Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 10.09.2013 року по 15.07.2015 рік в сумі 92840 грн. На обґрунтування позову повідомив, що 10.09.2013 року він у зв`язку з виходом на пенсію звільнився з посади директора ПП «Імпрекс». При звільненні відповідчем не виплачено йому 14604,72 грн. компенсації за невикористану відпустку. Дана компенсація за невикористану відпустку була стягнута з відповідача рішенням Ладижинського міського суду від 23.09.2014 року. Однак остаточний разрахунок з ним відповідач провів лише 15.07.2015 року. Вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки даної виплати. Позивач подав до суду заяву про зменшення свої вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 10.09.2013 року по 15.07.2015 рік в сумі 60875,05 грн. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явились, надавши заяви у яких просять розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги, відповідно, підтримують і визнають. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши докази і давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 за № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. В судовому засіданні встановлено, що 10.09.2013 року [PERSON] в звязку з виходом на пенсію був звільнений з посади директора ПП «Імпрекс». На день звільнення йому була не виплачена компенсація за невикористану відпустку в сумі 14604,72 грн. Затримка ПП «Імпрекс» по виплаті [PERSON] компенсації за невикористану відпустку в сумі 14604,72 грн. складає період, який починається з дня звільнення останнього з займаної посади - 10.09.2013 року, та закінчується днем остаточного розрахунку з ним ПП «Імпрекс» - 15.07.2015 року. За період з 10.09.2013 року по 15.07.2015 року середній заробіток [PERSON] становить 60875,05 грн. Дані факти підтверджуються сукупністю доказів. З наказу № 54 від 10.09.2015 року видно, що 10.09.2015 року [PERSON] звільнений з посади директора ПП «Імпрекс». З ухваленого 23.09.2014 року Ладижинським міським судом Вінницької області заочного рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] про стягнення компенсації за невикористану відпустку видно, що ПП «Іпрекс» не виплатило [PERSON] при звільнені компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14604,72 грн. З довідки Відділу ДВС по м. Ладижин від 21.07.2015 року за № 1478 видно, що днем остаточного розрахунку ПП «Іпрекс» з [PERSON] по заборгованості за компенсацію за невикористану відпустку в сумі 14604,72 грн. є -15.07.2015 року. З табелю обліку робочого часу видно, що [PERSON] за період липень-серпень 2013 року відпрацювано в ПП «Іпрекс» 44 робочі дні. З податкового розрахунку сум доходу видно, що [PERSON] за відпрацьований в ПП «Іпрекс» період липень-серпень 2013 року виплачено 5810,40 грн. З математичного розрахунку видно, що середньоденна заробітна плата позивача за два місяця, що передують дню його звільнення, складає 132,05 грн.: 5810,40 грн. (заробітна плата позивача за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні) : 44 (відпрацьовані позивачем робочі дні за два місяці). Кількість робочих днів за період з 10.09.2013 року по 15.07.2015 року (80 робочих днів за 2013 рік + 251 робочий день за 2014 рік + 130 робочий день за 2015 рік) становить 461 робочий день. З математичного розрахунку видно, що середній заробіток, який підлягає відшкодуванню позивачу за час затримки розрахунку з ним при звільненні становить 60875,05 грн.: 132,05 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 461 (кількість робочих днів за час затримки з 10.09.2013 року по 15.07.2015 року). Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та визнані сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача, яке полягає у затримці виплати при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства, підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача середноьго заробітку за весь час даної затримки. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 608,75 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України,

Outcome: approved