Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить встановити порядок користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (Задніпровська) м.Запоріжжя, виділивши йому в користування кімнату, житловою площею 14,4 кв.м., а відповідачу - кімнату, житловою площею 14,9 кв.м., інші приміщення: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор залишити у спільному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому та відповідачу, який є його рідним братом, на праві спільної часткової власності, а саме по 1/2 частині кожному, належить двокімнатна квартира [ADDRESS] (Задніпровська) м.Запоріжжя, загальною площею 43,97 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., у тому числі одна кімната, житловою площею 14,9 кв.м., друга кімната 14,4 кв.м., які є ізольованими приміщеннями. З часу набуття права власності на свою частку квартири, він постійно користується кімнатою площею 14,4 кв.м., а відповідач кімнатою площею 14,9 кв.м. На даний час з відповідачами склалися конфліктні відносини та непорозуміння, в тому числі, з приводу оплати комунальних послуг по спірній квартирі. Вважає за потрібне виділити йому у користування кімнату, житловою площею 14,4 кв.м., оскільки такий порядок користування спірною квартирою відповідає його інтересам та не порушить прав відповідача. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, проти запропонованого порядку користування спірною квартирою не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та представника третьої особи на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню через таке. Судом встановлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] (Задніпровська) м.Запоріжжя належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі - [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло №12189 від 22.04.2002р., яке видане Хортицькою районною адміністрацією ЗМР (арк.10), копією нотаріально посвідченого договору дарування частки квартири від 30.05.2016р. (арк.11-12) Право власності кожної сторони на свою частку спірної квартири зареєстровано в установленому законом порядку (арк.16-18). Відповідно до даних технічного паспорту спірної квартири, загальна площа квартири складає 43,97 кв.м., житлова площа 29,3 кв.м. Квартира має дві ізольовані житлові кімнати:кімната №2 14,9 кв.м., кімната №6 14,4 кв.м. Площа кухні 6 кв.м., вбиральні 1 кв.м., ванної кімнати 2 кв.м., коридору -4,8 кв.м. (арк.13-14). Також судом встановлено, що на момент постановлення рішення в спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Вказані обставини сторонами фактично не оспорюються, тому відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доведенню під час судового розгляду. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.356 ЦК України\~власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України,\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п.14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При цьому, оскільки в даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, то застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення з забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним, суд вважає не обов'язковим. Суд вважає необхідним виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно і вважає допустимим відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15. Отже, враховуючи відсутність взаємної згоди сторін\~на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист,\~з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними і рівними (1/2 частка кожному), на ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру кожної із сторін припадає 21,985 кв.м. загальної площі та 14,65 кв.м. житлової площі. Кімнати, яка б відповідала розміру ідеальної частки кожної зі сторін, в квартирі немає. Разом з тим, згідно з технічним планом спірної квартири в ній є дві ізольовані житлові кімнати - №6, площею 14,4 кв.м. та №2 площею 14,9 кв.м., які за своєю площею незначно відходять від розміру ідеальної частки кожної із сторін. Таким чином, з урахуванням порядку користування квартирою, який вже склався між сторонами, суд вважає необхідним встановити такий порядок користування, який запропонований позивачем і проти якого не заперечує відповідач, а саме виділити в користування позивачу житлову кімнату №6 площею 14,4 кв.м., відповідачу - житлову кімнату №2 площею 14,9 кв.м., інші приміщення залишити в спільному користуванні. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved