Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: м. Харків, вул. Кричевського, б. 30, кв. 30, та зняти її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 7 серпня 2010 року по 25 березня 2015 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.03.2015 р. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Позивачу на праві приватної власності належить двокімнатна квартира за адресою: м. Харків, вул. Кричевського, б. 30, кв. 30. Після реєстрації шлюбу відповідач зареєструвалась у вищевказаній квартирі. Відповідач 16.12.2015 року, зібравши всі власні речі, виїхала із зазначеної квартири і по теперішній час там не проживає. З моменту виїзду жодного разу за місцем реєстрації не зявлялась, в квартирі відсутні будь-які особисті речі відповідача. Київським районним судом м. Харкова 12.04.2016 року ухвалено рішення, яким визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з позивачем. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання та до цього часу, її фактичне місцезнаходження невідоме. Позивач вимушений нести витрати по сплаті комунальних послуг і за відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, відповідно до поданого клопотання слухання справи просив проводити без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та докази надані в обґрунтування вимог, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно двокімнатна квартира за адресою: Харківська обл., Харківський р-н, с. Циркуни, МЖК «Інтернаціоналіст», б. 30, кв. 30, на праві приватної власності належить [PERSON] Відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс МЖК» № 69 від 24.01.2016 року за адресою: м. Харків, вул. Кричевського, б. 30, кв. 30 зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Комісією в складі: головного інженера [PERSON], майстра [PERSON], сусідів [PERSON], [PERSON], складено акт про не проживання від 18.06.2016 року, яким встановлено, що в квартирі № 30 [PERSON] фактично не проживає з 16.12.2015 року по 18.06.2016 року, особистих речей не виявлено, яких-небудь ознак, які б вказували на фактичне проживання за вказаною адресою не виявлено. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підстави для збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, визначені ст. 71 Житлового кодексу України, відсутні. Приписами ст. 72 Житлового кодексу визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 01.02.2016 р. вбачається, що [PERSON], згідно довідки «Шлюз-Аркан», 16.12.2015 р. виїхала з України до РФ. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає протягом шести місяців. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved