Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, за уточненим позовом просив звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яке встановлене для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №180/06ф від 07.09.2006 року, укладеним з позивачем, а саме на автомобіль марки «Audi А4», рік випуску 2006, об'єм двигуна 1781 куб.см., кузов [NUMBER], д/н [NUMBER], шляхом надання права позивачу здійснювати від імені [PERSON] зняття з реєстраційного обліку, продаж, та всі інші дії, пов'язані з продажем предмету забезпечувального обтяження шляхом укладення договорів купівлі-продажу з іншими особами покупцями; надати Публічному Акціонерному Товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» право на отримання будь-яких документів, необхідних для продажу предмету застави; зняти арешт зі спірного автомобіля, передавши його на зберігання представнику позивача. В обґрунтування позову посилався на той факт, що між сторонами укладено кредитний договір. У забезпечення виконання умов кредитного договору сторони уклали договір застави від 11 вересня 2006 року, предметом якого є спірний автомобіль. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем по кредитному договору від 07.09.06 року, загальний розмір заборгованості, що виникла перед позивачем, станом на 31 серпня 2010 року складає 36770,88 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 308054,87 гривень. Позичальник, порушуючи прийняті на себе зобов'язання, кредит і відсотки, нараховані за користування кредитом, своєчасно не погашав, що змусило банк звернутись до Приморського районного суду м. Одеси з позовною завою про стягнення заборгованості. Так, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2011 року по справі №2/1522/9176/11 позов банку задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 308054,87 гривень, та судові витрати. Зазначене рішення на сьогоднішній день не виконане, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до раніше поданої заяви первинні позовні вимоги щодо звернення стягнення визнав, просив розглядати справу за його відсутності. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. 07 вересня 2006 року між позивачем з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, укладений кредитний договір № 180/06ф. Відповідно до зазначеного кредитного договору банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 45356,36 доларів США. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався погасити кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених у договорі. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між сторонами 11.09.2006 року укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 7463, відповідно до якого заставодавець надав заставодержателю в заставу автомобіль марки «Audi А4», рік випуску 2006, об'єм двигуна 1781 куб.см., кузов [NUMBER], д/н [NUMBER]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2011 року по справі № 2/1522/9176/11, позов банку задоволено, стягнуто з [PERSON] 308054,87 гривень, а також судовий збір. Втім, на сьогоднішній день рішення за вказаними виконавчими листами не виконане. Згідно ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, на сьогоднішній день можливо стверджувати, що виконання зобов'язання з повернення кредиту відповідачем не відбулось. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Отже, враховуючи, що відповідач не виконав своє зобов'язання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет застави. За правилом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором. Згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати способі звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Таким чином, позивачем обрано на свій розсуд спосіб звернення стягнення на предмет застави, що не суперечить вимогам статі 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.21 Закону України «Про заставу», у зв'язку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет застави шляхом надання права позивачу здійснити продаж предмету застави. Отже, враховуючи що відповідачем - боржником за основним зобов'язанням - порушено договірні зобов'язання перед позивачем, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет застави шляхом укладення договорів купівлі-продажу з іншими особами покупцями. Щодо вимоги позивача про скасування арешту, накладеного на спірний автомобіль, судом враховано наступне. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.06.2012 року державним виконавцем у межах виконавчого провадження за виконавчим листом №2/1522/9176/11 накладено арешт на усе майно та грошові кошти, що належить відповідачу. Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За правилом ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається. Таким чином, враховуючи, що на сьогоднішній день виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно боржника, не закінчено, реального виконання рішення про стягнення боргу з відповідача не відбулось, підстави для зняття арешту, накладеного державним виконавцем, відсутні. Враховуючи наведене, суд вважає вказану вимогу необґрунтованою належним чином, з огляду на що вважає за необхідне відмовити у її задоволенні. Вимога позивача про передачу спірного автомобіля на відповідальне зберігання представнику позивача є похідною та залежною від вимоги про скасування арешту, а отже у її задоволенні також слід відмовити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом.

Outcome: partial