що складається з двох кімнат, житловою площею 43,1 кв.м і кухні), яка входить до складу спадщини, інший спадкоємець першої черги за законом (відповідач по справі) позов визнав, а тому суд приходить до висновку, що слід визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? будинку [ADDRESS], який складається з двох кімнат, житловою площею 43,1 кв.м і кухні (без врахування самочинно збудованих об'єктів) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В задоволенні позову в частині визнання права власності на ? частку об'єкта площею 176,7 кв.м. в т.ч. приміщення під літ а-1, А?-2, А?-1 та житловий будинок під літ. А?-1 слід відмовити, з огляду на наступне. Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У розумінні ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на те, що до складу об'єкту нерухомого майна на яке позивач просить визнати право власності входять самочинно збудовані об'єктів на які померла [PERSON]. за життя не набула права власності вказані приміщення не можуть бути предметом спадкування до часу визнання права власності на об'єкт із збільшеною площею або приведння його до попереднього стану, що передував добудові чи прибудові, а відтак, позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на вказані об'єкти в порядку спадкування є безпідставною та до задоволення не підлягає. При цьому суд не приймає до уваги покликання представника позивача на те, що за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.05.2013 року було зареєстровано право власності на цілий об'єкт - будинок [ADDRESS] загальною площею 176 кв.м., оскільки згідно вказаним рішенням не було визнано право власності на такий об'єкт, а зазначення про таке у інформаційній довідці, без відповідного правостановлюючого документу не свідчить про виникнення права власності на самочиннозбудовані об'єкти. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору по 551 грн. 21 коп. з кожного. На підставі ст.ст. 1218, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved