Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що 21.10.2008 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір №72/а-01. Відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредиту у сумі 15958,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання з відповідачем [PERSON] був укладений договір застави від 21.10.2008 року та договір поруки від 21.10.2008 року. Поручителем за вищевказаним договором поруки виступив [PERSON]. Банк свої зобовязання перед [PERSON] виконав, однак станом на 04.12.2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором складає 19242,50 доларів США, що станом на день звернення з позовом до суду, за офіційним курсом, становить 444309,32 гривень. Окрім того позивач просить стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 6664,30 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак наддав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі та представник відповідачів в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. В письмових запереченнях представник відповідачів проти позовних вимог заперечувала, зазначила, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі, в звязку з тим, що кредитний договір та матеріали кредитної справи не містять жодного документа на підтвердження письмового повідомлення позичальника про отримання попередньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, кредитний договір не містить графіку платежів, розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, вартості всіх супутніх послуг, окрім того зазначила, що з метою забезпечення виконання зобовязання 21.10.2008 року між ВАТ «Кредобанк» та гр. [PERSON] укладено договір поруки, строк якого згідно умов договору визначений до повного виконання сторонами зобовязання за Кредитним договором. З матеріалів справи встановлено, що позивач на протязі шестимісячного строку з моменту настання строку погашення зобовязання в повному обсязі, а саме з 01.02.2014 року як передбачено умовами договору або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, не було предявлено до поручителя вимоги про погашення боргу, так і не предявлено до нього позову, що в свою чергу є підставою для відмови в позові ПАТ «Кредобанк» у звязку із припинення права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Окрім того, представник відповідачів в запереченнях зазначає, що позивач звернувся до суду після спливу строків позовної давності та вважає що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню. У своїх доповненнях до заперечення на позовну заяву представник відповідачів просила суд застосувати строки позовної давності та задовольнити позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» в частині стягнення з [PERSON] основної суми кредиту в розмірі 3512 дол. США та відсотків в розмірі 1477,20 дол. США, що еквівалентно 115194,64 грн. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 21 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 72/1-О1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі у розмірі 15958 доларів США на придбання транспортного засобу марки KIAмодельCERATO, строком до 01 лютого 2014 року. Відповідно до пункту 3.2 договору за користування кредитом позивальник сплачує Банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 10%. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії Договору. 21 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» (кредитор) з однієї сторони та [PERSON] (боржник) і [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки №72/а-о1 відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за невиконання боржником зобовязань в повному обсязі за кредитним договором №72/а-о1 від 28 жовтня 2008 року укладеного між боржником та кредитором. Відповідно до пункту 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором кредитор письмово поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржникам у пункті 2.3 договору зазначено, що поручитель зобовязаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Відповідно до пункту 4.6 договір поруки діє до повного виконання сторонами зобовязання по кредитному договору №72/а-о1 від 21 жовтня 2008 року. В забезпечення виконання зобовязань між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір застави №72/а-О1. Згідно розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору 72/а-О1 від 21.10.2008 року станом на 04.12.2015 року заборгованість яка підлягає стягнення з відповідача [PERSON] становить 12170,48 доларів США неповернута сума кредиту; 3765,21 доларів США прострочені відсотки. Згідно розрахунку пені по простроченій заборгованості позичальника у відповідності до кредитного договору 72/а-01 за період з 20.10.2015 року по 19.10.2016 року становить 661,36 долари США (а.с. 59). В матеріалах справи міститься висновок за аналізом розрахунків по кредитній заборгованості проведений фахівцем з бухгалтерського обліку банківських операцій [PERSON] наданий представником відповідачів, згідно якого враховуючи строк позовної давності у 3 роки за зобовязаннями Позичальника щодо щомісячного погашення кредиту у розмірі 254 дол. США та щомісяця нарахованих за користування кредитом відсотків, із інформації кредитора в розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору станом на 04.12.2015 року за період з 04.12.2012 р.-03.12.2015 р підлягає до стягнення з позичальника кредит у розмірі 3512 дол. США (13 платежів по 254 дол. США та останній платіж 210 дол. США), відсотки в сумі 1477,20 дол. США. Окрім того, в даному висновку зазначено, що кредитор неправомірно нарахував пеню за прострочення платежів за умовами кредитного договору в розмірі подвійної ставки за період 04.12.2014 р по 03.12.2015 р. в якому кредитний договір вже не діяв. В підсумку, кредитна заборгованість позичальника перед кредитором станом на 04.12.2015 року становить 4989,20 доларів США: - залишок заборгованості за кредитом 3512 дол. США; - відсотки за користування кредитом 1477,20 дол. США. Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору кредит в сумі 15958 доларів США надається строком до 01 лютого 2014 року. Отже в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту позивач звернувся до суду у встановлений трирічний строк позовної давності. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по кредиту у розмірі 12170,48 доларів США що в еквіваленті по курсу на день винесення рішення (1 долар США - 25,7245грн.) становить 313079,51 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, частиною 2 ст.258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Дійсно, у відповідності до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, з матеріалів справи вбачається що останній платіж, щодо сплати відсотків за кредитним договором був внесений відповідачем [PERSON] у лютому 2011 року у розмірі, строк повернення кредиту до 01 лютого 2014 року, таким чином враховуючи строки позовної давності передбачені ст. 253 ЦК України з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення відсотки за період з лютого 2013 року до подачі позову до суду 26.01.2016 року у розмірі 2667,27 доларів США, що в еквіваленті по курсу на день винесення рішення становить 68614,19 гривень. У відповідності з ч.1 п.1, ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих випадків вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог: про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Обставин, які б свідчили про переривання чи зупинення позовної давності сторонами суду не надані. Також суд враховує і ту обставину, що останній платіж відповідач здійснив у січні 2010 року. При цьому суд зазначає, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлено зобов'язання повернути весь борг до 01 лютого 2014 року та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, за умовами договору, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266 частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується 12 місяцями, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, а тому в межах позовних вимог, які не перевищують суму пені за 12 останніх місяців, необхідно стягнути пеню за останнім наданим позивачем розрахунком (а.с. 59) у розмірі 661,36 доларів США, що в еквіваленті по курсу на день винесення рішення становить 17013,15 гривень. За положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи, що строк договором поруки не встановлений, а тому суд вважає, що порука є дійсною протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за забезпеченим нею кредитним договором. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-6цс14), строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку. Суд враховує, що початок перебігу такого строку пов'язується законодавцем із моментом настання строку виконання боржником основного зобов'язання за кредитним договором. Оскільки позичальник допустив порушення взятих на себе кредитних зобов'язань у лютого 2014 року, а тому у кредитора виникло право вимоги щодо виконання кредитного зобов'язання в повному обсязі. Отже суд приходить висновку, що з 01 лютого 2014 року для позивача розпочався перебіг шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя [PERSON] щодо виконання порушеного позичальником кредитного зобов'язання, який на момент розгляду справи завершився і продовженню чи перериванню не підлягав. Доказів, що протягом зазначеного строку позивач до поручителя пред'являв вимоги про погашення кредитного зобов'язання не надав. Виходячи з того, що протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання банком не пред'явлено вимог поручителю, а отже строк пред'явлення таких вимог для банку сплив, у зв'язку з чим зобов'язання поручителя [PERSON] припинилося, а банком втрачено право для захисту свого права на отримання належно виконаного кредитного зобов'язання поручителем. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору укладеного між [PERSON] та [PERSON], оскільки останній не виконав взяті на себе зобов'язання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом та пені. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача - [PERSON] на користь позивача заборгованості по кредиту на загальну суму 398706,85 гривень. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 553, 554, 611, 651,1050,1054, ЦК України,

Outcome: partial