Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] 10.08.2007 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, в останні роки життя вони виявили емоційну та психологічну взаємну несумісність, виявились відмінність поглядів на сумісне та подальше життя, виховання їхньої дитини, спілкування між ними на теперішній час обмежене лише сумісним піклуванням та вихованням їхньої сумісної доньки. Вказує, що на теперішній час із відповідачем мешкають окремо, спільне господарство не ведуть та шлюбні відносини між ними фактично припинені. Також зазначає, що наміру поновлювати шлюбні відносини з відповідачем він не має. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 18, 19). 18 січня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 24, 25). В судове засідання сторони не з'явились. Позивачем до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду подала заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, в заяві вказала, що позов визнає. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 10.08.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 1083 (а.с. 3). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивач просить покласти на нього.

Outcome: approved