Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цією позовною заявою і в обґрунтування позовних вимог вказав, що 16 листопада 2014 року в день відкриття полювального сезону він разом зі своїми товаришами перебував на полюванні, з собою на полювання взяв мисливську собаку породи ягдтерьєр, по кличці «Рім». Полювання відбувалось в м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на межі угідь Криничанського району Дніпропетровської області. Під час полювання собака учула дичину та пішла в напрямку сліду і побігла по балці, яка є межею мисливських угідь Верхньодніпровського та Криничанського районів, через деякий час [PERSON] упустив собаку з поля зору та почав питати в мисливців чи не бачили вони собаку. При телефонуванні до інших мисливців, останні відповіли, що в Семенівському колективі на полюванні [PERSON] стріляв у собаку. [PERSON] на протязі тижня не припиняв пошуків собаки. Згодом при чергових пошуках він взнав, що 16 листопада 2014 року дійсно була застрелена собака відповідачем. [PERSON] підтвердив факт, що дійсно він стріляв у собаку та запропонував вирішити дане питання без конфлікту, всі витрати він компенсує. Згідно висновку експерта-кінолога була надана оцінка вартості собаки породи ягдтерьєр по кличці «Рім» в сумі 22800 гривень. Але відповідач відмовився компенсувати збитки, через що позивач вважає, що крім матеріальної шкоди йому було завдано ще й моральну шкоду, яка виразилась у моральних стражданнях, яку він оцінює в 15000 гривень. Тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 22800 гривень, та 15 000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати. Відповідач позовні вимоги не визнав і пояснив, що він дійсно на полюванні 16 листопада 2014 року вистрілив з мисливської рушниці зарядом дробу у собаку, яка вийшла з кущів терну. Про наявність собаки йому повідомив мисливець [PERSON], який йшов неподалік. В собаку він певно влучив, бо та заскавчала і пішла в кущі. Він вважає, за умови відсутності мисливських собак у їхньому мисливському колективі, він зробив постріл у собаку, яку сприйняв як бродячу і яка могла біти носієм інфекційних захворювань, як мисливську собаку він її не обізнав. Тому він вважає позовні вимоги безпідставними і просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснив, що він 16 листопада 2014 року був на полюванні і в ряду мисливців ішов трохи позаду біля відповідача. Він побачив, що з кущів терну вийшла невелика собака чорної масті. Породи собаки він не визначив і попередив відповідача, який вже пройшов кущі, про наявність собаки. Відповідач розвернувся і один раз вистрілив в напрямку собаки. Собака заскавучала і зникла в кущах. Дослідивши докази по справі суд вважає встановленим, що 16 листопада 2014 року під час полювання на території мисливських угідь Верхівцевського мисливського колективу Верхньодніпровського району Дніпропетровської зникла належна позивачу мисливська собака породи ягдтерьєр. В цей же день на полюванні на суміжній території мисливських угідь Семенівського мисливського колективу Криничанського району Дніпропетровської області відповідач здійснив один постріл з мисливської рушниці по собаці чорної масті невстановленої породи, яка вийшла з кущів терну, що росли на межі угідь. В результаті пострілу відповідача собака заскавучала і зникла в кущах терену. Тобто факт того, що відповідач здійснив постріл саме по собаці позивача доствірного підтвердження не знайшов, як і факт того, що собака, по якій вистрелив відповідач, загинула в результаті ураження від пострілу з мисливської рушниці, оскільки собака, по якій стріляв відповідач після пострілу зникла в кущах і її загибелі не бачив ніхто. Згодом позивач знайшов свою загиблу собаку біля тих же кущів терну, проте доказів того, що це та ж собака, по якій стріляв відповідач в судовому засіданні не встановлено. Але позивач, що є власником загиблої собаки, всупереч вимогам п.3 ст.37 Закону України «Про ветеринарну медицину», негайно не проінформував державного інспектора ветеринарної медицини, уповноваженого лікаря ветеринарної медицини або посадових осіб державних органів ветеринарної медицини про раптову загибель собаки, чим виключив можливість проведення розтину трупу собаки з метою встановлення причини її смерті. З названої причини розтин трупа загиблої собаки для встановлення причини її смерті спеціалістами ветеринарної медицини не проводився. Тому суд, зважаючи на наведені обставини, приходить до висновку про те, що факт загибелі належної позивачу собаки від ураження зарядом внаслідок пострілу з мисливської рушниці в судовому засіданні доведений не був, а досліджені в судовому засіданні докази свідчать лише про вірогідність загибелі собаки від пострілу. Ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Судове рішення, у відповідності з вимогами ст. 213 ЦПК України, має бути законним і обгрунтованим, в даному разі достатнього обгрунтування позовних вимог позивач не навів, а положення, які грунтуються на вірогідних висновках, суд не може покласти в основу рішення, тому суд вважає недоведеним завдання шкоди позивачу саме відповідачем, що свідчить про неможливість покладення на відповідача відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду за правилами ст. 1167, 1168 ЦК України і обумовлює відмову в задоволенні позовних вимог та покладення на позивача обов'язку по сплаті судових витрат, як те передбачено ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed