Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно її дочки [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що вона ухиляється від свого обов'язку по вихованню дитини. В позові зазначено, що батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідачка ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по відношенню до дочки, не турбується про її фізичний, духовний розвиток, не займається вихованням, не піклується про її здоров'я, зловживає алкогольними напоями. Неповнолітня [PERSON] фактично сама проживає у будинку батька. [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, оскільки дитина схильна самовільно залишати місце свого проживання, для корекції поведінки перебувала на денному відділенні у Ніжинському центрі соціально-психологічної реабілітації. Органом опіки та піклування було видано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON]. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON], стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частині всіх видів доходу та передати неповнолітню [PERSON] виконавчому комітету Ніжинської міської ради до вирішення питання щодо встановлення над нею піклування. Представником позивач в судове засідання подано заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримано та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи служби в справах дітей Ніжинської міської ради в судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в її відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про смерть на а.с.6, [PERSON] помер [INFO] року. Висновком від 16.08.2018 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 266, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дочки [PERSON]. У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться її вихованням, навчанням. [PERSON] перебуває на обліку дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах(а.с.9-10). Ухилення матері [PERSON] від обов'язку по її вихованню підтверджується інформацією з Ніжинської ЗОШ №5, клопотанням директора даної школи про ініціювання питання про позбавлення батьківських прав відповідача, повідомленням Ніжинського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 12 лютого 2018 року відповідно до яких, вихованням дитини [PERSON] не займається, школу не відвідує, навчанням [PERSON] не цікавиться, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює у зв'язку з чим користується пенсією, призначеною дочці по втраті годувальника(а.с.7-8,11). Як встановлено судом відповідач не прагне нормалізувати стосунки з дочкою. Їх спілкування не відбувається, мати не докладає жодних зусиль для налагодження родинного зв'язку. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її участі у вихованні [PERSON]. Відповідач у повній мірі не спілкується з дочкою, не утримує її матеріально, що є елементами протиправного невиконання нею, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дітей, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] буде суперечити її інтересам. На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання нею обов'язку по вихованню дитини, що розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Враховуючи вимоги ст. ст. 166, 180, 184 СК України, майновий стан відповідача, яка є особою працездатного віку, відсутність даних про наявність інших утриманців, стан здоров'я дитини та її вік, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх її доходів щомісячно до досягнення повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача підлягає до стягнення у дохід держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок - за вимогу про позбавлення батьківських прав та 704 гривні 80 копійок - за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved