Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) [PERSON] отримав кредит у розмірі 16060,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, через що позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 19160,48 грн. за кредитним договором № б/н від 28.08.2012 року, а також судові витрати у розмірі 243,60 грн. судового збору. В свою чергу [PERSON] подав до суду зустрічний позов про розірвання договору кредиту між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні не з'явився, надав суду заяву згідно якої на позовних вимогах наполягав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. [PERSON] у судовому засіданні не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на підставі поданої зустрічної заяви просив суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні первісного позову до нього, первісний позов не визнав, просив суд зустрічний позов задовольнити.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.08.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 16060,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач [PERSON] повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. У відповідності до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит…. За ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Частина 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, можливість застосування якої до кредитних правовідносин між позивачем і відповідачем зумовлено ч. 2 ст. 1054 цього Кодексу, визначає обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити за неї проценти. При цьому ч. 3 ст. 1049 Кодексу встановлює, що позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, яка позичалась, на банківський рахунок позикодавця. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконані зобов'язання перед банком. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а так зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 09.02.2014 року має заборгованість - 19160,48 грн., яка складається з наступного: 12198,62 грн. - заборгованість за кредитом; 1618,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3955,22 грн. - штрафи згідно п. 2.2 Генеральної угоди, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 888,59 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У відповідності зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи матеріали справи та наведені норми закону, суд вважає необхідним задовольнити первісні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19160,48 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» суд вирішив відмовити з наступних підстав. [PERSON] у зустрічному позові зазначив, що у нього істотно зменшились прибутки - зменшилась заробітна плата, на утриманні перебуває неповнолітній син, який навчається у навчальному закладі, що потребує додаткових витрат. Крім того, підвищився курс долара, на що він не розраховував при укладанні кредитного договору. Вважає дані обставини істотними. Не відмовляється від виконання первісних умов договору, але перерахування пені та штрафних санкцій вважає безпідставним, тому укладений договір підлягає розірванню, оскільки вважає, що наявні підстави для зміни або розірвання договору, передбачені ст. 651 ЦК. Так, [PERSON] просив суд розірвати кредитний договір - Генеральну угоду від 28.08.2012 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанком» і [PERSON] та припинити нарахування відсотків за користування кредитом з моменту розірвання договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Із наданих суду доказів суд не вбачає будь-яких порушень договору, укладеного між [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк», а обставини, зазначені [PERSON] суд не вважає такими, що змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах, а тому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору кредиту суд вирішив відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України та стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved