Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 07.02.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і гр. [PERSON] було укладено кредитний договір №83#00017141030; 30.08.2013 р. між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу № 30/08-13, згідно умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № 83#00017141030 від 07.02.2012 року., що був укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON] Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідно до Договору факторингу ТОВ «АНСУ» набуло права вимоги кредитора до [PERSON]: 30.08.2013 р. між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги № 3А, за яким ТОВ «Українська боргова компанія» набула права кредитора за вищевказаними договорами. Згідно даного договору відбулося відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № 83#00017141030 від 07.02.2012 року., що був укладений між ПАТ «Дочірній Банк СбербанкуРосії» та [PERSON] О.В. На підставі п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти у сумі 10 500,00 грн. на цілі, зазначені в п. 1.3. цього Договору, а Позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі виплатити Банку проценти за користування Кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови цього Договору і своєчасно повернути Кредит Банку. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору розмір процентів за користування Кредитом складає 33% річних; відповідно до п. 2.2. Кредитного договору належне виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), яка передбачена цим Договором, і всім належним Позичальнику майном, майновими правами та грошовими коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до п. 8.3. Кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим Договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цим Договором та/або Договором/ами забезпечення у разі: а) затримки позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини Кредиту, періодичність сплати якого передбачена цим Договором, та/або процентів, нарахованих за користування Кредитом або; б) перевищення повною сумою заборгованості за Кредитом суми Кредиту, який підлягав поверненню, більш як на 10 (десять) відсотків або;в) несплати Клієнтом більше однієї виплати з повернення Кредиту та/або процентів, що перевищує п'ять відсотків від суми Кредиту, зазначеної в пункті 1.1. цього Договору; г) істотного порушення Позичальником будь-яких зобов'язань за цим Договором; е) якщо Банком буде виявлено недостовірність будь-якої з гарантій, наданих Позичальником Банку згідно з п. 3.1 та/чи невиконання Позичальником наданої Банку гарантії, зазначеної в п. 3.2. цього Договору. Посилаючись у позові на те, що станом на на 30.09.2013 р. загальна сума боргу складає 14 060 грн. 66 коп. (чотирнадцять тисяч шістдесят) грн. 66 коп.: сума простроченої заборгованості за основним боргом 9 954 грн. 99 коп., сума строкової заборгованості за відсотками 209 грн. 88 коп., сума простроченої заборгованості за відсотками 3 895 грн. 79 коп., у позові й заявлено вимогу про стягнення зазначеної вище суми з відповідача на користь позивача. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 11, 509, 525, 526, 549, 624- 625, 1048-1050, 1054 ЦК України. У судове засідання позивач не з'явився, утім, в особі представника за довіреністю надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, та в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та в якій просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстави для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Судом встановлено, що 07.02.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і гр. [PERSON] було укладено кредитний договір №83#00017141030; 30.08.2013 р. між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ був укладений Договір факторингу № 30/08-13, згідно умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № 83#00017141030 від 07.02.2012 року., що був укладений між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та [PERSON] Утім, на переконання суду помилковим є посилання позивача на те, що відповідно до Договору факторингу ТОВ «АНСУ» набуло права вимоги кредитора до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. При зверненні до суду позивач посилається на приписи ст.ст. 526, 527, 536, 554, ч. 1 ст. 1054, ст. 1050 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, і в цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням. Утім, позивач не повідомив відповідача у встановленому порядку та відповідно до вимог п. 11.8 кредитного договору про заміну кредитора у зобов'язанні та не надав доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до п. 11.9 кредитного договору від 07.02.2012 р. будь-які повідомлення, попередження та інший обмін інформацією між банком та позичальником, що стосуються цього договору, незалежного від того, передбачені вони цим договором або ні, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово і доведені до відома іншої сторони кур'єром під розписку, рекомендованим або цінним листом (телеграмою). Отримання відповідачем у копіях до ухвали про відкриття провадження у цивільній справі та позовної заяви договору факторингу №30/081-13 від 30.08.2013 р., договору відступлення права вимоги за №3А від 30.08.2013 р. не може вважатися наданням Боржнику доказу переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, оскільки даний доказ був наданий позивачем суду в обґрунтовування заявлених вимог до відповідача. Ані банк, ані ТОВ «АНСУ», ані позивач не повідомляли відповідача про зміну кредитора та не надали йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язані, яке виникло у відповідача із ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії», доказів отримання відповідачем вимог про погашення заборгованості за кредитним договором від 07.02.2012 р. тощо. За ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оскільки позивач не виконав обов'язок доказування, не надав у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів на підтвердження наявності у нього підстави вимагати від відповідача виконання зобов'язання за кредитним договором №83#00017141030 від 07.02.2012 р., підстави для задоволення позву відсутні. Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed