Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним цивільний позовом, який представник підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 02.11.2012 року між АТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №910.19281, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 145873,00 грн., зі сплатою 4,99% річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, встановлені графіком щомісячних платежів, який є додатком до договору. Кредит надано на строк 24 місяці. Банк свої зобов`язання за правочином виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, однак позичальник у встановлений договором термін отриманий кредит не повернула, нараховані відсотки за користування кредитом і пеню за порушення виконання зобов`язань не сплатила, внаслідок чого виникла заборгованість. Сума заборгованості [PERSON] , станом на 02.11.2014 року, становить 102883,48 грн. Останній платіж, спрямований на погашення боргу за кредитом, був здійснений позичальником 18.04.2014 року. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №910.19281 від 02.11.2012 року в розмірі 102883,48 грн., а також 2102,00 грн. судового збору. Ухвалою суду від 25.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не сповістила, що не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність на підставі наявних у справі доказів. Раніше надала письмовий відзив на позовну заяву, де зазначила, що заявлені вимоги є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки позов подано банком після спливу строку позовної давності. Так, 02.11.2012 року між АТ «Ідея Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №910.19281, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 145873,00 грн., зі сплатою 4,99% річних за погашенням кредитів та відсотків у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів за кредитним договором, строком до 02.11.2014 року. Тобто, починаючи з 03.11.2014 року, позичальник мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги банку повернути останньому всю заборгованість за кредитним договором. Укладеним між сторонами договором визначено термін позовної давності для стягнення боргу за кредитом тривалістю 5 років. Оскільки неустойка (штраф, пеня) за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, то сторонами договору погоджено збільшення лише загальної позовної давності, а не спеціальної. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом лише 17.03.2020 року, тому ним було пропущено встановлений сторонами п`ятирічний строк позовної давності, перебіг якого розпочався 03.11.2014 року. Враховуючи викладене, відповідач заявляє про необхідність застосування до заявлених вимог наслідків спливу загальної та спеціальної позовної давності. Суд, заслухавши думку представника позивача та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.11.2012 року між АТ «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819), в якості Банку, і [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), в якості Позичальника, було укладено Кредитний договір №910.19281, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 145873,00 грн., зі сплатою 4,99% річних, строком на 24 місяці, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим графіком щомісячних платежів, який є Додатком №1 до договору (а.с.6-8). Позичальник [PERSON] підтвердила обізнаність з умовами кредитування і орієнтованою сукупною вартістю кредиту, що підтверджується особистим підписом відповідача у Довідці-повідомлення (а.с.11). Кредит надано на фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки «Peugeot 4008», 2012 р.в., номер кузова: [NUMBER] . Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши за дорученням [PERSON] кредитні грошові кошти в сумі 145873,00 грн. на поточний рахунок ТОВ «АК «Автолюкс» (а.с.17), однак заборгованість по сумі основного боргу, нарахованим відсоткам за користування кредитом та пеня за несвоєчасність виконання боргового зобов`язання позичальником у встановлені строки не була сплачена. Згідно розрахунку заборгованості за договором №910.19281 від 02.11.2012 року, сума боргу [PERSON] , станом на 02.11.2014 року, становить 102883,48 грн., з них заборгованість: по тілу кредита 51273,85 грн.; проценти 18281,69 грн., пеня 29230,60 грн., штрафи 3646,83 грн. (а.с.19-21). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі статті 1055 ЦК України вбачається, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно правил ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з наявних у справі матеріалів, укладаючи Кредитний договір №910.19281 від 02.11.2012 року сторони у письмовій формі дійшли узгодження щодо розміру кредиту, порядку його погашення, розміру відсотків за користування кредитними грошовими коштами і порядку їх сплати та відповідальності за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань. Підписуючи Довідку-повідомлення, позичальник [PERSON] підтвердила свою обізнаність і розуміння щодо запропонованих та прийнятих нею умов кредитування. Положеннями Глави 5 Кредитного договору визначено порядок погашення заборгованості за кредитом, а пунктами 2 і 3 Глави 9 Договору передбачено можливість банку нарахування та стягнення із позичальника штрафних санкцій (пені) у відповідному розмірі в разі порушення термінів сплати щомісячних платежів. Із вказаними умовами погодилася [PERSON] підписуючи кредитний договір, проте боргові зобов`язання у встановлений термін не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 102883,48 грн. Щодо твердження відповідача про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зауважує наступне. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду. Відповідно до ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст.\~259 ЦК України). Пунктом 9 Графи 10 Кредитного договору визначено, що строк позовної давності для стягнення боргу за Договором становить 5 (п`ять) років. Положеннями ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За правилом ч. 3 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У листопаді 2015 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №910.19281 від 02.11.2012 року. Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.10.2016 року по справі №461/11308/15-ц звернуто стягнення на заставне майно [PERSON] , яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором №910.19281 від 02.11.2012 року перед ПАТ «Ідея Банк», а саме автомобіль марки Peugeot 4008», 2012 р.в., номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто із [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 2113,01 грн. Постановою Сумського апеляційного суду від 13.06.2019 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.10.2016 року було змінено; викладено другий та четвертий абзаци резолютивної частини у наступних редакціях: «Звернути стягнення на автомобіль PEUGEOT 4008, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, як на заставне майно, яким забезпечене виконання її зобов`язання за кредитним договором №910.19281 від 02.11.2012 року перед ПАТ «Ідея Банк», в рахунок погашення заборгованості у сумі 102883,48 грн., яка виникла станом на 02.11.2014 року, в т.ч. прострочений борг 51273,85 грн.; прострочені проценти 18281,69 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання 29230 грн 60 коп., штраф 3646,83 грн., дебіторська заборгованість 450,51 грн., шляхом надання ПАТ «Ідея Банк» права продажу цього транспортного засобу будь-якій третій особі покупцю від імені власника з наданням ПАТ «Ідея Банк» повноваження вчиняти дії, необхідні для здійснення продажу автомобіля (зняття з обліку в органах Національної поліції України, отримання дублікатів документів на транспортний засіб, отримання-виготовлення ключів, їх дублікатів, отримання відомостей про транспортний засіб, особу власника). Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» на відшкодування понесених судових витрат за подання позову 1028,82 грн.». Постановою Верховного Суду від 23.12.2019 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.10.2016 року та постанову Сумського апеляційного суду від 13.06.2019 року скасовано, а у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля будь-якій третій особі покупцю від імені власника відмовлено, оскільки суди обрали спосіб звернення стягнення на предмет застави, який визначений сторонами як позасудовий. Тобто, вбачається, що предметом розгляду цивільної справи №461/11308/15-ц був захист порушених прав АТ «Ідея Банк» під час стягнення заборгованості за кредитним договором №910.19281 від 02.11.2012 року відносно боржника [PERSON] , що свідчить про переривання строку позовної давності щодо відповідної вимоги (стягнення боргу за кредитом), на яку має право позивач. Не заслуговують на увагу і твердження відповідача щодо застосування спеціальної позовної давності тривалість один рік щодо вимог про стягнення пені та штрафу, оскільки таке твердження суперечить положенням пункту 2 Графи 5 Кредитного договору, де обумовлено черговість зарахування коштів, сплачених в рахунок погашення боргу, до якого, у першу чергу, входить неустойка (пеня та штраф), далі прострочена заборгованість (за кредитом, відсотками, комісіям) і потім поточні платежі. А тому, беручи до уваги положення пункту 9 Графи 10 Кредитного договору, позовна давність для стягнення неустойки (пені, штрафу), яка входить до складу боргу за кредитом, визначена сторонами тривалістю у 5 (п`ять) років. До того ж, відповідна заборгованість [PERSON] зі сплати пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором №910.19281 від 02.11.2012 року та штрафних санкцій, що входять до складу боргу, встановлена Верховним Судом у постанові від 23.12.2019 року по справі №461/11308/15-ц. З урахуванням викладеного, заява [PERSON] про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог АТ «Ідея Банк» задоволенню не підлягає. Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доказів у їх сукупності, які не спростовані жодними належними твердженнями та аргументами відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог АТ «Ідея Банк» у повному обсязі, стягнувши із [PERSON] на користь банку суму заборгованості за кредитним договором №910.19281 від 02.11.2012 року в розмірі 102883,48 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2102,00 грн. судового збору

Outcome: approved