Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та відповідно до позовної заяви від 06.04.2019 року просить стягнути з відповідача 178 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він є інвалідом 2 групи та має право на пільговий проїзд автобусними маршрутами загального користування. Однак з 01.10.2017 року по 15.05.2018 року водії маршруту відповідача відмовляли йому у проїзді зі знижкою 50% вартості квитка, внаслідок чого позивач був вимушений звертатися до відповідних державних органів та установ. Внаслідок неправомірних дій відповідача, на думку позивача, йому завдано матеріальну та моральну шкоду. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 18.03.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 09.04.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 10.05.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 14.05.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Допитана в судовому засіданні 01.08.2019 року в якості свідка [PERSON] пояснила, що з вона знайома з позивачем по дачній ділянці. Їй відомо, що водії маршрутки систематично відмовляють в проїзді інвалідам 2 групи за половину вартості в грубій формі по маршруту до дачного масиву, який обслуговує відповідач. Бачила, як весною 2019 року таке відбувалось декілька раз з Галицьким, і він платив всю вартість. Одного разу водій давав йому пачку квитків у присутності свідка. Конкретні дати інцидентів з Галицьким не може сказати та не знає які пільги має позивач. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання довічно. Відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів І групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня. Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт». Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається. 03.02.2017 року між Управлінням промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації та перевізником Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-Транс» було укладено договір №8/т на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, на підставі якого перевізник взяв на себе зобов`язання щодо здійснення перевезень пасажирів на регулярному приміському маршруті «Житомир-АС-1 - Сонячне - Соколовський масив» з робою у звичайному режимі руху. Згідно п. 1.2 вказаного договору, перевізник зобов`язався надати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених чинним законодавством та нормативними актами України та цим договором. Також, в пункті 2.2.3 договору визначено, що перевізник при роботі на маршрутах зобов`язується, серед іншого: - забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт; - перевозити пільгову категорію громадян, яким чинним законодавством надані пільги при користуванні пасажирським автомобільним транспортом, згідно п. 7.1 цього договору; - розмістити у салоні транспортного засобу покажчики маршрутів та інформацію, передбачену Правилами надання послуг пасажирським автомобільним транспортом, а також перелік окремих категорій пасажирів, які відповідно до законодавства користуються правом безкоштовного (пільгового) проїзду та таблицю вартості проїзду на маршруті; - видавати квитки пасажирам встановленого зразка. Відповідно до ст.36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції в межах своєї компетенції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху. Згідно ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга. Згідно ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29.05.2018 року по справі №295/8369/17, визнано право [PERSON] , як інваліда 2 групи, на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) автомобільного транспорту, що здійснюються Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-ТРАНС», в період з 1 жовтня по 15 травня щороку. Стягнуто з ТОВ «САВ-ТРАНС» на користь [PERSON] 4 грн. 50 коп. матеріальної шкоди, яка полягає у поверненні 50 відсотків вартості квитка №159645 від 12.04.2017 року. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що з 01.10.2017 року по 15.05.2018 року водії маршруту відповідача відмовляли йому у проїзді зі знижкою 50% вартості квитка, мотивуючи це вказівками перевізника. У вказаний період часу позивач здійснив 50 документально підтверджених поїздок маршрутом №110 «Житомир - Сонячне - Соколовський масив», який обслуговується відповідачем, що підтверджується відповідними квитками на загальну суму 356 грн. З врахуванням 50% знижки вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) автомобільного транспорту позивач переплатив відповідачу 178 грн., які підлягають стягненню з відповідача. За умовами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем копії квитків на проїзд у транспортному засобі на загальну суму 400 грн. не є належними, допустимими та достовірними доказами по справі, оскільки вони не містять інформації, що саме позивач їх придбавав у період з 01.10.2017 року по 15.05.2018 року на маршруті №110 «Житомир - Сонячне - Соколовський масив» і при цьому було порушено його право на пільговий проїзд. При цьому написи на копіях вказаних квитків зроблені самим позивачем. Копія рапорту від 27.04.2018 року також не свідчить про порушення відповідачем права позивача на пільговий проїзд, оскільки 27.04.2018 року було зареєстровано заяву [PERSON] з приводу виникнення у нього конфлікту з працівниками ТОВ «САВ-ТРАНС», які відмовилися прийняти його скаргу щодо фальшивих квитків, які йому видали працівники зазначеного підприємства. Жодних судових рішень, що набрали законної сили, якими було б встановлено вину працівників ТОВ «САВ-ТРАНС» у відмові позивачу в пільговому проїзді в зазначений в позовній заяві період, позивачем не надано. Покази свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні, також не містять конкретної інформації про дати та обставини відмови позивачу у пільговому проїзді. Свідок повідомила про події, які відбувались навесні 2019 року, тоді як в позові йдеться про період з 01.10.2017 року по 15.05.2018 року, при цьому їй не відомо про наявність відповідних пільг у позивача. Крім того, як вбачається з листа Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області від 14.05.2018 року, в період з 02.05.2018 року по 04.05.2018 року працівниками Управління проведено рейдову перевірку транспортних засобів автомобільного перевізника ТОВ «САВ-ТРАНС» на маршруті №110 «Житомир АС-1 - Сонячне - Соколовський масив». Фактів безпідставної відмови у пільговому перевезенні в ході проведення заходів державного контролю не встановлено. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed