Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] від 23 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 830. В обґрунтування позову покликається на те, що 20 травня 1995 року його бабусею - [PERSON], було складено заповіт, згідно якого остання заповіла йому належну їй на праві власності частину квартири № 6 в будинку № 107 на пр.Червоної Калини в м. Львові. Після смерті [PERSON] йому стало відомо, що існує ще один заповіт від 23 червня 2014 року, згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно відповідачці. Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки відповідачка знала про існування заповіту від 20 травня 1995 року, складеного [PERSON] на його користь. До кінця свого життя [PERSON] наголошувала всім родичам, що свою частину квартири вона заповіла йому. А тому вважає, що [PERSON] не мала наміру складати інший заповіт та фактично його не підписувала, він складений з порушенням вимог цивільного законодавства щодо його форми та посвідчення. Заповіт від 23 червня 2014 року замість [PERSON] підписано [PERSON] в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] із зазначенням причини «у зв'язку з похилим віком заповідача». Однак, похилий вік особи, не може бути причиною, яка позбавляла б її можливості самостійно підписати заповіт. Крім того, [PERSON] щомісяця власноручно розписувалася у відомості, коли отримувала пенсію і її підпис був чітким. З наведених підстав просить визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та пояснили, що заповіт [PERSON] від 23 червня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого вона заповіла все своє рухоме і нерухоме майно на користь відповідача є недійсним, оскільки [PERSON] не мала наміру його складати та фактично його не підписувала і він складений з порушенням вимог цивільного законодавства щодо його форми і посвідчення. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України. Оскільки в оскаржуваному заповіті зазначено, що він складений і підписаний вдома у заповідача, а насправді як підтвердили обоє свідків [PERSON] та [PERSON] він складений попередньо у нотаріальній конторі приватного нотаріуса [PERSON], то отже при посвідченні заповіту порушена вимога закону щодо форми заповіту. А тому просять позов задоволити. Відповідачка та її представники в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що волевиявлення [PERSON] при складанні такого було вільним та відповідало її волі, заповіт складений та посвідчений із дотриманням усіх вимог законодавства. Крім того, визнання такого заповіту недійсним не відновлює чинність попереднього заповіту, відтак, оспорюваний заповіт жодним чином не порушує прав позивача. У зв'язку із тим, що позов заявлений особою права якої не порушено, просять відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позову, просить такий задоволити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, підтримала пояснення відповідача, просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним і відповідало її волі. При посвідченні заповіту [PERSON], нею дотримано усіх вимог щодо форми заповіту, дотримано процедуру посвідчення та виконано всі передбачені законом дії, встановлено особи сторін, перевірено їх дієздатність. Пояснила, що при укладенні заповіту 23 червня 2014 року була у спадкодавця - [PERSON] 2 рази вдома. Спочатку за викликом свідка [PERSON] вона приїхала до [PERSON], порозмовляла з нею щодо змісту заповіту, отримала всі необхідні дані для складання проекту заповіту, а потім поїхала в нотаріальну контору де склала текст заповіту, з яким повернулась назад в квартиру заповідача, де і відбулось його підписання. Заповіт було записано нею із слів [PERSON] У звязку із тим, що крім підпису у заповіті слід було записати ще доволі немалий текст, враховуючи похилий вік [PERSON] та нечіткість у зв'язку із цим почерку останньої, за її дорученням, текст заповіту було підписано [PERSON] Крім того, текс заповіту було вголос прочитано [PERSON] запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] Будь-яких порушень при складенні та підписанні заповіту не було допущено, тому просить відмовити в задоволенні позову Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.2\~ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. На підставі ч.3\~ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).\~\~ Згідно ч.1\~ст. 1257 Цивільного кодексу України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 1253 Цивільного кодексу України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених\~абзацом третім частини другої статті 1248\~і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Судом встановлено, 23 червня 20214 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження яким все рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла своїй онуці [PERSON], [INFO] Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 830. Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що такий було посвідчено у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON]. Заповіт на прохання [PERSON] складено та записано з використанням технічних засобів та зачитано уголос її свідками [PERSON] та [PERSON] У звязку із похилим віком заповідача [PERSON], вона не могла сама прочитати і підписати заповіт, згідно ст.1253 ЦК України за її дорученням та у її присутності підписано [PERSON]. Статтею 1247 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги до форми заповіту: заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до\~частини четвертої статті 207\~цього Кодексу; Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу ; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 207 Цивільного кодексу України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно ч.3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Крім цього, відповідно до ч.2\~ст. 1248 Цивільного кодексу України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до п.5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., (в ред. чинній на час посвідчення оскаржуваного заповіту), якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що в документі робиться відповідна відмітка. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] ствердили, що волевиявлення [PERSON] при складенні заповіту було вільним. Заповіт було ними прочитано, на прохання [PERSON], вголос. Крім того, зазначила, що остання уважно слухала та розуміла зміст заповіту, оскільки при прочитання такого робила їм обом зауваження щодо неправильного звучання слова. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] також суду ствердив, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту було вільним. Заповіт було підписано ним, оскільки [PERSON] самостійно не могла підписати такий, через похилий вік. Тест заповіту було ним прочитано перед підписанням вголос. Будь-яких обставин, які б свідчили про неправдивість чи необ'єктивність показань вказаних свідків, судом не встановлено, а тому суд приймає їх до уваги. Та обставина, що почерк та підпис [PERSON], у зв»'зку із похилим віком був нечітким, підтверджується і наданими суду копіями відомостей про отримання останньою пенсії. Показання свідків [PERSON], [PERSON], не підтверджують тих обставин, які підлягають доказуванню в даному спорі, оскільки свідчать лише про те, що [PERSON] не повідомляла їм про намір заповісти своє майно відповідачці. Жодні обставин щодо складання та посвідчення заповіту їм не відомі. Суд не приймає до уваги покликання позивача, на складання заповіту нотаріусом в конторі, а підписання такого вдома у заповідача, як на порушення форми заповіту, з огляду на те, що згідно п.3 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., (в ред. чинній на час посвідчення оскаржуваного заповіту) в окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотарільної контори, державного нотаріального архіву, приміщеня, яке є робочим місцем (контрою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаним приміщенням, а в оспорюваному заповіті зазначено, що заповіт складено о 14.50 год. і підписано удома за адресою: [ADDRESS], у звязку із похилим віком заповідача. Вказану обставину підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, відповідно до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України судовом захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Крім того, згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом із тим, відповідно до ч.3, 4 ст.1254 Цивільного кодексу України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.1257 цього ж кодексу право на оспорення заповіту належить заінтересованій особі. Як вбачається із змісту позову такий оспорюється позивачем не з підстав визначених ст.225 в 231 Цивільного кодексу, відтак, дія заповіту складеного на ім»я позивача не відновлюється, до кола спадкоємців за законом останній не входить (зважаючи на наявність інших спадкоємців першої черги), відтак, оспорюваним заповітом не порушено жодні права чи інтереси позивача. Необгрунтованим є покликання представника позивача на порушення права позивача, оскільки його батько (третя особа [PERSON]Я.) є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], оскільки останній вправі самостійно звернутись за судовим захистом. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, всупереч зазначених вимог, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що волевиявлення [PERSON] при складенні заповіту не було вільним, як і доказів щодо порушення вимог посвідчення такого, а також не доведено факту порушення оспорюваним заповітом саме його прав та інтересів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання заповіт [PERSON] від 23 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 830 недійсним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 207, 215, 1251, 1252, 1253, 1247, 1257 Цивільного кодексу України, ст. 45 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: dismissed