Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень (а.с.35), на підставі ст.192 ЦПК України, просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з позивача за рішенням суду, а саме зменшити їх розмір з 1/4 частини на 1/8. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, після визначення судом розміру аліментів на утримання його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , відбулась зміна його сімейного та матеріального стану, а саме 15.11.2014р. він одружився, та, став батьком: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки його дружина та діти знаходяться на його утриманні, а його заробіток, при цьому, є незначним, вважає, що, вказані обставини є підставою для зміни розміру аліментів. В судове засідання позивач не з`явився; представник позивача надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що, позов підтримує, та, просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не надала, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом в ході розгляду справи, на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.07.2012р., з позивача, на користь відповідача стягуються аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку позивача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Згідно «Свидетельства о заключении брака», виданого 15.11.2014 року Відділом реєстрації шлюбу м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, 15.11.2014 року позивач уклав шлюб із [PERSON] . Згідно «Свидетельства о рождении», виданого 22.10.2015 року Відділом реєстрації народження м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, позивач є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно «Свидетельства о рождении», виданого 10.01.2019 року Відділом реєстрації народження м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, позивач є батьком [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на зміну матеріального та сімейного стану, зокрема, на те, що, після визначення судом розміру аліментів на утримання сина [PERSON] , позивач одружився, і, відтоді має на утримані дружину та малолітніх дітей, позивач, на підставі ст.192 СК України, просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання сина [PERSON] , з 1/4 частини на 1/8, прийнявши також до уваги те, що він, позивач, має невеликий дохід. Згідно ст.3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вищевказані: «Свидетельство о заключении [INFO] », видане 15.11.2014 року Відділом реєстрації шлюбу м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим; «Свидетельства о рождении», видане 22.10.2015 року Відділом реєстрації народження м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим; «Свидетельство о рождении», видане 10.01.2019 року Відділом реєстрації народження м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим - є недійсними та не створюють правових наслідків на території України. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищевказаних: «Свидетельство о заключении брака», виданого 15.11.2014 року Відділом реєстрації шлюбу м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим; «Свидетельства о рождении», виданого 22.10.2015 року Відділом реєстрації народження м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим; «Свидетельство о рождении», виданого 10.01.2019 року Відділом реєстрації народження м.Симферопіль Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, під час розгляду даної справи суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З урахуванням викладеного, суд, дослідивши докази, надані позивачем, та, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що, дійсно мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача щодо зміни його сімейного стану, а саме: одруження із [PERSON] , та народження дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлені судом вищевказані обставини, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, наданих у п.23 Постанови Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У разі пред`явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину (дітей) від іншої матері або утримання на інших осіб суд має вчинити передбачені ЦПК України дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі. Якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, розмір аліментів може бути зменшено за заявою батьків, уповноваженого цієї громади чи особи і за згодою органу опіки та піклування. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, на підставі рішення суду позивач [PERSON] сплачує аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку позивача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Після вищевказаного визначення судом розміру аліментів на утримання дитини, відбулась зміна сімейного стану позивача, а саме одруження останнього, та народження дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , утримання яких є безпосереднім обов`язком позивача. Вказані обставини, в свою чергу, свідчать про наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Разом з цим, суд відхиляє аргумент позивача щодо зміни його матеріального стану через наявність незначного доходу позивача, оскільки працевлаштування батьків не може впливати та звільняти їх від обов`язку утримувати дитину, та забезпечувати дитині рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Встановивши, таким чином, в ході розгляду справи, що, дійсно мала місце зміна сімейного стану позивача, суд, з урахуванням обставин, визначених ст.182 СК України, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову, а саме для зміни розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідача на утримання сина, з 1/4 частини на 1/6, розмір яких не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: partial