Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з КП «Світловодський міський водоканал» заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 20250грн. 90 коп, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а саме за два місяці в сумі 4769,48 грн., та моральної шкоди, яку він оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позовні вимоги були змінені в частині стягнення суми заборгованості по заробітній платі з вирахуванням сплачених 5000 грн. відповідачем, а саме 15250 грн. 90 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 03.08.2008 року по 02.08.2010 року працював на підприємстві відповідача. На час звільнення, а саме на 02.08.2010 року за ним рахується заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 20250грн., яка утворилась за останній рік роботи. При звільненні сума заборгованості по заробітній платі сплачена не була. Після звернення до суду позивачу відповідачем частково сплачено заборгованість по заробітній платі, а саме в сумі 5000 грн. В звязку з невиплатою заробітної плати були порушені його законні права на винагороду за труд, крім того, він не міг утримувати свою родину. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з викладених в ньому обставин. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме в частині заборгованості по заробітній платі на суму 15250, 90 грн. Вважає, що невиплатою заробітної плати позивачу моральна шкода не спричинена, оскільки він є пенсіонером і з отриманої пенсії може утримувати свою родину. Крім того, не погоджується із необхідністю сплатити середньомісячну заробітну плату за весь час затримки з виплати заробітної плати, оскільки підприємство є комунальним і загальна сума заборгованості по виплаті заробітної плати складає 848,6 тис.грн. тобто заробітна плата [PERSON] при звільненні не була виплачена не з вини підприємства. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на комунальному підприємстві «Світловодський міський водоканал» в період з 03.08.2005 року по 02.08.2010 року. На підставі наказу № 50 від 02.08.2010 року останнього звільнено за власним бажанням, (а.с. 13,14) Під час звільнення позивачу заробітна плата виплачена не в повному обсязі, а саме КП «Світловодський міський водоканал» мало заборгованість перед позивачем в сумі 20250, 90 грн., з якої під час розгляду справи сплачено 5000 грн. (а.с. 16, 27). Як передбачено статтею 47 кодексу Законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Сума заборгованості по заробітній платі в сумі 15250, 90 грн. заявлена позивачем повністю визнана відповідачем. Таким чином, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі позов підлягає задоволенню. Згідно статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час вимушеної затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, суд, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, наявність заборгованості у відповідача з виплати заробітної плати перед іншим працівникам не є підставою для звільнення останнього від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, як це передбачено ст. 117 КЗпПУ. Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 затверджено Порядок обчислення середньомісячної заробітної плати, відповідно до якого, середня заробітна плата обчислюється за останні два місяці роботи на підприємстві. Враховуючи, що позивачу за червень місяць 2010 року нараховано заробітну плату в сумі 2392, 64 гривень, а за липень місяць 2010 року - 2376, 84 гривень, то середня заробітна плата складає: 2392, 64 грн. + 2376, 84 грн. / 2 = 2384, 74 грн. Відповідач не заперечує, що працівнику [PERSON] не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення. Таким чином, позов в частині виплати середнього заробітку за два місяці затримки розрахунку підлягає задоволенню в сумі 2384, 74 грн. х 2 = 4769, 48 грн. Крім того, відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що, відповідно до ст. 237-1 КЗпП, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідачем визнано факт порушення прав працівника [PERSON] в частині невиплати належних йому грошових сум, таким чином підлягає відшкодуванню спричинена вказаним порушенням моральна шкода, тобто цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим, судом враховується, що час затримки з виплати заробітної плати складає два місяці, відповідач є комунальним підприємством, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу в частині відшкодування моральної шкоди частково, а саме в сумі 300 грн. Судові витрати по справі повинні бути покладені на відповідача.

Outcome: partial