Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 700000 грн. В ході судового розгляду уточнив позовні вимоги, в заяві вказав, між ним і відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким він передав відповідачеві 700 000 грн., строк повернення грошових коштів був визначений 23.03.2016 року, за умови неповернення суми боргу, сторони домовились, що відповідач передає у власність позивача квартиру [ADDRESS]. Незважаючи на закінчення строку повернення суми боргу, та рішення суду про стягнення коштів, відповідач грошові кошти не повернув, мотивував тим, що такої суми у нього немає. У зв'язку з тим, що відповідач не має можливості повернути суму боргу в грошовому еквіваленті, відповідно до умов договору, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане вище майно. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У відповідності до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог статті 3 частини 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з вимогами частин 1, 4 статті 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 700000 гривень, з кінцевим строком повернення до 23.01.2016 року. Також сторони домовились, що у випадку неможливості повернення відповідачем суми боргу, останній передає у власність позивача належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS], про що сторони уклали договір в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, не виключається можливість звернення стягнення на майно шляхом передачі позикодавцю права власності на майно позичальника в рахунок виконання зобов'язань за рішенням суду, оскільки зазначеною нормою передбачено задоволення вимог позичальника шляхом набуття права власності на майно, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено законодавством та договором. З обставин справи вбачається, що виконання зобов'язання за договором позики також забезпечене передачею в рахунок погашення боргу за позикою відповідача а саме:квартири [ADDRESS]. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 7000 грн, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. На підставі викладеного

Outcome: approved