Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, відзначаючи, що він зі своєю дружиною, відповідачем по справі, 25.09.2009 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Разом сторони не проживають з вересня 2015 року. У звязку з цим позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Також він зазначив, що спору про поділ майна між ними немає. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. У судове засідання позивач не зявився, однак надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Відповідач також не зявилась у судове засідання, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та справу просила розглянути за її відсутності, після розірвання шлюбу хоче залишити прізвище «Коваленко». У звязку із заявами сторін про розгляд справи за їх відсутності на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2009 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №204230 від 14.11.2017 року. Від подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії І-ЖС №349235 від 14.11.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову, і відповідача, яка позов визнала, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їхнього малолітнього сина, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved