Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель AVALON, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER]; виключити вказаний автомобіль з акту опису та арешту майна від 13.11.2014 р.; звільнити з-під арешту спірний автомобіль, накладений ВПВР УДВС ГУЮ в м. Києві; скасувати його розшук, що оголошений постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в м. Києві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві власності на підставі укладеного із Відповідачем 24.02.2014 р. договору купівлі-продажу, укладеному у формі нотаріально посвідченої довіреності на управління та розпорядження автомобілем, належить автомобіль марки TOYOTA, модель AVALON, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER]. Разом з тим, на початку листопада 2014 р. йому стало відомо, що його автомобіль перебуває у розшуку Державною виконавчою службою та нього накладено арешт в рамках виконавчого провадження № 44394121, яке перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в м. Києві. Посилаючись на те, що накладений арешт порушує його права, просив визнати за ним право власності на автомобіль та скасувати накладений державним виконавцем арешт. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року Відповідач видав Позивачу нотаріально посвідчену довіреність на право керування та розпорядження автомобілем марки TOYOTA, модель AVALON, 2007 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER]. Вказаний автомобіль належить Відповідачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ААС 115480, виданим УДАІ ГУ МВС України в м. Києві. 13.11.2014 р. державним виконавцем Вишгородського районного управління юстиції Полінським Б.А. описано та накладено арешт на спірний автомобіль в рамках виконавчого провадження № 44394121, яке перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в м. Києві. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги, Позивач посилається на те, що ним за придбаний автомобіль Відповідачу було сплачено грошову суму в розмірі 140000,00 грн., а відтак право власності на спірне майно перейшло до нього на підставі оплатного правочину - договору купівлі-продажу автомобіля, який був оформлений генеральною довіреністю. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (покупець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, в ході розгляду даної справи суду не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що Позивачем на користь Відповідача була сплачена вартість зазначеного автомобіля і між сторонами фактично виникло зобов'язання купівлі-продажу. Доводи Позивача, що вартість автомобіля дорівнює розміру заборгованості Відповідача перед АКБ «Індустріалбанк» за кредитним договором № KRA/0300/185/07 від 27.04.2007 р., яка Відповідачем сплачена після отримання коштів від Позивача, вищевказаних обставин не доводять. Посилаючись на те, що оформлюючи правовідносини нотаріально посвідченою довіреністю сторони мали на меті здійснити оплатний перехід права власності на спірний автотранспортний засіб від однієї особи до іншої, Позивач не ставить перед судом питання щодо визнання доручення удаваним правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки в ході розгляду справи позивачем не доведено наявність у нього права власності на спірне майно, позовні вимоги в частині виключення спірного автомобіля з акту опису та арешту майна від 13.11.2014 р.; звільнення його з-під арешту та скасування його розшуку, також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed