Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року в розмірі 246994,66 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 10 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк, правонаступником, якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір № DN81АR55720186, відповідно до умов якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 87230,80 гривень, на термін до 09 грудня 2014 року, а відповідач зобовязалася повернути кредит та щомісячно в період сплати надавати кошти для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати у строки та розмірі передбачені договором кредиту № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року. ЗАТ Комерційний банк Приватбанк свої зобовязання за кредитним договором № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року виконав та надав відповідачу грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, відповідач грошові кошти отримала, але свої зобовязання за кредитним договором не виконала, в результаті чого, станом на 28 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 246994,66 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у позові вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 10 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та відповідачем укладено договір кредиту № DN81АR55720186, відповідно до умов якого ЗАТ Комерційний банк Приватбанк зобовязався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 87230,80 гривень у вигляді непоновлюваної лінії, на строк з 10 грудня 2007 року до 09 грудня 2014 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязалася повернути кредит до 09 грудня 2014 року сплачуючи, щомісячно ЗАТ КБ «ПриватБанк» у період з «10» до «14» число кожного місяця грошові кошти у розмірі 1423,27 гривень для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою, комісією, а також інших витрат. При порушенні зобовязань із погашення кредиту відповідач зобовязалася сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, але не менше 1 гривні. Позивач кредит у розмірі визначеному договором кредиту № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року надав, а відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо виплати грошових коштів за договором кредиту не виконала, в результаті чого станом на 28 вересня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 246994,66 гривень з яких: -заборгованість за кредитом у розмірі 55455,73 гривень; -заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі 16949,44 гривень: -пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 174589,49 гривень, що підтверджена розрахунком заборгованості за договором № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року. Також судом встановлено, що, 30 квітня 2009 року відповідно до рішення загальних зборів акціонерів найменування Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»; позивач є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що свідчать Загальні положення Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року не виконала, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом та за комісією за користування кредитом у загальному розмірі 72405,17 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача суми пені за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року розмірі 174589,49 гривень, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що незважаючи, на те що розмір пені визначений договором, приймаючи до уваги, що суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за тілом кредиту та за комісією за користування кредитом в загальному розмірі 72405,17 гривень, сума пені у розмірі 174589,49 гривень підлягає зменшенню до розміру суми боргу за кредитним договором № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року, оскільки нарахована сума неустойки є не співмірною із сумою заборгованості і майже у 2,5 рази перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № DN81АR55720186 від 10 грудня 2007 року в загальному розмірі 144810,34 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на корить позивача суму судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial