Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що зареєструвала шлюб з відповідачем 14.01.2006 року. Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами припинені з 2012 року. Примирення між ними неможливе, сімя фактично розпалася. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, на примирення не згоден. За таких умов, позивач вважає збереження шлюбних відносин з відповідачкою неможливим. Дитина знаходяться на її вихованні та утриманні, проживає разом із позивачкою. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Він працює, отримує зарплату, має власний автомобіль. Інших дітей не має, стягнення за виконавчими документами з нього не здійснюється. А тому просила винести рішення та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: -згідно свідоцтва про одруження, сторони 14.01.2006 року уклали шлюб, серія І-ФП №010650, актовий запис №4; -згідно свідоцтва про народження серії І-ФП №030461сторони мають неповнолітню дитину [PERSON]. [INFO]. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України - дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно ч.3. ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільне сімейне життя не склалося, наміру на примирення у сторін немає, спільні інтереси відсутні, на примирення не згодні, проживають окремо, спільних неповнолітніх дітей не мають, тобто шлюб існує формально. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. В силу статті 180 Сімейного кодексу України, батьки (а не лише мати) зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст.. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. А тому враховуючи вищевикладене і те, що відповідач не надає матеріальну допомогу, проживає окремо від дитини, з нього необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дитини та в силу ст.ст. 180,182 Сімейного кодексу України та згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір на користь держави.

Outcome: approved