Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 07.04.2014 року померла його бабуся [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшли дві земельні ділянки, що розташовані на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області. Він входить до числі спадкоємців, однак звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після встановленого законом строку на вчинення цих дій. При цьому подати своєчасно заяву про прийнятя спадщини не міг, так як перебував за межами України на заробітках. Також значного часу вимагало і відновити документи на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем, які були втрачені, а про існування земельних ділянок, що належали спадкодавцю, він дізнався лише у 2017 році. Посилаючись на вказані обставини як на поважну причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, просив визначити йому додатковий строк для вчинення вказаний дій. Ухвалою суду від 05.10.2017 року до участі в справі в якості співвідповідача була залучена [PERSON]. В судовому засіданні позивач, уточнивши та підтримуючи свої вимоги пояснив, що про смерть своєї бабусі [PERSON] дізнався в той самий день коли це сталося, бо йому зателефонувала дружина, оскільки він перебував на заробітках в селищі Софрино, Пушкінського району Московської області Російської Федерації. На поховання померлої приїхати не зміг, а зявився лише на поминальний обряд «40 днів» та пробув в Україні близько тижня і знову поїхав на роботу до Російської Федерації. Влітку 2014 року він знову приїхав в Україну і в цей період прийшов до нотаріуса за консультацією, оскільки йому було відомо про наявність заповіта, який залишив спадкодавець на його користь. Коли нотаріус порахував суму витрат на оформлення спадщини, яка становила близько 3000 грн., він вирішив поїхати на роботу, оскільки не мав фінансової можливості на той час оплатити нотаріальні послуги. Заяву про приняття спадщини також тоді не подав. Приїхавши знову на заробітки до Росії він захворів, у звязку з чим тривалий час не зміг виїхату на Україну. Коли повернувся в кінці 2014 року додому то строк прийняття спадщини вже минув. Документів на підтвердження його хвороби в 2014 році та перебування в Росії немає. Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини терміном два місяці. Представник позивача [PERSON] вважав причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] поважними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON] в задоволенні позову заперечила, пояснивши, що [PERSON] є її бабою по лінії батька [PERSON], який помер ще до відкриття спадщини. В серпні 2014 року вона звернулася із заявою до органів нотаріату та прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Дійсно позивач був на поминальному обряді «40 днів» і мав можливість як фінансову, так і фізичну подати заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі, однак цього не зробив. Вважала причини пропуску цього строку останнім не поважними, а тому просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без участі представника сільської ради, про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення позивача та доводи його представника, заперечення відповідачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, 07.04.2014 року померла бабуся позивача по ліні матері [PERSON], яка мешкала в м. Буринь Сумської області, що вбачається із свідоцтва про смерть останньої, свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про народження матері позивача, довідки Буринської міської ради (а.с.8,9,27,31). За життя, 17.01.2008 року, [PERSON] посвідчила в [PERSON] сільській раді заповіт, зареєстрований в реєстрі за №03, яким заповіла позивачу належні їй на підставі державних актів серії Р3 №710667 та Р3 №749748, дві земельні ділянки та грошовий вклад, що зберігався в Буринському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується заповітом, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру, державними актами (а.с.11-13,21,22). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті, а згідно ч.1 ст.1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її онука - відповідачка [PERSON], яка відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України подала заяву про прийняття спадщини, являючись при цьому спадкоємцем за правом представлення тієї частки, яка належала б за законом її батьку [PERSON]П.( сину [PERSON]С.) померлому 22.11.1999 року, тобто до відкриття спадщини після смерті [PERSON], що вбачається із матеріалів спадкової справи №207/2014, інформаційної довідки із спадкового реєстру, свідоцтва про народження відповідачки [PERSON], свідоцтва про народження батька відповідачки [PERSON], свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.32,32-37) Між тим, судом встановлено, що позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори у визначений законом строк не звертався, при цьому стверджує, що пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки мав скрутне фінансове становище, перебував на роботі за кордоном де тривалий час хворів. Однак на думку суду такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону і не підтверджені жодними доказами. Зокрема, в силу ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив і при розгляді справи №6-148цс15 у своїй постанові від 04.11.2015 року за результатами перегляду судових рішень у звязку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ч.3 ст.1272 ЦК України. При цьому в силу ст.360-7 ЦК України, рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у свої діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За змістом ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків передбачених цим Кодексом. При цьому ч.ч. 1,2 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач не навів суду жодних переконливих доводів щодо поважності не подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини і не надав суду доказів на підтвердження цих обставин. При цьому, даючи оцінку доводам позивача про не можливість вчинення вищевказаних дій через тяжкий фінансовий стан та його перебування на роботі за кордоном, суд, враховуючи значний термін після відкриття спадщини, вважає, що самі по собі ці обставини без встановлення інших обєктивних, непереборних та істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчать про поважність пропуску зазначеного строку. Також, посилання позивача, як на поважну причину пропуску зазначеного строку на його тривалу хворобу у період роботи за кордоном, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки позивач не довів цього в судовому засіданні належними та допустими доказами в силу вимог ст.ст.10,60 ЦПК України. Більш того, суд вважає, що останній, перебуваючи в Україні за місцем відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], мав достанній час для подання заяви про відкриття спадщини. Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд прийшов до висновку, що наведені позивачем причини не подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у передбачений законом строк не можна вважати поважними, у звязку з чим в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed