Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача суму в рахунок відшкодування матеріальних збитків в розмірі 7274 грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 840, 80 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 грудня 2019 року о 16 год. 00 хв. він приїхав на своєму транспортному засобі «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак [NUMBER] до ринку біля станції метро «Барабашово» у м. Харкові та залишив свій автомобіль на парковці. Коли повернувся він побачив, що лівий задній бампер пошкоджений. Від охоронника дізнався, що його транспортний засіб пошкодила дівчина на автомобілі «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] рухаючись заднім ходом. Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020року, вказана ДТП сталася з вини відповідача [PERSON] на яку накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. На момент скоєння ДТП, ні автомобіль позивача, ані автомобіль відповідача застраховані не були, тому до моторно - страхового бюро та до страхової компанії позивач за виплатами не звертався. Згідно звіту вартість матеріальної шкоди спричиненої транспортному засобу позивача становить 5177, 42 грн. Також, останнім сплачено 2000 грн. за проведення звіту щодо оцінки пошкодженого майна та суми в розмірі 127,20 грн. за направлення повідомлень [PERSON] щодо проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. При цьому, відповідач, в свою чергу, на даний час, від добровільного відшкодування шкоди відмовляється. Тому, позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 7274,62 грн., а також сплачений судовий збір. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2020 року цивільну справу залишено без руху. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалами Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року та 29 березня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини не явки суду не відомі. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлелася шляхом направлення повісток на адресу мешкання, а також шляхом розміщення на сайті судової влади України оголошення про виклик особи, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2019 року о 16 год. 19 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ TF 699Р» державний номерний знак [NUMBER] по вул. Тюрінській в районі буд. № 148, рухаючись заднім ходом, не впевнилась в безпеці виконуючого маневру, внаслідок чого допустила наїзд на автомобіль «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак [NUMBER] , чим завдано матеріальних збитків, та порушила вимоги п, 10.9 ПДР України, після чого з невідомих причин залишила місце події. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року, , [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн. Постанова набрала законної сили. За таких обставин, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 15.12.2019 року, є встановленим і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак [NUMBER] належить [PERSON] . З листа генерального директора Моторно (транспортне) страхове бюро України Шевченко В.І. від 09.11.2020 року вбачається, що при здійснені пошуку в ЦБД МТСБУ за датою народження та прізвищем, ім`ям, по батькові страхувальника, не виявлено інформації про чині на дату ДТП - 15.12.2019 року договору ОСЦПВВНТЗ, укладені страховиками - членами МТСБУ з громадянкою [PERSON] . Крім того, відповідно до листа генерального директора Моторно (транспортне) страхове бюро України Шевченко В.І. від 23.04.2021 року, зазначено, що на дату ДТП - 15.12.2019 року чинного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених щодо забезпечення автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак [NUMBER] , не виявлено. Таки чином, обидва автомобіля на момент скоєння ДТП, а саме 15.12.2019 року не були застраховані. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Так, 07.07.2020 року було складено протокол № 589 огляду колісного транспортного засобу. Позивачем надано Звіт № 589 від 22 липня 2020 року, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди спричиненого власнику автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 15.12.2019 року складає 5177,42 грн. Згідно ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частин першої, другої ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд приймає за основу звіт про визначення матеріальної шкоди причиненої власнику автомобіля № 589 від 22 липня 2020 року. Будь-яких доказів на спростування розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стороною відповідача не надавалось. Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, сума матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля згідно звіту № 589 складає 5177,42 грн. Приймаючи до уваги вище викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і їх слід задовольнити саме в тому розмірі, який позивач зазначив у позові, тобто у розмірі 5147,42 грн. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , в рахунок відшкодування матеріальних збитків завданих в наслідок ДТП, суму в розмірі 5147,42 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У зв`язку з розглядом цієї справи позивач поніс судові витрати, а саме оплату автотоварознавчого дослідження та сплату поштового повідомлення, які останній просить стягнути з відповідача. Так, [PERSON] сплатив фізичній особі підприємцю [PERSON] , який діє на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця від 03.09.2004 року та Сертіфікату суб`єкта оціночної діяльності від 11.10.2019 року, вартість робіт з експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі робіт від 22 липня 2020 року. Крім того, було здійснення експертом Шаповаловим В.І. виклик відповідача [PERSON] на місце огляду, вартість зазначеного повідомлення складає 127,20 грн. Таким чином, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 2127,20 грн., покладаються на відповідача. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved