Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: припинити право власності [PERSON] на Ѕ частки квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] з моменту оплати грошової компенсації вартості Ѕ частки квартири; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості Ѕ частки квартири [ADDRESS] в розмірі 332347 грн. 50 коп. Позивач посилається на те, що бажає припинити право на свою частку в праві власності на вищезазначену квартиру, оскільки площі жилих кімнат не відповідають ідеальним часткам співвласників та він позбавлений права користуватися місцями загального користування. У зв'язку з чим виникла необхідність щодо визнання права власності на нерухоме майно з метою подальшого користування та розпорядження нерухомим майном незалежно один від одного, однак позасудовим порядком вирішити вказане питання неможливо, оскільки відповідачем відмовлено у вирішенні цього питання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача чотири рази надходили заяви про відкладення розгляду справи з різних підстав. Позивач у судове засідання не з'являвся. Відповідач був у підготовчому судовому засіданні 13.06.2018 року, в подальшому у судові засідання не з'являвся. Сторони повідомлялись про дату, час та місце судових засідань належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи. Правом на подання заяв по суті справи сторони не скористались. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори Гавелею О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №5-2094. Співвласником іншої частки квартири [ADDRESS] (1/2 частки) є [PERSON] на підставі договору дарування від 23.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Гавелею О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №5-2094. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованою від 24.04.2018 року. Відповідно до звіту про оцінку трикімнатної житлової квартири [ADDRESS] від 12.12.2017 року, оціночна (ринкова) вартість об'єкта оцінки - трикімнатної житлової квартири № [ADDRESS] без (ПДВ) становить 670695 грн.. Термін дії звіту 6 місяців. Суд не може прийняти зазначений Звіт у якості належного доказу, оскільки термін його дії сплив 28 травня 2018 року. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до умов ст. ст. 364, 365 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ - право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем не надано відомостей на підтвердження внесення коштів на депозит, що є обов'язковою умовою при вирішенні даної категорії спорів, у суду відсутні відомості щодо надання відповідачем згоди щодо припинення право спільної часткової власності та сплати компенсації. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача, тому судові витрати пов'язані з розглядом цивільної справи несе позивач.

Outcome: dismissed