Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому за зміненими позовними вимогами просить визнати недійсними генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL94 від 05 вересня 2007 року та додаткову угоду № ВL94-К/1 від 05 вересня 2007 року, укладених між ним і відповідачем та визнати недійсним договір іпотеки № 4844 від 05 вересня 2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком Золтаном Золтановичем, зареєстрований у реєстрі за № 4844 від 05.09.2007 року (а.с. 42-48). Вимоги мотивує тим, що відповідно до умов вказаного кредитного договору та додаткової угоди до нього банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти з 05.09.2007 року терміном погашення по 01 вересня 2027 року в сумі 200 000 доларів США зі сплатою позичальником відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 14 % річних, що нараховується на фактичний залишок заборгованості за кредитом за фактичний період користування кредитними коштами, сплата кредитних коштів визначена щомісячним графіком погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного ануїтетного платежу. У забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки від 05.09.2007 року. На виконання умов кредитного договору ним було сплачено відповідачу 215 807,69 дол. США тіла кредиту та відсотків, при цьому 12.04.2011 року достроково погашено тіло кредиту в сумі 81 433,33 дол. США та нараховані відстоки 895,07 дол. США. Всупереч умов п. 3.4 додаткової угоди до кредитного договору після дострокового часткового погашення ним кредиту банк не підготував і не здійснив розрахунок нового скоригованого ануїтетного платежу та не проінформував його про це. У зв'язку з цим за його підрахунками щомісячний ануїтетний платіж повинен становити 2 487,05 дол. США, а сума нарахованих відсотків за 20 років повинна бути 396 881,17 дол. США, тому виявилася розбіжність у переплаті ним на користь банку нарахованих відсотків у сумі 6 200,66 дол. США. Банком застосовані несправедливі умови у генеральному договорі та додатковій угоді від 05.09.2007 року у зв'язку з розрахунком ануїтетного платежу базової ставки кількості днів у році 360, що призвело до скритого збільшення розміру нарахованих відсотків за кредитом і відбулося збільшенні відсоткової ставки до 14,07 % річних, при цьому розрахунок підвищеної процентної ставки за прострочення платежів здійснюється банком виходячи з кількості днів у році 365 (у високосному 366). За його зверненням експертом було складене експертне економічне дослідження від 13.07.2015 року за висновком якого встановлено, що графік погашення кредиту не містить інформації щодо вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки, винагород та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, що показує нижчу вартість кредиту; не визначений та не вказаний тип процентної ставки; має місце недотримання банком п. 3.4 додаткової угоди до генерального кредитного договору від 05.09.2007 року щодо ненадання позичальнику нового скоригованого графіку погашення кредиту; обгрунтованість розрахунку заборгованості позичальника не підтверджується. Умови кредитного договору є несправедливими, містять скрите збільшення розміру нарахованих відсотків за кредитом та фактично відбулося збільшення відсоткової ставки, договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, що вводить в оману споживача. Положення спірного правочину являються такими, що порушують принцип цивільно-правових відносин, принцип справедливості, тому відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» кредитний договір має бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач та представник третьої особи [PERSON] [PERSON] підтримали позов зі змінами і доповненнями, просили задовольнити вимоги. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на надуманість та безпідставність вимог, також подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 29, 105-109). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 05 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON]. було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL94 та Додаткову угоду № ВL94-К/1 від 05 вересня 2007 року до Генерального договору, відповідно до умов яких банк надав відповідачу кредит у розмірі 200 000 дол. США зі строком користування до 01 вересня 2027 року та сплатою 14 % річних (базової процентної ставки) за користування кредитом (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 6-13 зв). Для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON]. за кредитним договором 05 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований у реєстрі за № 4844, предметом якого є квартира [ADDRESS] (а.с. 14-15). Позивачем його прізвище «[PERSON]» було змінено на «[PERSON]» (довідка - а.с. 22). [PERSON] просить визнати недійсними укладені кредитні договори від 05 вересня 2007 року з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що спірні правочини містять несправедливі умови, укладені з використанням нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту, наявне скрите збільшення розміру нарахованих відсотків. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу України. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. За клопотанням учасників судового засідання судом був допитаний у якості спеціаліста [PERSON], яким за заявою позивача був складений висновок експертного економічного досліження № ЕД-1-5-208/15 від 13.07.2015 року (а.с. 49-86). При цьому спеціаліст [PERSON] пояснив, що банки повинні розробляти внутрішні локальні акти, жоден нормативний акт не регулює розрахунку відсотків за кредитами; у спірному кредитному договорі є прогалини, оскільки там чітко не прописані винагорода і комісія та зі змісту договору вбачається, що це однакові поняття, які на законодавчому рівні не визначені, як і не визначено поняття ефективної відсоткової ставки. Відсутність показників послуг зі страхування та реальної процентної ставки в графіку платежів показує нижчу вартість кредиту. Графік погашення платежів банком складений вірно по 14 % та за зарахованими сплаченими позивачем коштами після квітня 2011 року виходячи із залишку тіла кредиту відсоткова ставка була збільшена і становила 15,24 %. Погашення кредиту впливає на розрахунок процентної ставки. Правил нарахування алгоритму застосування методики нарахування процентів за кредитом не має; підвищений розмір процентної ставки ним не досліджувався. Проте суд критично відноситься до складеного спеціалістом висновку економічного дослідження і пояснень спеціаліста щодо застосування банком підвищеної процентної ставки за кредитним договором та недотримання відповідачем п. 3.4 додаткової угоди до кредитного договору, виходячи з наступного. Згідно п. 1.3.3. генерального договору про надання кредитних послуг та п. 3.5 додаткової угоди до вказаного кредитного договору, нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування процентів «факт/360», починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника у відповідній валюті, вказаний у відповідній індивідуальній угоді до цього договору, до дати нового погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів у місяці й 360 днів у році. Тому пояснення позивача щодо застосування банком несправедливих умов кредитного договору у зв'язку із розрахунком ануїтетних платежів базової ставки за кількістю днів у році 360 замість фактично 365, що призвело до скритого збільшення нарахованих відсотків за кредитом, не відповідає дійсності, оскільки під час укладення спірних правочинів позивач був ознайомлений та погодився з порядком і умовами нарахування відсотків, який не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до п. 3.2.2 генерального договору, у разі дострокового часткового погашення кредиту сума грошових коштів сплачених позичальником зараховується банком в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитом шляхом коригування графіку погашення кредиту. При цьому позичальник підписує новий (скорегований) графік погашення кредиту. Згідно п. 3.4 додаткової угоди, у разі дострокового часткового погашення кредиту сума ануїтетного платежу підлягає корегуванню. При цьому позичальник зобов'язаний підписати новий (скоригований) графік погашення кредиту. Якщо новий графік сторонами не підписано з будь-яких причин, здійснення дострокового часткового погашення кредиту не звільняє позичальника від сплати чергового платежу, встановленого існуючим графіком погашення, до повного погашення суми кредиту. Судом встановлено, що позивач у квітні 2011 року частково достроково погасив заборгованість за кредитом, при цьому сума 81 433,33 дол. США була зарахована по сплаті тіла кредиту. Як зазначено вище, за умовами кредитного договору визначено, що у разі дострокового часткового погашення кредиту позичальник зобов'язаний підписати новий (скоригований) графік погашення кредиту. Як пояснив сам позивач, після дострокового погашення кредиту він до ПАТ «Універсал Банк» з питання укладення нового графіку погашення кредитних коштів не звертався та суду також не доведено обставин відмови відповідача щодо проведення розрахунку коригування аніїтетного платежу у зв'язку з достроковою сплатою [PERSON] кредитних коштів. З наданого ПАТ «Універсал Банк» розрахунку заборгованості убачається, що з квітня 2011 року [PERSON] до сплати нараховані відсотки у меншому розмірі, ніж визначено графіком платежів, отже ануїтетний платіж відповідачем було скореговано у сторону зменшення через зменшення залишку заборгованості за тілом кредиту на який нараховуються відсотки, чим права позивача порушені не були (а.с. 10 зв.- 11, 111, 112). Отже вказані доводи позивача не являються підставами для визнання недійсними спірних договорів та у разі невизнання позивачем нарахованої відповідачем заборгованості слугують для проведення розрахунку боргу. До того ж кредитні договори сторонами укладені 05.09.2007 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, був прийнятий 12.12.2008 року та набрав чинності з 10 січня 2009 року. Отже, виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. Також у п. 7.4 генерального договору зазначено про те, що позичальник підтверджує, що до укладення ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту у банка, попереджений про валютні ризики. У графіку платежу, що є додатком № 1 до додаткової угоди, зазначені розмір винагороди банку, суму кредиту, розмір комісії, процентну ставку, базу нарахувань, розмір щомісячного платежу, дати та суми щомісячних платежів по кредиту і відсоткам, ефективну процентну ставку, розмір подорожчання кредиту. Крім того, вимоги про повідомлення кредитодавцем споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг набрали чинності лише з 16.10.2011 року, оскільки у цій частині ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була доповнена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тобто вже після підписання сторонами спірних правочинів. Також на час укладення між сторонами генерального договору та додаткової угоди на законодавчому рівні не було передбачено зазначення у кредитних договорах типу процентної ставки, оскільки Цивільний кодекс України з вимогами щодо цього було доповнено статтею 1056-1 лише 12.12.2008 року. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Позивачем не надано суду доказів того, що на дату підписання кредитного договору існували обставини щодо яких відповідач навмисно ввів позивача в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення ним спірних правочинів. При цьому суд враховує також нижче вказані обставини. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори, або утримуватись від їх укладення і визначати зміст договорів на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення оспорюваних кредитних договорів позивач погодився з усіма їх умовами, самостійно обрав валюту кредитування та валюту виконання зобов»язання, що підтверджується його підписом. Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства і відповідно до статі 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. За викладених обставин позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягає задоволенню. Вимоги щодо визнання недійсним договору іпотеки є похідними, тому у їх задоволенні теж слід відмовити. У зв'язку з недоведеністю вимог [PERSON] суд не вбачає підстав для застосування на спірні правовідносини строку позовної давності за поданою заявою представника ПАТ «Універсал Банк».

Outcome: dismissed