Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1 /2 частку у праві спільної власності на кімнату №3 площею 14,26 м2, кімнату №8 площею 15,24 м2 у квартирі [ADDRESS], набуту в порядку приватизації державного житлового фонду; установити факт належності на праві власності [PERSON], що померла 10.01.2017 р., 1 /2 частки у праві спільної власності на кімнату №3 площею 14,26 м2, кімнату №8 площею 15,24 м2 у квартирі [ADDRESS], на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя 21.10.1993 р., котра була набута нею в порядку приватизації державного житлового фонду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за договором найму житлового приміщення він з матір'ю [PERSON] проживали у трикімнатній квартирі спільного заселення [ADDRESS], займаючи кімнати №3 (площею 14,26 м2) та №8 (площею №15,24 м2). Третю кімнату (№2 площею 17,84 м2) займала [PERSON]. У 1993 році всі мешканці квартири приватизували її: за [PERSON] визнано право приватної власності на кімнату №2, за позивачем і [PERSON] - право спільної власності на кімнати №3 і №8. 23.03.2016 р. відкрилась спадщина після [PERSON], проте її спадкоємцю за заповітом [PERSON] нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, зазначивши, що у свідоцтві про право власності на житло не вказана житлова площа кімнати №2 та не визначено розмір частки у праві власності на квартиру, тобто неможливо встановити склад спадкового майна, що належить спадкодавиці, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав на спадщину після [PERSON] Рішенням суду встановлено, що площі приватизованих кімнат, зазначені у свідоцтвах про право власності, не відповідають площам цих кімнат у технічному паспорті квартири, що стало єдиною причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на кімнату №2, оскільки така розбіжність перешкоджає нотаріусу встановити склад спадкового майна. Після смерті у січні 2017 р. матері позивача, він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте нотаріус листом роз'яснила, що в поданих документах містяться розбіжності щодо технічних характеристик об'єкта спадкування: площа кімнат №3 і №8 згідно зі свідоцтвом про право власності не відповідає площам кімнат, зазначеним у технічному паспорті, у зв'язку з цим рекомендувала звернутись до суду з приводу встановлення факту належності правоустановчого документа матері. Крім цього, оскільки чинним законодавством такий правоустановчий документ як свідоцтво про право власності на житло не передбачений, позивач змушений звернутися до суду з приводу визнання за ним права власності на ? частку у праві спільної часткової власності на кімнати №3 та №8, набуту в порядку приватизації, із зазначенням площ кімнат, які відповідають даним технічного паспорта на квартиру. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача просила рішення ухвалити на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що викладені у позовній заяві обставини відповідають дійсності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Запоріжжя Запорізької області 21.10.1993 р., за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної власності на кімнати №8 і №3 у квартирі [ADDRESS]. Зазначені кімнати 06.12.1993 р. були зареєстровані за [PERSON], [PERSON] у рівних частках (по 1 /2 за кожним), що зазначено у реєстраційному написі на свідоцтві. У тексті свідоцтва про право власності вказано, що загальна площа кімнат становить 46,4 м2. За даними технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], складеному Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 11.10.1993 р. (з урахуванням поточних змін, внесених 06.12.1993 р.) квартира має загальну площу 72,97 м2 (у т.ч. жила площа - 47,34 м2, підсобна - 23,97 м2), з них 71,31 м2 - корисна площа, і складається з трьох жилих кімнат: кімнати №2 площею 17,84 м2, кімнати №3 площею 14,26 м2 і кімнати №8 площею 15,24 м2. Кімнати №2 і №8 мають балкони. Крім жилих кімнат у квартирі є коридор №1, комора №4, ванна кімната №5, туалет №6, кухня №7, комори №9 і №10. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що йому у спірній квартирі належить кімната №2 площею 17,84 м2. Кімнати №8 та №3 на час розгляду справи перебувають у фактичному користуванні позивача, а за життя ними користувалась також мати позивача [PERSON], яка померла 10.01.2017 р. Спору про належність кімнат чи порядок користування приміщеннями квартири ніколи не було і немає. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2017 р. у справі №331/2491/17 за позовом [PERSON] до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа - [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому [PERSON], зазначено, що їй на праві власності належить кімната №2 у квартирі за адресою: [ADDRESS], загальна площа приватизованого приміщення - 26,57 м2. У свідоцтві, виданому [PERSON], [PERSON], вказано, що їм належать кімнати №8, №3 у вказаній квартирі, загальна площа приватизованих приміщень - 46,4 м2. Площі приватизованих кімнат, вказані у свідоцтвах про право власності, не відповідають площам цих кімнат у технічному паспорті квартири. Так, загальна площа кімнат №3 і №8 у свідоцтві - 46,4 м2 (площа кожної кімнати окремо не зазначена), а за матеріалами технічного паспорта: 14,26+15,24=29,5 (м2). З розрахунку площі приватизованих приміщень, наданого відповідачем у складі архівних матеріалів щодо приватизації квартири, неможливо достеменно встановити причину виникнення вищенаведених розбіжностей у площі кімнат квартири, адже під час передприватизаційної підготовки квартири у розпорядженні органу приватизації був технічний паспорт, і серед архівних матеріалів містяться документи, де зазначена правильна площа кімнат. Представник відповідача не зміг надати пояснень про причини розбіжностей у площах кімнат між свідоцтвами про право власності і технічним паспортом квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Оскільки об'єктом приватизації у спірних відносинах виступали кімнати у квартирі, де мешкали два і більше наймачів, площа кімнати як об'єкта приватизації у правоустановчому документі повинна була відповідати площі цієї кімнати, зазначеній у технічному паспорті квартири. Недолік свідоцтв про право власності на житло, виданих органом приватизації, полягає у невідоповідності зазначеної в них площі кімнат характеристикам площі цих кімнат, що містяться у технічному паспорті квартири. Така розбіжність перешкоджає нотаріусу встановити склад майна, що є об'єктом права власності, у т.ч. спадкового майна, і усунення цієї розбіжності перебуває поза межами компетенції нотаріуса. Саме з цієї причини позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном, саме це є єдиною перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину як позивачу, та і, в минулому, третій особі [PERSON] Суд погоджується, що виправлення цієї розбіжності у позасудовому порядку на цей час є неможливим, до того ж одна з осіб, за якими свідоцтвом визнано право власності, померла, а друга, через зазначену розбіжність, позбавлена можливості оформити право на спадщину на частину майна, належну спадкодавцеві. Відповідно до ст. ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає належним способом захисту визнання за позивачем права власності на 1 /2 частку у праві власності на кімнати №8, №3 у квартирі [ADDRESS], набуту в порядку приватизації державного житлового фонду, із зазначенням площ кімнат, що вказані у технічному паспорті на квартиру. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що перелічені в ч. 1 ст. 256 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для забезпечення можливості оформлення в нотаріальному порядку права на спадщину, що відкрилась після смерті матері позивача [PERSON], до складу якої входить належна їй 1 /2 частка у праві власності на кімнати №3 та №8, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про встановлення факту належності їй на праві власності зазначеного майна.

Outcome: approved