Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1023 га. Його сусід відповідач по справі [PERSON], забороняє проїжджати трактором для обробки земельної ділянки, до якої іншого під'їзду не має, внаслідок чого він був позбавлений можливості повноцінного користування, зазначене змусило його до звернення в суд за захистом своїх прав. У зв'язку з вищенаведеним позивач просить суд встановити безоплатний постійний земельний сервітут у виді права позивача [PERSON], на проїзд шириною 3 метри через земельну ділянку, що належить відповідачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] для обслуговування земельної ділянки, позивача по [ADDRESS]. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник надала заяву про розгляд справи у її відсутність позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Земельного кодексу України з приводу землекористування та встановлення земельного сервітуту. Відповідно до вимог ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно ст. 99 ЗК України встановлені види права земельного сервітуту, серед яких є: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій. Встановлені також і інші земельні сервітути, перелік яких не є вичерпаним. Відповідно до ч.1 ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ст. 101 ЗК України, власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. За змістом ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч. 3 вказаної норми Кодексу, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України, визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено згодою між ними. Аналогічні вимоги містяться й в ст. 401-404 ЦК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності та земельна ділянка 0,1500 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯД № 798780 від 17 червня 2010 року. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. На вищезазначеній земельній ділянці розміщений паркан, та інший під'їзд до домоволодіння [PERSON], відсутній. Згідно ч. 1. ст. 401 Цивільного Кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. В п. б. ст. 99 Земельного Кодексу України зазначено, що Власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Відповідно до ч.1. ст. 404. Цивільного Кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Згідно ч. 4 ст. 98 Земельного Кодексу України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях При вирішенні варіанту встановлення земельного сервітуту, останній повинен бути встановлений безоплатним, зважаючи на існування фактичних відносин землекористування, які виявлені судом.

Outcome: approved