Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 06.10.2011 помер його батько [PERSON], який перебував у шлюбі з [PERSON] (відповідач), та вони проживали за адресою: [INFO]. Відповідач ще деякий час після смерті [PERSON] проживала за вказаною адресою. Позивач вказує, що згідно рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі №401/4866/12 від 24 квітня 2013 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області (провадження №22- ц/774/7917/13) від 01 серпня 2013 року, згідно якої рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року залишено без змін, за [PERSON] визнано право власності на ѕ частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON]. Проте, з боку відповідача вчиняються перешкоди позивачу в користуванні вказаною квартирою, оскільки вона проживала спільно з [PERSON] на час його смерті і була його дружиною, то в неї є ключі від квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач неодноразово відмовлялася в 2012 та 2013 роках та після рішення суду восени 2013 р. надати позивачу ключі від квартири, тому він вимушений був звернутися про надання ключів від квартири у письмовій формі за допомогою поштового відправлення. Позивач неодноразово (18.06.2014, 20.11.2014, 21.06.2015 та 11.12.2018) звертався до [PERSON] з письмовими заявами про надання ключів від квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], втім, відповідач не виконувала вимоги щодо надання ключів від спірної квартири та забезпечення [PERSON] доступу до даної квартири. Таким чином, на переконання позивача, відповідачем умисно вчиняються перешкоди у користуванні квартирою. Предмет позову становить вимога усунення перешкоди позивачу у користуванні ним квартирою № 74 у будинку №1 «а» по вул. Кожемяки у м Дніпро, які створює відповідач, шляхом вселення позивача до вказаної квартири та зобовязання відповідача забезпечити доступ до квартири, надавши позивачу ключі від вхідних та інших дверей квартири. Позивач та його представник не скористалися правом брати участь в судовому засіданні 13.03.2019, в якому ухвалено рішення; в окремо поданій заяві представник позивача просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях, втім, в наданих до суду письмових поясненнях відповідач повідомила, що позов не визнає, оскільки, на її переконання, даний позов носить штучний характер, факт його подачі відповідач вважає зловживанням з боку позивача своїми процесуальними правами та черговою спробою [PERSON] порушити звичний ритм життя відповідача та черговою спробою позивача привернути до себе увагу. Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, позивач є власником ѕ частин, а відповідач власником ј частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2013, яке набрало законної сили 01.08.2013 (а.с.19-24, 25-28). Згідно заяв-вимог від 18.06.2014, 20.11.2014, 21.06.2015, 11.12.2018, адресованих позивачем відповідачу, позивач просив відповідача надати йому на протязі семи днів з моменту отримання вимоги ключі від квартири [ADDRESS], забезпечити доступ до квартири з метою спільного огляду та складання двостороннього та за участю свідків з обох сторін акту технічного стану квартири, показників побутових лічильників та доказів сплати всіх комунальних платежів та відсутності заборгованості наступних комунальних служб: Тепломережі; КП ЖЕП №39; КП «Жилсервіс-9», Міськводоканал, Дніпрогаз, Дніпрообленерго, Грінко-Дніпро, Екологія України, [PERSON] та інші (а.с.34-42), що підтверджується відповідними заявами. Втім, відповідач не реагує на звернення позивача та до квартири його не допускає. Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності. Розвязуючи позовні вимоги, суд керується наступним. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. ВС розяснив, що тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору (постанова Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №583/3745/16-ц ). Порушення права власності може мати місце не лише у разі позбавлення власника можливості володіння належним йому майном, але й у випадках незаконного обмеження його у можливості реалізації правомочності користування або розпорядження цим майном (наприклад, при здійсненні опису майна чи накладенні арешту). Негаторний позов - це вимога власника, що володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження нею. За ст. 360 ЦК України співвласник відповідно\~до своєї\~частки у\~праві спільної\~часткової власності\~зобов'язаний\~брати участь\~у витратах\~на управління,\~утримання та\~збереження спільного\~майна,\~у сплаті\~податків,\~зборів (обов'язкових\~платежів),\~а також\~нести відповідальність\~перед третіми\~особами за\~зобов'язаннями,\~пов'язаними\~із спільним\~майном. Як встановлено судом, позивач, будучи співвласником квартири, позбавлений здійснювати усі правомочності відносно вказаного вище нерухомого майна: виконувати свої зобовязання у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна через умисне чинення відповідачем перешкод, тому суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо порушення його прав з боку відповідача, та позов підлягає задоволенню у обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК). Стосовно доводів відповідача щодо штучного характеру поданого позову, то зазначене спростовується висновками суду, викладеними в даному рішенні. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved