Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків, в якому зазначив, що в 1987 році він на підставі отриманого дозволу збудував гараж по вул. Папаніна м. Гірник Донецької області, який використовував до серпня 2012 року. 31 серпня 2012 року він прийшов до свого гаражу та побачив там [PERSON] й [PERSON], які займалися демонтажем вказаного гаражу. Зі слів останніх йому стало відомо, що їх найняв відповідач [PERSON], який нібито придбав гараж. Зазначив, що гараж нікому не продавав, дозволу на його демонтаж не давав. Вважає, що відповідач своїми діями спричинив йому матеріальну шкоду у розмірі 20\~ 000 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму матеріальної шкоди або зобовязати відповідача побудувати йому рівноцінний гараж. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що він сам є потерпілим, оскільки йому продав гараж чоловік, який назвався [PERSON]. Він втратив гроші, ніякого майна позивача у нього не має і йому нічого повертати. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, встановив. 28 вересня 1987 року [PERSON] отримав від Гірницької міської ради дозвіл на будівництво гаражу по вул. Папаніна м. Гірник Донецької області (а.с. 3). Постановою старшого о/у СКР Гірницього МВМ Селидівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 06 вересня 2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 185, 356 КК України у звязку з відсутністю складу злочину стосовно розбори гаражу по вул. Папаніна м. Гірник Донецької області. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України (2003 року), якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, розяснюється: оформлення свідоцтва на право власності на обєкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями державними приймальними або державними технічними; по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивач отримав дозвіл на будівництво гаражу, але належним чином не зареєстрував право власності на вказаний гараж, оскільки не звертався до відповідних державних органів щодо отримання правовстановлюючих документів, а тому не має права власності на нього. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) розяснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Крім цього, згідно оглянутих в судовому засіданні матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що протоколами оглядів вилучені шлакоблок та металеві гаражні ворота, які зберігаються в міліції, а 92 шт. шлакоблоку повернуті позивачу. \~ \~ Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України,\~ суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не доведено, що шкоду спричинив саме відповідач, та що взагалі шкода була спричинена майну позивача.

Outcome: dismissed