Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Відповідно до складеного останньою 05.03.2010 року заповіту вона є спадкоємцем належної померлій на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва площею 4.094, кадастровий № [NUMBER], розташованої на території Рокитнянської селищної ради Київської області. Вона прийняла спадщину шляхом подання до приватного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області протягом шести місяців після смерті спадкодавиці заяви про прийняття спадщини. 06.09.2016 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, але своєю постановою від 06.09.2016 року № 377-02-31 нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку на імя спадкодавиці, а саме оригінала Державного акту на право власності на земельну ділянку, який втрачений. Просила визнати за нею право власності на вказане нерухоме спадкове майно. На час розгляду спору по суті, зважаючи, що відповідач у справі [PERSON] на час смерті спадкодавиці мав право на обов'язкову частку у спадковому майні та прийняв спадщину, представники позивача уточнили позовну вимогу, прохаючи визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON] право власності на земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва площею 3.412 га, кадастровий № [NUMBER], розташованої на території Рокитнянської селищної ради. Вказану уточнену позовну вимогу представники позивача у судовому засіданні підтримали за викладених у позові обставин і підстав та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти задоволення позову. Також суду пояснив, що він та його брат [PERSON] ходили до позивача з проханням вирішити питання про поділ спадкової земельної ділянки між всіма спадкоємцями у рівних частинах. Позивач не заперечувала проти такого перебігу, але на сьогоднішній день заповіт залишається бути в силі і жодних дій з приводу домовленостей позивач не вчинила і що їй в цьому перешкоджає її чоловік. Інший відповідач [PERSON] також позов визнав та надав аналогічні з [PERSON] показання. Проти задоволення позову не заперечував. Третя особа у судове засідання не зявилася та подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а тому суд з врахуванням думки представників сторін спору ухвалив провести розгляд спору по суті у відсутності третьої особи і що узгоджується із положеннями ст.169 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями глав 84-86 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців) і до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами статтей 122-1223 вказаного Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини і право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності останнього, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Пооложення ст. 1261 ЦК України передбачають, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки і такими відповідно до отриманих у справі доказів є позивач та відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини першої статтей 1268, 1269 вказаного Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право прийняти спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і що власне і вчинили сторони спору, подавши у визначений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та є такими, що прийняли спадщину. Таким чином, позивач має право на спадкування за складеним [PERSON] 05.03.2010 року та посвідченим державним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Калітенко Л.Б. за реєстровим записом № 853 заповітом земельної ділянки кадастровий № [NUMBER], розташованої на території Рокитнянської селищної ради Київської області у визначеному нею розмірі - 3.412 га, враховуючи, що відповідач у справі [PERSON], будучи непрацездатним на час смерті спадкодавці (пенсіонером по віку) має право на обовязкову частку у вказаному спадковому майні відповідно вимог ст.1241 ЦК України у розмірі половини частки, яка належала б йому кожному зі сторін спору у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Зважаючи, що спадкоємців троє, [PERSON] має право на обовязкову частку у спірному спадковому нерухомому майні у розмірі 1/6 частини. Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається із отриманих у справі доказів, правовстановлюючий документ на спадкове майно на імя спадкодавиці відсутній по причині його втрати і про що свідчить оголошення у пресі, доказ якого мається у матеріалах справи, отримання такого документа на імя позивача не передбачено діючим законодавством (ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), і що у свою чергу виключає можливість оформлення позивачем свого права на спадкове майно у нотаріальному порядку, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Оскільки підстави набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно у суду сумнівів не викликають, з огляду на положення ст. 1218 ЦК України (що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті), статті 1225 вказаного Кодексу (право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення) та ст. 67 Закону України «Про нотаріат» (свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством), зважаючи, що нотаріус на переконання суду законно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (через відсутність правовстановлюючих документів), суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані, визнання відповідачами позову судом приймається, так як не суперечить закону, не порушує права та свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем у порядку спадкування після смерті [INFO] року [PERSON] права власності на 5/6 частин земельної ділянки розміром 4.094 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER], розташованої на території Рокитнянської селищної ради Київської області, що становить 3.412 га. На підставі викладеного,

Outcome: approved