Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що його батькам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року належало 59/100 частини житлового будинку, що розташований у [ADDRESS]. [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого залишилось майно у вигляді 59/200 частини вищезазначеного будинку. На момент смерті батька він та його мати [PERSON] проживали разом з померлим, тобто фактично прийняв належне йому майно у спадщині. Після смерті [PERSON] П'ятою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа, а його матері - [PERSON] було надане свідоцтво про право на спадщину за законом 26.03.1999 р на 59/400 частини вищезазначеного житлового будинку. Він після смерті батька із заявою про видачу свідоцтва на право власності до нотаріальної контори не звертався. Оскільки на даний час П'ята державна нотаріальна контора фактично не працює, її функції частково виконує Друга нотаріальна контора м.Сєвєродонецька, а тому він не може отримати свідоцтво про право власності так як таке свідоцтво може бути видане лише тим нотаріусом, який завів спадкову справу. У зв'язку з цим він змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на підставі рішення суду на спадкове майно у вигляді 59/400 частини будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] після смерті його батька, [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач просив розглянути справу за його відсутності, про що зазначив у позовній заяві та наданому до суду клопотанні. Треті особи та відповідач про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Вісник Луганщини», а також шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 02.03.2016 р., на 09.03.2016 р., на 21.03.2016 р., на 06.04.2016 р). Причину неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року [PERSON] та [PERSON], які згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 18.05.2005 р. є батьками позивача [PERSON], купили 59/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд у [ADDRESS] (а.с.8, 10-11). Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO], про що зроблено актовий запис №807 (а.с.54). Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року після смерті [PERSON] його дружині, матері позивача [PERSON] 27.03.1999 р. було видано свідоцтво про право на спадщину на 59/400 частини будинку [ADDRESS] (а.с.12). Таким чином, дружина померлого - [PERSON] стала власником 177/400 частини вищезазначеного будинку (59/200+59/400=177/400). Згідно копії Договору дарування частки житлового будинку від 23.08.2003 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 177/400 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться у [ADDRESS]. Зазначені 177/400 частки житлового будинку належали [PERSON]: 59/400 - на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] за законом, виданого П'ятою луганською державною нотаріальною конторою 26.03.1999 р. за реєстровим №1-288, бланк серії АВА №241864, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.08.2003 року; 59/200 - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого П'ятою луганською державною нотаріальною конторою 03.05.1994 року за реєстром №1-2079, зареєстрованого в МКП бюро технічної інвентаризації міста Луганська 13 червня 1994 року (а.с.13-14). Отже, відповідно до копії вищезазначеного договору та копії технічного паспорту на будинок [ADDRESS] [PERSON] є власником 177/400 частки вищезазначеного житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.13-14, 16-20). Згідно паспортних даних позивача та копії домової книги він зареєстрований за адресою вул..Южная, буд. 120 у м.Луганськ з 17.06.1974 року, тобто дійсно на час смерті батька проживав разом з ним, а тому є таким, що фактично прийняв спадщину (а.с.32, 35). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №54434165 від 02.03.2016 року власниками житлового будинку [ADDRESS] є: [PERSON] - 41/100 частки (підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 03.05.1994 року); [PERSON] - 59/400 частки (підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 03.05.1994 року); [PERSON] - 177/400 частки (підстава виникнення права власності - договір дарування №633 від 23.08.2003 року, зареєстрований приватним нотаріусом Луганського міського округу Бабенко А.М.) (а.с.43-44). Згідно відповіді Другої сєвєродонецької нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] в Другій сєвєродонецькій нотаріальній конторі не заводилась (а.с.64). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Оскільки спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась у 1997 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, відносини спадкування в даному випадку повинні регулюватися нормами, які діяли на момент її відкриття, а саме ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.). Відповідно до ст.. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на час виникнення даних правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином на підставі Договору купівлі-продажу від 03.05.1994 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] придбали 59/100 частини житлового будинку [ADDRESS], кожному з них належали рівні частини будинку - по 59/200 (59/100 : 2 = 59/200). Як вбачається з матеріалів справи на момент смерті [PERSON] його син, позивач по справі, постійно проживав з ним, а тому в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР вважався таким, що прийняв спадщину у вигляді 59/400 частини вищезазначеного житлового будинку, оскільки протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління та володіння даним спадковим майном. Згідно ч.1 та ч.2 ст.524 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.527 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ст. 529 ЦК Української РСР в редакції 1963 року (яка діяла на момент виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином, після смерті [PERSON] належну йому 59/200 частки житлового будинку в рівних частках успадкували його рідний син, позивач по справі, та дружина - [PERSON], по 59/400 кожен (59/200 : 2=59/400). Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Як було встановлено судом спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в місті Луганську, який згідно із Розпорядженням КМ України від 02.12.2015 року № 1275-р « Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» входить до складу територій, що тимчасово непідконтрольні України і де проводиться антитерористична операція. Враховуючи той факт, що в результаті проведення антитерористичної операції П'ята луганська нотаріальна контора припинила свою діяльність та не була переміщена на підконтрольну українській владі територію, а відповідно до вимог ст.. 66 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право власності на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, позивач позбавлений можливості отримати право власності у встановленому законом порядку. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки використана позивачем реалізація його права на спадкове майно через такий механізм, як звернення до нотаріальної контори із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності і неможливість його оформлення з незалежних від нього обставин виявилася неможливою з підстав здійснення антитерористичної операції у м. Луганську, яка триває до теперішнього часу. Тому реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, ст.ст., 524, 525, 527, 529, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved