Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогою про примусове виселення із квартири [ADDRESS] таких осіб: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON], а також судові витрати на розгляд справи. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/07-О. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 15 листопада 2007 року між АТ «БТА БАНК» та [PERSON] був укладений договір іпотеки відповідно до умов якого в іпотеку була передана двокімнатна квартира [ADDRESS]. [PERSON] допустила порушення умов кредитного договору та має перед іпотекодержателем непогашену заборгованість, про що свідчить рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2/1519/3598/11 від 15 вересня 2011 року. ПАТ «БТА БАНК» прийняв рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання відповідно до п. п. 6.2.3.1. Договору іпотеки. Відповідно до довідки про склад сім'ї в квартирі [ADDRESS], яка є предметом іпотеки мешкають та зареєстровані такі особи: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]. 17.04.2013 року ПАТ «БТА «БАНК» направив всім мешканцям, які мешкають в квартирі [ADDRESS] письмову вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення. До зазначеного часу житлове приміщення мешканцями не звільнене. Тому, позивач, вимушений звернутися з цим позовом за - захистом своїх законних прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримав в повному обсязі, та пояснив, що процедура реалізації ст. 40 Закону України «Про іпотеку» в судовому порядку виглядає таким чином: 1) Прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; 2) Направлення письмової вимоги мешканцям звільнити займане приміщення; 3) Не звільнення приміщення мешканцями протягом одного місяця. ПАТ «БТА БАНК» виконав вимоги зазначеної норми: 1) Прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі п. 6.2.3., п. 2.3.1. Договору іпотеки. Право іпотекодержателя на виселення мешканців виникає після прийняття іпотекодержателем рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто, є не обов'язковою умовою проведення всієї процедури звернення стягнення до кінця (визнання права власності). Достатньою умовою є прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки; 2) 17.04.2013 р. іпотекодержатель направив всім мешканцям письмову вимогу звільняти займане приміщення; 3) Мешканці не виконали вимоги звільнити приміщення. Вищевикладене свідчить про наявність достатніх підставі ПАТ «БТА БАНК» для виселення всіх мешканців із житлового приміщення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання з'явився, позов банку не визнав в повному обсязі та надав до суду заперечення, та після доповнення до заперечень просив у задоволенні позову ПАТ «БТБ БАНК» відмовити у повному обсязі, посилаючись на таке. 15 листопада 2007 року між ПАТ «БТА БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/07-0. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 15 листопада 2007 року між ПАТ «БТА БАНК» та [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири [ADDRESS]. 15 вересня 2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №2/1519/3598/11 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «БТА Банк» в особі Одеської міжрегіональної дирекції (відділення) ПАТ «БТА Банк» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 877678,70 грн., що складається із заборгованості: - за договором №01/07-0 від 17.10.2007 р. - 57556,76 грн., з яких: 19202,58 грн. - строкова заборгованість за наданим кредитом, 31045,89 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 427,11 грн. - строкова заборгованість за сплатою процентів, 6881,19 грн. - прострочена заборгованість за сплатою процентів; - за договором №05/07-0 від 15.11.2007 р. - 820121,94 грн., з яких: 661835,90 грн. - строкова заборгованість за наданим кредитом, 59546,28 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 6169,55 грн. - строкова заборгованість за сплатою процентів, 92570,22 грн. - прострочена заборгованість за сплатою процентів. На підставі зазначеного рішення Другим Малиновським відділом ДВС ОМУЮ відкрито виконавче провадження №34948443 та здійснюється його примусове виконання. Правомірність звернення до суду та наявність підстав для задоволення позову Банк обґрунтовує посиланням на положення Закону України «Про іпотеку», а також ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Отже, підставою прийняття рішення про примусове виселення мешканців житлового приміщення є наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки або рішення суду про визнання права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя та подальше невиконання письмової вимоги банку про виселення. Наявність рішення про стягнення боргу, яке знаходиться на примусовому виконанні останнього не замінює та за своєю правовою природою не є йому тотожнім. Крім того, відповідачка [PERSON] та інші мешканці квартири [ADDRESS] не отримували додану до позовної заяви вимогу про виселення за вихідним №09-03/868. З урахуванням того, що рішення з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки не виносилось, а рішення про стягнення боргу за кредитним договором знаходиться на примусовому виконанні у виконавчій службі, тому правових підстав для задоволення позову банку про примусове виселення немає, заявлені вимоги не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку», а їх задоволення призведе до грубого порушення конституційних прав відповідачі на житло, в тому числі й житлових прав неповнолітніх дітей, які мешкають разом з відповідачкою, право на житло яких охороняється Законом України «Про охорону дитинства». Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, у якому необхідно відмовити з наступних причин. Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між ПАТ «БТА БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №05/07-0. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 15 листопада 2007 року між ПАТ «БТА БАНК» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку була передана двокімнатна квартира [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що позичальник належним чином свої обов'язки не виконала, 15 вересня 2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі №2/1519/3598/11 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «БТА Банк» в особі Одеської міжрегіональної дирекції (відділення) ПАТ «БТА Банк» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 877678,70 грн., що складається із заборгованості: - за договором №01/07-0 від 17 жовтня 2007 року - 57556,76 грн., з яких: 19202,58 грн. - строкова заборгованість за наданим кредитом, 31045.89 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 427,11 грн. - строкова заборгованість за сплатою процентів, 6881,19 грн. - прострочена заборгованість за сплатою процентів; - за договором №05/07-0 від 15 листопада 2007 року - 820121.94 грн., з яких: 661835,90 грн. - строкова заборгованість за наданим кредитом, 59546,28 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 6169,55 грн. - строкова заборгованість за сплатою процентів, 92570,22 грн. - прострочена заборгованість за сплатою процентів. На підставі зазначеного рішення Другим Малиновським відділом ДВС ОМУЮ відкрито виконавче провадження №34948443 та здійснюється його примусове виконання. Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) від 14 листопада 2013 року за №2389, в квартирі [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, мешкають та зареєстровані такці особи: [PERSON], [INFO], (власник); [PERSON], [INFO], (піднаймач); [PERSON], [INFO], (піднаймач), [PERSON], [INFO], (піднаймач). Відповідно до п. 6.1. Договору іпотеки іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов'язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов'язанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання (як)сновного боргу, так і процентів за ним). Згідно із п. 6.2. Договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із заведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке викладене в п. п. 6.2.3.1. та 6.2.3.2. Договора іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно положень п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. З урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Позову до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не подавалося. ПАТ «БТА БАНК» прийняв рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання відповідно до п. п. 6.2.3.1. Договору іпотеки, тобто за наявності застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 17 квітня 2013 року ПАТ «БТА «БАНК» направив всім мешканцям, які мешкають в квартирі [ADDRESS], письмову вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення від 16.04.2013 року за № 09-03/868. Сторона відповідача заперечила факт отримання цієї письмової вимоги. Жодного доказу отримання цієї вимоги відповідачами у встановленому законом порядку до суду стороною позивача не надано. Докази направлення письмової вимоги відповідачам не доводять факту належного її отримання відповідачами. Крім того, не дочекавшись спливу одного місяця навіть з дня направлення письмової вимоги, ПАТ «БТА Банк» 08 травня 2013 року звернувся до суду з позовом про примусове виселення відповідачів з квартири. За викладений обставин суд вбачає з боку ПАТ «БТА Банк» порушення порядку виселення мешканців, передбаченого ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Отже, з урахуванням наведених приписів закону єдиною законною підставою прийняття рішення про примусове виселення мешканців житлового приміщення є наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки або рішення суду про визнання права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя та подальше невиконання письмової вимоги банку про виселення. Наявність рішення про стягнення боргу, яке знаходиться на примусовому виконанні останнього не замінює та за своєю правовою природою не є йому тотожнім. Крім того, відповідачка [PERSON] та інші мешканці квартири [ADDRESS] не отримували додану до позовної заяви вимогу про виселення за вихідним №09-03/868. За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням того, що рішення з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки не виносилось, а рішення про стягнення боргу за кредитним договором знаходиться на примусовому виконанні у виконавчій службі, банком не виконані вимоги ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», суд вважає, що правові підстави для задоволення позову ПАТ «БТА Банк» про примусове виселення з квартири відсутні, заявлені вимоги не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про іпотеку», а їх задоволення призведе до грубого порушення конституційних прав відповідачів на житло, в тому числі й житлових прав неповнолітньої дитини, що мешкає разом з відповідачкою. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: dismissed