Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки BMW 525, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], визнати за ним право власності на цей автомобіль та звільнити його з-під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 26.08.2010 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки BMW 525, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що було оформлено довіреністю. Вони домовились пізніше оформити у нотаріуса договір купівлі-продажу автомобіля, але [PERSON] у зв'язку із зайнятістю ухилився від оформлення договору. 04.07.2011 року позивач придбав спірний автомобіль у [PERSON], передав йому гроші за автомобіль, а [PERSON] оформив на ім'я позивача генеральну довіреність на вказаний автомобіль. Вони з [PERSON] домовились пізніше оформити у нотаріуса договір купівлі-продажу автомобіля, але [PERSON] посилаючись на свою зайнятість ухилився від оформлення договору. У липні 2013 року позивач дізнався від співробітників ДАІ та Новомосковського ВРЕВ про те, що на спірний автомобіль Новомосковським міськрайонним управлінням юстиції в Дніпропетровській області накладено арешт у зв'язку із борговими зобов'язаннями [PERSON] перед кредиторами. Позивач вважає, що між ним та [PERSON] фактично було в усній формі укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, оскільки він сплатив за нього гроші і отримав довіреність на розпорядження зазначеним автомобілем. Посилаючись на положення ст.ст. 218, 328, 392, 638, 655 ЦК України позивач просить позов задовольнити, визнавши договір купівлі-продажу дійсним та визнавши за ним право власності на зазначений автомобіль, звільнивши його з-під арешту. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі та/або їх представники в судове засідання не з'явилися, відповідачі повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутності її представника, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.08.2010 року було оформлено і видано строком на три роки довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 3945, якою [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з правом передовіри управляти і розпоряджатися, обміняти, здати в оренду, заставити, продати автомобіль марки BMW 525, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). 04.07.2011 року було оформлено і видано строком до 26.08.2013 року довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 3106, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] без права передовіри управляти і розпоряджатися, обміняти, здати в оренду, заставити, продати автомобіль марки BMW 525, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.8). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що домовленість між [PERSON] та [PERSON] та передача грошових коштів в сумі, еквівалентній 6 800,00 долларів США, відбувалась в її присутності. Відповідно до ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1338 (далі - Порядок), згідно з п. 2 якого він є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до зазначеного Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 40 Порядку зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу. З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2013 року позивач на підставі виданої на його ім'я [PERSON] довіреності звертався до ВРЕР УДАІ УМВС України в м. Севастополі із заявою про зняття автомобіля з обліку для реалізації (а.с.17), але спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ. За інформацією Новомосковського ВРЕВ УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області станом на 11.07.2013 року власником автомобіля марки BMW 525, 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], і цей автомобіль арештований згідно з постановою Новомосковського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області від 26.04.2013 року із санкцією «відчуження заборонено» (а.с.6). Пунктом 42 Порядку передбачено, якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. До вчинення цих дій відповідач [PERSON] не мав права відчужувати спірний автомобіль, а позивач його придбати. Відповідно до п. 8 Порядку правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в ньому документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цього Порядку, договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №283. Тобто передбачено, що правомірність придбання транспортного засобу на підставі правочину повинна бути підтверджена відповідними письмовими документами, які свідчать про укладення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Отже, за загальним правилом, недодержання сторонами письмової форми правочину має наслідком його недійсність лише у випадках, прямо встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Таким чином, зазначене положення ч. 2 ст. 218 ЦК України стосується лише тих правочинів, для яких законом прямо встановлена їх недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, але були укладені усно і одна із сторін вчинила дію на їх виконання, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання. Однак законодавство України не містить норм, які б передбачали такі наслідки як недійсність договору купівлі-продажу автомобіля у разі недодержання вимог щодо письмової форми цього договору. Також, позивачем не доведено й факти вчинення дій та підтвердження вчинення дій в рамках договору, про який зазначає позивач. Так, в матеріалах справи відсутні докази передачі позивачем грошей [PERSON] в якості розрахунку за автомобіль, а з огляду на положення ч. 1 ст. 218 ЦК України свідчення свідка [PERSON] не приймаються судом до уваги. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля. Тому, на думку суду, для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 218 ЦК України та визнання договору дійсним немає правових підстав. Що ж до оформленої [PERSON] довіреності від 04.07.2011 року на ім'я позивача, то за своєю правовою природою вказана довіреність є підтвердженням укладення між сторонами договору доручення, який є договором про представництво інтересів довірителя повіреним перед третіми особами, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. Тобто між [PERSON] та позивачем склалися правовідносини з представництва щодо володіння, користування та розпорядження автомобілем перед третіми особами, а не правовідносини з передачі позивачу права власності на автомобіль. В судовому засіданні була допитана у якості свідка [PERSON], однак її свідчення не спростовують обставин, встановлених судом. Наявні у справі матеріали свідчать про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником [PERSON] і [PERSON] не укладався, як не укладався він і між [PERSON] і позивачем, а отже відсутні підстави набуття останнім права власності на спірний автомобіль. Тому у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed