Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.10.2003 р. та свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1998 р. Наприкінці 3007 року позивачу були терміново потрібні кошти у розмірі 40 000,00 дол. США, про що позивач повідомив сестру [PERSON], та остання повідомила про те, що її чоловік оформлює кредит у ПАТ «УкрСиббанк» та він має можливість посприяти в оформленні кредиту, на що позивач погодився, та оформив 02.10.2007 р. на [PERSON] довіреність, відповідно до якої доручав їй бути представником у питанні отримання кредиту у ПАТ «УкрСиббанк». Наприкінці жовтня [PERSON] повідомила про те, що у її чоловіка не вийшло посприяти отриманню кредиту, та [PERSON] повернула довіреність наприкінці жовтня 2007 р. Утім, у липні 2013 р. позивач дізнався про те, що у жовтні 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту, за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 50 000,00 дол. США, а позивач є майновим поручителем по даному кредиту, та належна йому частка у зазначеній вище квартирі під заставою, та він повинен погасити кредиту в повному розмірі. На переконання позивача договір застави є недійсним, оскільки позивач не уповноважував [PERSON] передавати у заставу належну позивачу частку у квартирі в забезпечення споживчого кредиту [PERSON], та [PERSON] не мала право підписувати договір застави, через що у позові й заявлено відповідну вимогу. Підставу позов становлять приписи ст.ст. 215, 237, 238 ЦК України. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю; представник третьої особи просила суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстави для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України насамперед встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218 - 235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦПК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України). За ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Судом встановлено, що за договором іпотеки №11227522000/11227553000/3 від 02.10.2007 р., який був укладений між [PERSON] в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 02.10.2007 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 3537) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», була передана в іпотеку належна [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS]. В той же час згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер 3537) [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань отримання кредиту та передачу під заставу належної частини квартири [ADDRESS] за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів. Відповідно до посвідченої 02.10.2007 р. нотаріально та зазначеної вище довіреності [PERSON] надав [PERSON] такі права: розписуватися за [PERSON], подавати заяви (в тому числі про належність майна на праві приватної власності) та одержувати необхідні рішення, довідки та документи, укласти та підписати договір кредиту, підписувати будь-які фінансові документи, отримувати гроші, сплачувати належні мені платежі, в також вчиняти інші юридично значимі дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності. Згідно ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не вчинялося дій, що свідчили б про схвалення укладеного [PERSON] правочину, навпаки, має місце звернення позивача до суду із вимогою про визнання його недійсним. Відповідно до ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215); зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203). Судомв цій справі встановлено, що договір оспорюваний іпотеки №11227522000/11227553000/3 від 02.10.2007 р., укладений між [PERSON] в інтересах [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в частині передачі в іпотеку належної [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS], не є таким, що укладений у відповідності до вимог чинного законодавства (ч. 1 ст. 203 ЦК), оскільки укладений представником з порушенням ч. 1 ст. 238 ЦК України (вчинення дій по укладенню договорів з питань отримання кредиту та передачу під заставу належної частини квартири та представництву інтересів з питань отримання кредиту та передачу під заставу належної частини квартири не є тотожними), тому позов підлягає задоволенню. За ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved