Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 21 липня 2016 року він уклав договір фінансового лізингу №000558 з ТОВ Соул-Україна , предметом якого є транспортний засіб (трактор) марки ДТЗ 244. За цим договором товариство зобовязувалося придбати у свою власність та передати у його користування трактор на строк та на умовах передбачених цим договором. Однак підписаний ним договір не відповідає нормам чинного законодавства, порушує його права, як споживача фінансових послуг та не відповідає умовам щодо нотаріального посвідчення договору. За даним договором вартість предмета лізингу на момент укладення договору становила 300000,00 грн. без урахування ПДВ. Відразу після підписання договору йому надали рахунок для сплати в банк першого платежу у сумі 30000 грн., що він і зробив. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування він зобовязаний сплатити на рахунок відповідача суму адміністративного платежу, авансового платежу, комісію за передачу предмета лізингу, комісію за супроводження договору. Такі умови він вважає несправедливими, а обовязок сплати 50% вартості предмета лізингу у вигляді авансу є фактичним залученням коштів на його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка у відповідача відсутня. Вважає, що договір є нікчемним, оскільки відповідач при укладенні спірного договору застосував нечесну підприємницьку практику та договір не було посвідчено нотаріально. Крім того, в договорі відсутні будь-які відомості щодо продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Згідно з розділом 12 договору встановлюється жорстка відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач зазначив в позові, що коли звернувся до ТОВ Соул-Україна з проханням розірвати договір фінансового лізингу за взаємною згодою сторін та повернути сплачені кошти у звязку з тим, що даний договір суперечить вимогам чинного законодавства та не відповідає його інтересам, то відповідач погодився на розірвання договору, проте у поверненні коштів йому було відмовлено. А тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання договору фінансового лізингу укладеним між ним та ТОВ Соул-Україна недійсним та стягнення з ТОВ Соул-Україна сплачені ним платежі. В судове засідання позивач [PERSON]М не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідачка ТОВ « СОУЛ-УКРАЇНА» в судове засідання не зявився, однак подав до суду заперечення на позов, мотивуючи його тим, що діяльність ТОВ « Соул-Україна» базується на ряді норм ЦК України, ГКУкраїни та іншого законодавства України щодо надання послуг з фінансового лізингу, що гарантує Товариству його існування на ринку України. Договір, який був укладений між позивачем та відповідачем укладено у відповідності до положень законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу та з додержанням всіх правил, що стосується надання фінансових послуг. Договори, які укладаються з клієнтами ТОВ « Соул-Україна» повністю відповідають діючому законодавству України, а тому при вирішенні спорів між сторонами повинні також застосовуватися положення Договору №00558 та додатків до нього. Представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ТОВ Соул-Україна та позивачем [PERSON] було укладено договір № 00558 фінансового лізингу від 21.07.2016 року. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме: трактор ДТЗ244. Вартість предмету лізингу, відповідно до п.8.1 договору становить 300000 грн. Законом України Про фінансовий лізинг визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізиногодавець зобовязується набути у власність річ у продавця(постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 Закону України Про фінансовий лізинг відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За вимогами ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг , сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно п.4.1 договору лізингодавець зобовязаний купити предмет лізингу, за вартістю предмета лізингу, в строк який передбачає розумний період часу який необхідний для пошуку предмета лізингу, додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристик предмета лізину та узгодження із продавцем усіхправових аспектів із оплати продавцю предмета лізингу, але не більше 60 (шістдесят) робочих днів, та виключно після того, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: платіж за оформлення договору; авансовий платіж; різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.5. ст.9 даного договору (за наявності). У разі відсутності у продавця визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його продавцем для подальшого продажу лізингодавцю, лізингодавець зобовязаний повідомити про це лізингоодержувача у письмовій формі у такому випадку строк купівлі предмета лізингу продовжено. Укладеним договором передбачено, що платіж за оформлення договору першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою. Розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 (десять) відсотків від погодженої вартості предмета лізингу. На виконання умов договору 21 липня 2016 року позивачем сплачено на рахунок відповідача, що вказаний у договорі фінансового лізингу, 30000 грн. як платіж за оформлення договору (квитанція від 21.07.2016 року №0.0.588472775.1 виданої банком Приватбанк). З копії листа ТОВ Соул-Україна до [PERSON] від 29.08.2016 року за №337, вбачається, що заява [PERSON] від 26.07.2016 року про розірвання договору фінансового лізингу №00558 від 21.07.2016 року прийнята, договір розірвано, однак у поверненні платежу за оформлення договору відмовлено. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу,який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд вивчивши умови договору, встановив, що згідно п.1.3. 1.4 договору, лізингодавець разом з продавцем солідарно відповідають перед лізиноодержувачем, виключно за зобовязанням, щодо продажу (поставки) предмета лізингу. Усі ризики по предмету лізингу переходять від Лізингодавця Лізингоодержувачу в момент передачі предмета лізингу згідно акту приймання передачі. П.6.4 договору передбачено, що недоліки предмета лізингу, що виникли у гарантійний строк експлуатації в результаті гарантійних випадків, не з вини Лізингоодержувача, усуваються уповноваженим на те виконавцем робіт з технічного сервісу за рахунок Продавця. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості,комплектності товару, або виявлення інших недоліків під час гарантійного строку експлуатації. Відповідно до вимог ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця(постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязання щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.. Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності,справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця,і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Дані умови є несправедливими. Частинами 1,2,3 ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Крім цього, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Водночас, оскільки оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений, то виходячи з приписів статті 220 ЦК України, такий є нікчемним, а отже, з вказаного договору правові наслідки наступати не можуть, що відповідає вимогам частини першої статті 216 ЦК України. Відтак, відповідач зобовязаний повернути позивачеві сплачені ним на виконання оспорюваного договору грошові кошти. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Також , виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою, договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було. Згідно з розясненнями, що містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 № Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. В оспорюваному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним своїх обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, передбачені Законом України Про фінансовий лізинг та ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця. Враховуючи вищенаведеного, суд вважає за необхідне визнати договір фінансового лізингу №00558 від 21.07.2016 року укладений між ТОВ СОУЛ-Україна та [PERSON] недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним платіж за оформлення договору, в сумі 30000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч.3 ст.6 ЗУ Про судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved