Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 30 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк наддав відповідачу кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов'язана булла щомісячно повертати кредит, відсотки та сплачувати комісію за користування кредитом. Однак, в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконувала взятого на себе зобов'язання і своєчасно не вносила необхідні платежі. Станом на 31 січня 2018 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням несплачених відсотків, пені, комісії та штрафних санкцій на загальну суму 49374,92 грн. (1663,18 грн. заборгованість за кредитом, 41195,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3688,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штраф (фіксованачастина), 2327,38 грн. штраф (процентнаскладова), які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 07 березня 2018 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку статті 128 ЦПК України (пункт перший частина восьма), 03.05.18 року надала суду відзив на позов в якому з позовом банку не погоджується, в задоволенні позову просить відмовити за спливом строку позовної давності та стягнути з позивача на її користь судові витрати з оплати правничої допомоги в розмірі 1800 грн. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 30.01.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору відповідач зобов'язана була щомісячно повертати кредит, відсотки та сплачувати комісію за користування кредитом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідач належно не виконував взятого зобов'язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31 січня 2018 року вона має заборгованість за кредитним договором з урахуванням несплачених відсотків, пені, комісії та штрафних санкцій на загальну суму 49374,92 грн. (1663,18 грн. заборгованість за кредитом, 41195,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3688,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штраф (фіксованачастина), 2327,38 грн. штраф (процентнаскладова). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Поряд з цим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ст.549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, вище вказаними Умовами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вище викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правовоївідпо відальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те самепорушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у висновку Верховного Суду України, викладеному у постановівід 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який суд враховує у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідача штрафів. Крім того, посилання відповідача у відзиві на сплив строку позовної давності, є безпідставними виходячи з наступного. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповічач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських ослуг», «Правилами користування платіжною картокою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Поставивши власний підпис в заяві, відповідач погодилася з вищевказаними Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Таким чином, банк забезпечив позичальнику міжливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомомогою картки та фінансового телефону на який приходить динамічний пароль. Згідно графіка погашення кредиту (а.с.5-6) вбачається, по відповідач внесла останній раз кошти на погашення свої заборгованості 09.07.2015 року в розмірі 200 грн., після чого кошти надалі нею не вносились взагалі, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 22.02.2018 року - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму відзиві, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Таким чином, виходячи із вимог вищевказаних Законів суд вважає необхідним стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в загальній сумі 46547,54 грн. (1663,18 грн. заборгованість за кредитом, 41195,53 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3688,83 грн. заборгованість за пенею та комісією). Також, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши його в сумі 1661,11 грн.

Outcome: partial