Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що він зареєстрував шлюб із [PERSON] 07.08.1999 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 2014 року народження. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що протягом останніх двох років сімейне життя між ними погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Також позивач вказує, що кожен із них має зовсім протилежні погляди на шлюб, сім'ю та життя, що призводить до сварок з відповідачем та спричиняє душевні страждання. Подружні відносини між ними припинені з серпня 2017 року. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів та відсутність взаєморозуміння. В підготовче судове засідання сторони не з'явились, позивач до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, в заяві вказав, що позов підтримує. Відповідач до суду подала заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає, строк для примирення просить не надавати. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 07.08.1999 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Відділу реєстрації актів громадянського стану Звенигородського управління юстиції в Черкаській області зроблено актовий запис № 96 (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved