Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові вказав, що він працював на посаді заступника директора у ДП «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» з 02.06.2014 року по 15.01.2015 року, звільнений за власним бажанням, відповідно до ст.. 38 КЗпП України. В день звільнення відповідач не провів з ним повний розрахунок і не виплатив заборгованість по заробітній платі, у звязку з чим він звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24.02.2017 року його позов задоволено та з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральну шкоду. Вказане рішення суду виконано частково, а саме: відповідачем сплачена лише заборгованість у загальній сумі 9898 грн. 84 коп. У звязку з не проведенням з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підстава для відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП, а саме стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 23466 грн. 08 коп., тому просив стягнути вказану суму у судовому порядку. Ухвалою суду від 30.01.2018 року судом визначений порядок розгляду справи у порядку прощеного провадження викликом сторін, та відповідачу наданий строк у 15 днів, з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, поважну причину не явки суду не повідомив, про розгляд справи сповіщався належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився, направив суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. У судове засідання представник відповідача не зявився, поважну причину неявки суду не повідомив, про розгляд справи сповіщався належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України, суду не надано, копію позовної заяви з додатками представник відповідача отримав 28.02.2018 року (а.с. 48). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя №337/4332/16-ц від 24.02.2017 року, позов [PERSON] до Державного підприємства «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди задоволений частково. З Державного підприємства «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 1310 грн. 30 коп., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 92 813 грн. 60 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн., усього 94 623 грн. 90 коп. Згідно виписки з карткового рахунку [PERSON], 13.09.2017 року від ДП «Дослідне господарство «Новатор» на рахунок позивача надійшла сума 9898 грн. 84 коп. на підставі рішення № 337/4332/16-ц, але призначення платежу не зазначено (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця, щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ст.. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя № 337/4332/16-ц від 24.02.2017 року встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 175 грн. 12 коп. З моменту ухвалення рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя до фактичної сплати заборгованості із заробітної плати пройшло 134 робочих днів, а тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені складає 23466 грн. 08 коп. (175,12 х 134= 23466,08). Враховуючи вищевказане, той факт, що відповідач відзив на позов суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені обґрунтовані, доведені та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved