Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що між ним та ЗАТ «Український мобільний зв'язок» (правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна») було укладено договір №3908287/1.10831677 про надання послуг мобільного зв'язку. Так, 02.10.2017 року та 10.10.2017 року між позивачем та оператором було укладено Додаткові угоди, відповідно до яких, позивач сподівався отримати подвійну знижку у розмірі 20 грн., проте отримав знижку лише у розмірі 10 грн. Вказував на свої неодноразові звернення до відповідача із претензіями з приводу не отримання подвійної знижки, відповідь на які отримав листом від 05.01.2018 року. Посилаючись на норми ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», [PERSON] просив стягнути на свою користь заборгованість розмірі 67 грн., 7 грн. 80 коп. пені, 94 коп. - 3% річних та 4 грн. 49 коп. інфляційних витрат, а всього 80 грн. 23 коп. Також позивач просив стягнути на свою користь суму моральної шкоди у сумі 13 900 грн., яка розрахована з урахуванням витрат на його проїзд у сумі 270 грн., витрат робочого часу у сумі 850 грн., витрат на лікування у сумі 9 351грн. 07 коп., витрат на послуги фахівців в галузі права у сумі 1 500 грн, упущеної вигоди у розмірі 1 000 грн. та моральних страждань у сумі 1 000 грн., крім того просив зобов'язати відповідача виконувати умови другої Додаткової угоди від 10.10.2017 року шляхом надання йому другої щомісячної додаткової знижки у розмірі 10 грн. 19.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог у зв'язку з не обґрунтованістю. Крім того, зазначає, що додаткова угода № 10518765 укладені між сторонами 02.10.2017 року регулює відносини щодо спеціальних умов обслуговування за Договором про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного сторонами 05.11.2007 року, а додаткова угода без номеру, укладена сторонами 10.10.2017 року регулює відносини щодо спеціальних умов обслуговування за договором про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного сторонами 24.08.2016 року, а тому такі додаткові угоди стосуються різних основних договорів, що визначає неправомірність тверджень позивача про поширення дії знижки вищезазначеної додаткової угоди без номеру до договору про надання послуг мобільного зв'язку від 24.08.2016 року на правовідносини врегульовані сторонами договору про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного сторонами 05.11.2007 року. 18.05.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, судом встановлено, що 05.11.2007 року між сторонами було укладено договір № 3908287 /1.10831677 про надання послуг мобільного зв'язку, відповідно до якого відповідач зобов'язувався надавати позивачу послуги мобільного зв'язку в межах України та міжнародний телефонний зв'язок, що визначається за вибором оператора - відповідача (пункт 1.1. розділу 1 Договір про надання послуг мобільного зв'язку) ( а.с. 12). 02.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 10518765 до Договору про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного між сторонами 05.11.2007 року ( а.с. 13). Згідно положень пункту 1.2. Додаткової угоди № 10518765 до договору про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного 05.11.2007 року, [PERSON] отримує спеціальні умови обслуговування/підключення - знижку 10 грн. на абоненту плату. 10.10.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду (без номеру) до договору про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного 24.08.2016 року ( а.с 14). Згідно положень пункту 1.2. Додаткової угоди (без номеру) до договору про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного 24.08.2016 року абонент отримує спеціальні умови обслуговування/підключення - знижку 10 грн. на абоненту плату. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд приходить до висновку, що додаткові угоди стосуються абсолютно різних основних договорів. Так, додаткова угода № 10518765, укладена [PERSON] 02.10.2017 року регулює правовідносини щодо спеціальних умов обслуговування за договором про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного сторонами 05.11.2007 року, а додаткова угода (без номеру), що укладена сторонами 10.10.2017 року регулює правовідносини щодо спеціальних умов обслуговування за договором про надання послуг мобільного зв'язку, укладеного сторонами від 24.08.2016 року. Однак, позивач, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України, не надав доказів щодо укладання основного договору про надання послуг мобільного зв'язку від 24.08.2016 року . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене та зважаючи на факт того, що Додаткова угода (без номеру) від 10.10.2017 року не стосується правовідносин, які виникли між сторонами на основі основного договору від 05.11.2007 року за № 3908287 /1.10831677 про надання послуг мобільного зв'язку, то вимоги позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 80 грн. 23 коп. є безпідставними. Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Згідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення її прав. На підставі частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, що заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а так само з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. З досліджених судом копій медичних документів наданих позивачем вбачається, що останньому було встановлено повний діагноз: наслідки мінно-вибухової травми, акубартотравми, струс головного мозку, глухота зліва, нейросенсорна приглухуватість III ст. справа, двобічний адгезивний отит, гіпертонічна хвороба II ст.,бронхіальна астма III ст., цукровий діабет II типу, гіпертонічна хвороба II ст., та ін. Вказані хвороби не мають причино - наслідкового зв'язку між заподіянням моральної шкоди відповідачем. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-78 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed