Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 28.11.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок загальною площею 216,3 кв.м, житловою площею 1667,0 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 08.11.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в державному реєстрі під номером 12084. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, після отримання права власності на вказану нерухомість позивач намагається отримати доступ до житла, однак, перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому відповідача, який на думку позивача, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення, оскільки на підставі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності непорушним, також ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права обмежений у його здійсненні. Частиною першою ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власні добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного міс з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами ст добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач посилається на те, що на виконання положення ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР позивачем було направлено відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення зняття з реєстраційного обліку, однак останнім законні вимоги позивача проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування, у зв'язку з чим позивач звертається до суду із даним позовом. До початку розгляду судом справи по суті заклопотанням представника позивача судом було витребувано докази, а саме: -ухвалою від 19.02.2018 витребувано з Головного Управління ДМС України в Дніпропетровській області довідку про склад зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] -ухвалою суду від 29.05.2018 витребувано з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради довідку про склад зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою представника позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 5-6), позивач є іпотекодержателем за договором іпотеки від 19.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Сусловою Н.Б., наступного нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповіддю на запит з підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.19). Згідно з відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 01.06.2018 припинення повноважень житлово-експлуатаційних організацій, інших підприємств, установ та організацій щодо відчаї довідок про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відбувається з моменту передачі карток з питань реєстрації фізичних осіб та інших архівних документів до Департаменту. Станом на 31.05.2018 картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] в розпорядженні Департаменту відсутня. Судом в цій справі встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2012 р. позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволені частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08 листопада 2007 року №DNU0GA00001553: на домоволодіння загальною площею 216,30 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 листопада 2007 року та за рахунок реалізації якого в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» шляхом проведення прилюдних торгів з постановою ціною квартири, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя (Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк») в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 листопада 2007 р. №DNU0GA00001553, яка склалася станом на 05 грудня 2012 року, в розмірі 1078615,94 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 474 591,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом - 149 383,02 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 51794,64 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 402846,48 грн., що підлягають сплаті іпотекодержателю (ПАТ КБ «ПриватБанк») з вартості предмета іпотеки. Судом також ухвалено виселити [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER]) з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2013 року усунено описку в рішенні від 04 грудня 2012 року в другому абзаці резолютивної частини, а саме постановлено вважати правильним у другому абзаці резолютивної частини рішення суду, де міститься інформація про спосіб виконання рішення - «проведення торгів з постановочною ціною квартири», замість зазначеного «проведення торгів з постановою ціною квартири». Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 р. рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2012 р. в частині виселення [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] скасовано і в задоволенні даної частини позовних вимог відмовлено. В частині звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] на праві власності, рішення суду 1 інстанції змінено, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ « Приватбанк» в частині надання останньому права продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Згідно із зазначеним вище рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2013 р. щодо обґрунтованості рішення суду першої інстанції про виселення відповідача з домоволодіння [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення суд апеляційної інстанції зазначив, що в даній частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки відповідно до матеріалів справи відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS], і ця ж адреса зазначена, як місце її проживання. Ніяких доказів про проживання відповідачки за адресою знаходження домоволодіння, що знаходиться в іпотеці, в справі не міститься. В решті рішення суду 1 інстанції залишено без змін. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2012 р. встановлено, що [PERSON] відповідно до укладеного договору №DNU0GA00001553 від 08.11.2007 р. отримала кредит у розмірі 66 500,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.11.2017 року. Однак , на порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї утворилась за кредитним договором заборгованість , яка станом на 05.12.2012 року складає 1078615,94 грн. : 474591,81 грн. - заборгованість за кредитом, 149383,02 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 51794,64 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 402846,48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором ( ар. сп. 57). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2012 р. також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 08.11.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБант» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №DNU0GA00001553, згідно з яким [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2007 р. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (договору іпотеки від 08.11.2007). Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 82 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 82 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Втім, обов'язок доказування в цій справі з боку позивача не виконаний. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як встановлено судом, зазначене вище домоволодіння придбано відповідачем за рахунок отриманого кредиту, та рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок, зазначений вище, було прийнято 02.10.2013 р. Втім, суду не було надано доказів на підтвердження того, що в цьому будинку на даний час проживають мешканці (відповідач та/або інші особи), у зв'язку з чим для суду би вбачалися би підстави для задоволення позову та виселення останніх без надання іншого житлового приміщення. Як встановлено судом та зазначено вище в даному судовому рішенні місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповіддю на запит з підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.19). Разом з тим, згідно з відповіддю з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 01.06.2018 припинення повноважень житлово-експлуатаційних організацій, інших підприємств, установ та організацій щодо відчаї довідок про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відбувається з моменту передачі карток з питань реєстрації фізичних осіб та інших архівних документів до Департаменту. Станом на 31.05.2018 картотека з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] в розпорядженні Департаменту відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Втім, оскільки суду не надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України щодо проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим відповідач підлягав би виселенню в судовому порядку на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», підстави для задоволення позову відсутні. Разом з тим, суд не погоджується із слушністю доводів позивача щодо набуття ним у власність зазначеного вище нерухомого майна, оскільки суду не надано доказів про набуття позивачем у власність зазначеного вище майна. Судові витрати підлягають покладенню на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed