Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти 01 березня 2021 року 49900 грн., які зобов`язався повернути до 28 березня 2021 року. Від повернення цих коштів відповідач відмовляється, а тому [PERSON] вимушений звернутися до суду про стягнення боргу. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні. У судове засідання представник позивача з`явилася, підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання з`явився, заперечив проти позовних вимог, надав суду пояснення, що коштів не отримував. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що між сторонами 01 березня 2021 року укладено договір позики у розмірі 49900 грн., які відповідач зобов`язався повернути до 28 березня 2021 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаною розпискою. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч.1 ст.626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вимогами ст.1050 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача щодо повернення коштів за договором позики у розмірі 49900 грн. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні, а тому сума заборгованості за договором позики у розмірі 49900 грн., підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником позивача не доведено у судовому засіданні підстав стягнення пені у розмірі 284,36 грн., тому зазначені вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 901,67 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial