Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував тим, що згідно до зареєстрованого у встановленому порядку договору купівлі-продажу квартири від 22 вересня 2003 року він є єдиним власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, витягу про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно. З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 38686288 від 08 листопада 2012 р. йому стало відомо про те, що реєстратором першої державної нотаріальної контори 16 травня 2008 року за № 7200095 внесено запис про арешт квартири [ADDRESS] на підставі повідомлення 1657 від 29 грудня 2003 р. Зарічного районного відділу виконавчої служби, яка нібито належить колишньому співвласнику (один з продавців квартири) [PERSON]. Позивач також зазначив, що 04 грудня 2012 року він звернувся до відповідача з заявою в якій просив скасувати заборону на відчуження квартири, або надати процесуальний документ на підставі якого було накладено заборону, з зазначенням ідентифікуючих даних певного документу, з метою зняття арешту з майна заявника, який не є учасником виконавчого провадження, однак права якого порушуються. Однак, відповідач відповіді на заяву не надав, що стало підставою окремого судового спору у справі 818/1044/13-а Сумського окружного адміністративного суду, в якій позовні вимоги позивача було задоволено в повному обсязі. До даного часу рішення у справі 818/1044/13-а Сумського окружного адміністративного суду відповідачем не виконано. Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що він як власник спірної квартири не був учасником виконавчого провадження, просить усунути перешкоди у вільному розпорядженні належною йому на праві власності квартирою [ADDRESS], шляхом зняття арешту накладеного на підставі повідомлення 1657 від 29 грудня 2003 року Зарічного районного відділу виконавчої служби та внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів - нерухомого майна за № 38686288 від 08 листопада 2012 р. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] надала суду заяву, в якій зазначила, що між нею та Кредитною спілкою «Сумський кредит» було затверджено мирову угоду. Заборгованість нею повністю сплачена в 2003 році, на даний час кредитна спілка до неї претензій не має. Проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали цивільної справи №2-3333/03 за позовом громадського об'єднання кредитна спілка «Сумський кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за кредитною угодою, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно ухвали судді Зарічного райсуду м. Суми від 25 квітня 2003 року у справі за позовною заявою Громадського об'єднання Кредитна спілка «Сумський кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів державним виконавцям ВДВС Зарічного районного в м. Суми управління юстиції доручено накласти арешт на майно відповідачів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на суму 4812, 93 грн. (а.с.1 цивільної справи №2-3333/03р.) Також судом встановлено, що постановою державного виконавця Радько Л.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26 грудня 2003 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS]. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS]( а.с. 16). Крім того, як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру заборони відчужень об'єктів нерухомого майна № 38686288 від 08 листопада 2012 року на вказану квартиру було накладено арешт на підставі повідомлення Зарічного райвідділу виконавчої служби від 29 грудня 2003 року (а.с.5). Згідно договору купівлі-продажу від 22 вересня 2003 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 44,8 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м.(а.с. 8). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1576931 від 26 вересня 2003 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу ВАР/236737/ 22.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]( а.с.9). Частиною першою статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. ч.2 ст.386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Пунктом 3 частини 1 статті 16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав шляхом припинення дії, яка порушує право. В судовому засіданні встановлено, що наявність заборони відчуження нерухомого майна порушує право позивача на розпорядження своїм майном на власний розсуд та дає їм підстави, відповідно до правил ст. 391 ЦК України, вимагати усунення будь-яких порушень здійснення ними права користування і розпорядження своїм майном. За вказаних обставин, суд вважає, що право позивача необхідно захистити, вимога позивача про зняття накладеного державним виконавцем арешту із квартири, яка перебуває в його власності, є правомірною, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved