Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом (дружина та син). Він (позивач), як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок. [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на: - 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без її участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на [INFO] в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок від 25 жовтня 1989 року (а.с. 10) та копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 826 від 29 березня 2018 року (а.с. 11). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 1892/01-17 від 9 квітня 2020 року (а.с. 57) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 5 травня 2020 року (а.с. 67). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом (дружина та син), після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед його смертю проживали та були зареєстровані разом із ним, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження (а.с. 13), про народження (а.с. 14) та копією домової книги господарства [ADDRESS] (а.с. 15-20). [PERSON] також є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, але спадщину після його смерті не прийняла та на неї не претендує, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] визнаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , успадкували після його смерті по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] [PERSON] склала заповіт, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, які знаходяться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке їй належить і на що за законом вона матиме право на день смерті, заповіла [PERSON] , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 22). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, в силу ст. 1223 ЦК України [PERSON] , як особа, визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] . У судовому засідання встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , за його заявою приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Рекухою Р.Б. було заведено спадкову справу № 51/2017 та 16 лютого 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 7423810100:06:001:0011, яка розташована в [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49686618 від 1 листопада 2017 року ( а.с. 23) та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 лютого 2018 року (а.с. 24). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належні їй 3/4 частини житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 50/02-31 від 29 березня 2018 року (а.с. 25). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 27-31). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved