Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що у першому півріччі 2014 року між неіснуючою організацією спілкою громадян співвласників майна колишнього сільськогосподарського підприємства Села Слобода-Підлісівська Ямпільського району Вінницької області та Слобода-Підлісівською сільською радою Ямпільського району Вінницької області було укладено правочин, згідно якого спілка передала право власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі, розташовані за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Вказує, що даний правочин він вважає недійсним (нікчемним) оскільки спілка як відчужував майна не була його власником; при укладанні правочину спілка не мала цивільної дієздатності і правоздатності; при вчиненні правочину не було дотримано вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину. Зазначає, що однією із сторін правочину була нелегальна, по суті підпільна й неіснуюча організація - спілка, яка не має ознак, передбачених у главі 7 ЦК України, яка не є суб'єктом права власності відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про власність», й не може бути власником будь-якого майна. Вказує, що Слобода-Підлісівська сільська рада зареєструвала за собою право власності на зазначене вище нерухоме майно в Державній реєстраційній службі Ямпільського РУЮ на основі по суті сфабрикованих, підробних, недійсних документах. Зазначає, що одним із наслідків нікчемного правочину є реституція, тобто, поновлення сторін у первісному стані, в якому вони перебували до вчинення такого правочину. Просить суд винести рішення, яким скасувати державну реєстрацію речових прав - права власності Слободо-Підлісівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, розташовану по [ADDRESS], нежитлову будівлю, розташовану по [ADDRESS], нежитлову будівлю, розташовану по [ADDRESS], зобов'язати відповідача звільнити зазначені нежитлові будівлі, а також стягнути усі витрати пов'язані із розглядом справи згідно квитанцій. Під час дачі пояснень позивач [PERSON], скориставшись своїм правом у відповідності із ч.2 ст.31 ЦПК України, просив суд не вважати відповідачем спілку громадян співвласників майна колишнього сільськогосподарського підприємства села Слобода-Підлісівська, так як вона ліквідована, тобто зменшив розмір позовних вимог. Представник відповідача Слободо-Підлісівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області сільський голова Льодовський В.П. у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№5408 від 04.09.2014 року, в якій просив суд справу слухати в його відсутність, проти задоволення позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позовних вимог а провадженні у справі закрити. Окрім того, 04 вересня 2014 року до суду надійшло письмове заперечення, в якому відповідач вказує, що [PERSON] не має права звернення дол. суду із даним позовом. Вказав, що позивач у своїй позовній заяві посилається на ЗУ «Про власність», який на даний час не діє. Окрім того, позивач просить застосувати наслідки нікчемного правочину, однак яких саме наслідків та якого правочину, коли в прохальній частині просить скасувати державну реєстрацію (адміністративне судочинство), при цьому не вказує, яку саме, від якої дати. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити й провадження в справі закрити. Вивчивши наданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного: Сторонам роз'яснені права та обов'язки щодо подання доказів у розумінні ст..10, 11 ЦПК України, однак позивач та відповідач ними не скористалися, і тому суд приймає рішення на основі досліджених доказів, що є у матеріалах даної цивільної справи Відповідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У зв'язку із вище викладеного витікає, що право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені. Отже, особа не має права звернутися до суду у разі, якщо права, за захистом яких вона звернулась, їй не належать. Така особа є неналежним позивачем. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Сторонам роз'яснено під час судового розгляду наслідки неподання доказів, які своїм правом на подання суду доказів не скористалися, і повідомили суду, що доповнень, до доказів, які є у матеріалах справи, у них немає. Із матеріалів справи - письмових доказів наданих позивачем, судом не встановлено, що у [PERSON] є права на нежитлові будівлі, які розташовані по [ADDRESS], по [ADDRESS], по [ADDRESS], і відповідно під час розгляду справи по суті судом не встановлено, що відповідачем були порушенні права, свободи чи інтереси позивача [PERSON] Із врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не має права на судовий захист своїх прав чи інтересів, так як його права та інтереси ніхто не порушує. Враховуючи зазначене вище, позивач всупереч зазначених положень Закону не довів обставини, на які посилався у позовній заяві, як на підставу своїх вимог про застосування наслідків нікчемного правочину, а відтак правові підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed