Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та просив суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 11 січня 2016 року право на завершення процедури приватизації, проведення державної реєстрації з правом подання, підписання відповідних заяв та отримання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1221411000:01:110:0066, для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0600 га, за межами населених пунктів на території Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що 11 січня 2016 року померла його бабуся, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя вона склала заповіт, в якому зазначено, що все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після чого державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори відкрила спадкову справу. Після подання [PERSON] необхідних документів до нотаріальної контори державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посилаючись на те, що [PERSON] не зареєструвала право власності на вищезазначену земельну ділянку за життя в органах, що здійснюють державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та не отримала правовстановлюючі документи на земельну ділянку. У зв'язку з цим, [PERSON] не має можливості скористатися належним йому правом на отримання спадщини, тому вимушений звернутися з вищевказаною позовною заявою до суду. Позивач надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] надала до листа в якому просила проводити розгляд справи без його участі. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті своєї бабусі [PERSON], яка померла 11 січня 2016 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №668184 від 11 січня 2016 року, видане Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №56).(а.с.12). Померлою [PERSON], за життя, було складено заповіт, згідно з яким, все майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідано [PERSON], [INFO]. У встановлений законом строк, [PERSON] звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про, що винесено відповідну постанову, оскільки, спадкодавцем за життя, не було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, тобто, не підтверджується факт належності йому спадкового майна. Однак, до моменту смерті, [PERSON], не оформила, у встановленому законом порядку, своє право власності на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, зважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved