Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 28.08.2013р. відповідач позичив в нього 423 395,00грн. терміном до 01.09.2013р., про що було складено відповідну розписку. Оскільки у визначений термін кошти відповідач не повернув, позивач просив суд стягнути з нього позичену суму - 423 395,00грн., суму пені - 14 737,85грн., та 3% річних - 3 401,04грн. У процесі розгляду справи представник позивача уточнив розмір позовних вимог, а саме: просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу 403 395,00грн., 3% річних - 7 373,53грн. та суму сплаченого судового збору. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позву не заперечував. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Як вбачається з розписки від 28.08.2013р., позивач у присутності свідків позичив відповідачу 423 395грн. готівкою, які останній зобов'язався повернути до 01.09.2013р. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 1 частини 1 статті ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зважаючи на те, що відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов'язань, зазначених у підписаній ним власноруч розписці щодо повернення позивачеві взятих у нього в борг коштів, приймаючи до уваги розрахунок пені та 3% річних, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved