Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором в розмірі 2\~653\~161,35 грн. та судового збору. Обґрунтовує позов тим, що на підставі кредитного договору №490038680 від 28 квітня 2007 р. позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 28\~963,56 доларів США. Забезпечення\~\~виконання зобовязань за згаданим кредитним договором забезпечене заставою, а з відповідачем [PERSON] 28 квітня 2007 р. укладено договір поруки №490038680-П. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, порушив умови кредитного договору, тому станом на 5 червня 2015 р. утворилась заборгованість за кредитом 21\~860,34 долари США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 459\~366,91 грн., за відсотками 5\~292,04 долари США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 111\~205,41 грн. Пеня за останні 12 місяців 99\~106,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 2\~082\~589,03 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючи згідно довіреності (а.с.86) позов підтримав. Вказав, що відповідач отримав кредитні кошти, його зобовязання були забезпечені переданим в заставу банку автомобілем і укладеним договором поруки з співвідповідачем [PERSON] Наполягає, що протягом всього часу, незважаючи на момент реалізації заставленого автомобіля, банк вправі продовжувати нарахування відсотків і пені. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила, просить відмовити в задоволенні позову в частині заявлених вимог до неї вимог у звязку з припиненням поруки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся належно. Суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, котрі прибули, дослідивши матеріали даної справи, зясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. У\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 28 квітня 2007 р. між позивачем ЗАТ «Альфа-Банк», яке перейменовано у ПАТ «Альфа-Банк» (кредитодавець), та відповідачем [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договорів №490038680, із змінами та доповненнями від 16 квітня 2009 р., згідно з яким банк надає позичальнику кредит на умовах, визначеними сторонами, в розмірі 28\~963,56 доларів США грн. з остаточною датою повернення кредиту 28 квітня 2017 р. Крім того, відповідно до ст.ст.546,\~553 ЦК України\~виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Зясовано, що з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязань по кредитному договору, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки від 28 квітня 2007 р. за №490038680-П, із змінами та доповненнями від 16 квітня 2009 р. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до судового наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 7 жовтня 2009 р. по справі №2н-24/2009, виданого 12 листопада 2009 р., з боржника [PERSON] на користь ЗАТ «Альфа-Банк» за згаданим кредитним договором стягнуто заборгованість: за кредитом 174\~554,82 грн.; по процентам - 10\~549,66 грн.; пені 6\~656,94 грн., а всього 191\~761,42 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №490038680 звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки «Мітсубісі», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Тим самим, позивач у 2009 році скористався своїм правом дострокового погашення кредиту. Ухвалою від 03.02.2016 провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості до [PERSON] за кредитом 174\~554,82 грн.; по процентам - 10\~549,66 грн.; пені 6\~656,94 грн., а всього 191\~761,42 грн. закрито. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 р. із змінами, надані розяснення, згідно з якими зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею ж 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту, заборгованість стягнута судовим рішенням, звернуто стягнення на заставлене майно. Тому до задоволення підлягає лише заборгованість як різниця по нарахованих відсотках, а заявлена в позові заборгованість по відсотках в розмірі 111 205,41 грн. за мінусом 10 549,44 грн. (в цій частині закрито провадження 03.02.2016) = 100 655,95 грн. Щодо решти позовних вимог, то такі суд залишає їх без задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). На переконання суду, вимога про стягнення пені, як похідної вимоги, підлягає залишенню без задоволення, оскільки положеннями укладеного сторонами договору передбачено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Закриваючи провадження в частині позовних вимог представнику позивача розяснювалось право надати суду чіткий розрахунок пені. Наданий в останньому судовому засіданні представником позивача розрахунок пені за період з 05.06.2014 по 05.06.2015 в розмірі 99106,19 доларів США (в еквіваленті 2\~082 589,03 грн.), свідчить про те, що позивачем за цей період нараховувалась заборгованість на суму боргу в розмірі 27152,38 доларів США, тобто суму, яка ще у 2009 році стягнута судовим рішенням. При цьому, такий обрахунок пені проведено у валюті і щомісячно становить в середньому 8145,71 доларів США. Отже, наданий розрахунок за умови відсутності боргу по тілу кредиту, за умов отриманих банком коштів, перерахованих у звязку з реалізацією заставленого автомобіля у 2014 році, не може братись судом до уваги. Тому нарахування та стягнення пені за несвоєчасне чи неналежне виконання зобовязання за останні 12 місяців (розрахунок пені здійснено у липні 2015 р.), є безпідставним. Що стосується позовних вимог, заявлених до поручителя, то в цій частині суд відмовляє, виходячи з наступного. Виходячи з приписів ч. 4 ст.559\~ЦК\~України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 р. із змінами, розяснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи наведене, у даному конкретному випадку строк припинення поруки у договорі поруки від 28 квітня 2007 р. за №490038680-П, із змінами та доповненнями від 16 квітня 2009 р., не встановлений, оскільки зазначено що такий діє до повного виконання зобовязань боржника за основним (кредитним) договором. Позивач скористався своїм правом на повернення кредиту достроково ще у 2009 р., судовий наказ відносно чого набрав законної сили. Даний позов подано до суду у серпні 2015 р. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що позивач пропустив встановлений строк предявлення вимоги по поручителя, тому порука є припиненою. Отже, відсутні підстави для стягнення боргу за кредитним договором з поручителя. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. в справі № 6-53цс 14 і згідно зі\~ст.360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Враховуючи встановлені вище судом обставин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в частині примусового стягнення з [PERSON] заборгованості по відсотках в розмірі 100 655,95 грн. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими. Згідно із ст.88 ЦПК України задовольняючи частково позовні вимоги, позивачеві підлягають до присудження понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становить (судовий збір 3654 грн. х 3,8% : 100%) 138 грн. 85 коп. На підставі ст.ст.11, 15, 16, 61, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 553, 554, 559, 1049, 1054 ЦК України\~та

Outcome: partial