Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] пустував та був у занедбаному стані, протікав дах та частково був обвалений, вибиті шибки вікон, демонтоване внутрішнє обладнання будинку. Починаючи з травня 2001 року він почав користуватися цим житловим будинком та обробляти земельну ділянку, на якій він розташований. В житловому будинку він зберігав садовий інвентар, особисті речі. На теперішній час він доглядає за будинком, користується ним та підтримує у належному стані. У квітні 2014 року йому стало відомо, що дане нерухоме майно належало [PERSON], який помер [INFO] року. Зважаючи на те, що позивач понад тринадцять років вільно відкрито володіє набутим нерухомим майном, він просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилася по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. « 06» червня 2014 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки № 160 від 27 лютого 2014 року, виданої державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації, право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване, проводилася інвентаризація на ім'я [PERSON] /а.с.7/. З технічної документації на житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] вбачається, що дане нерухоме майно збудоване в період часу з 1967 по 1986 роки /а.с.8-11/. Державна реєстрації права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За таких обставин, оскільки спірне нерухоме майно було збудовано до 05 серпня 1992 року, суд приходить до висновку, що [PERSON] був власником житлового будинку з господарчими будівлями [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року виконавчим комітетом Ящиківської селищної ради Перевальського району Луганської області, [PERSON] помер [INFO] року /а.с.12/. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/ № 37486702, виданої 27 травня 2014 року Перевальською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадкову справу не заведено /а.с.41/. Відповідно до акту обстеження житлового будинку від 20 лютого 2014 року, складеного депутатом Селезнівської селищної ради Перевальського району Луганської області [PERSON], [PERSON] постійно з травня 2001 року користується житловим будинком з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. За час проживання неодноразово проводив ремонт вищевказаної домобудівлі /а.с.6/. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] перебував у напівзруйнованому стані, [PERSON] користується цим будинком та земельною ділянкою за цією адресою з травня 2001 року, зробив ремонти, обробляє земельну ділянку, повністю відкрито та вільно володіє цим нерухомим майном по теперішній час. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно /набувальна давність/, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Оскільки позивач не порушив закон, добросовісно заволодів чужим майном, продовжує відкрито й безперервно володіти і користуватися набутим майном, термін володіння перевищує десятирічний строк, визначений Законом, його дії не суперечать вимогам ст. 328 ЦК України, то за ним можливо визнати право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS].

Outcome: approved