Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з домашньої угоди придбав у [PERSON] 23.02.2003 р. будинок за адресою: [ADDRESS], та сплатив за цей будинок 3 500,00 дол. США в присутності свідків, про факт укладення даного правочину [PERSON] надав розписку та обіцяв надати завірені нотаріально документи. У 2009 році [PERSON] звернувся д осуду та почав вимагати виселення із будинку, який ним був проданий позивачу, тоді як позивач зробив в будинку капітальний ремонт (у будинку не було вікон, дверей, даху, господарських будівель0; обіцянки [PERSON] не виконав, ввів в оману добросовісного набувача, продав йому будинок, на який у нього відсутнє право власності. Посилаючись у позові на те, що позивач, як добросовісний набувач, користується цим будинком більше 10 років, сплачує усі комунальні послуги, у позові й заявлено вимогу про визнання позивача власником домоволодіння [ADDRESS]. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 330, 331, 344, 391, 392, 1224, 1270, 1272 ЦК України. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, послалася на те, що позивач не надав достатньо доказів на підтвердження того, що він є добросовісним набувачем. [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки стаття 344 ЦК України не може бути застосована, адже добросовісність є обов'язковим елементом набуття права власності за набувальною давністю, та позивач ніколи не набував права власності за давністю користування ним. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності за законом; рішенням суду від 14.05.2013 р., яке набрало законної сили 19.12.2013 р., було визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] Разом з тим, цим же рішенням було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та територіальної громади в особі Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS]. Третя особа [PERSON] не скористався правом брати участь у судових засіданнях; четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора надала до суду заяву про розгул справи у відсутності представника. Заслухав пояснення представників позивача, представника відповідача, третьої особи [PERSON] та його представника, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Нерухоме майно, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, може стати предметом набуття за давністю, якщо таке майно існує, та воно є чужим, володіння має бути добросовісним (тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю). Утім, суд в цій справі не має змоги встановити дані факти через ненадання позивачем доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги позову. За ст. 397 ЦК України фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2013 р., яке набрало законної сили 19.12.2013 р. (ухвала про відкриття провадження у справі від 21.09.2009 р.), визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] Разом з тим, цим же рішенням суду було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та територіальної громади в особі Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання угоди дійсною та визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS]. При розгляді справи судом було встановлено (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), що згідно наданої [PERSON] розписки від 23.02.2003 р. суд не вбачає угоди купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], оскільки в розписці йде мова про передплату за будинок, тобто це була попередня домовленість про майбутню продажу спірного домоволодіння. Рішенням суду було встановлено, що на момент укладення попереднього договору купівлі-продажу від 23.02.2003 р. домоволодіння [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] не були власниками домоволодіння, не мали правовстановлюючих документів на нього, у зв'язку з чим і не мали права розпорядження даним нерухомим майном, окрім цього, не була дотримана нотаріальна форма посвідчення договору, яка обов'язкова для угод з нерухомим майном. Виходячи зі змісту позову, позивач звернувся до суду із позовом з тих підстав, що він купив спірне домоволодіння за угодою (позивач іменує її домашньою) від 23.02.2003 р., яким користується фактично та вважає, що він набув право власності на нього, тобто, майно, на переконання позивача, не є чужим, а належить йому, тому підстави для застосування ст. 344 ЦПК України відсутні. Разом з тим, щодо обраного позивачем способу захисту права (визнання позивачем власником домоволодіння), то способи захисту прав передбачені ст. 16 ЦК України, та такий спосіб захисту права, як визнання позивачем власником домоволодіння не передбачений законом. Підстави набуття права власності статтею 328 ЦК України, тому позов не є таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed