Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем ТОВ «Агро-Капітал»» з 27.12.2013 на посаді електрика. 19.05.2014 року був звільнений на підставі ст.38 КЗпП України. Після звільнення з підприємства відповідно до ст. 116 КЗпП України, відповідач з позивачем не розрахувався, у разі чого виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 5704,17 грн., дана заборгованість виникла з вини ТОВ «Агро-Капітал», а тому останні також повинні виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки в період з 19.05.2014 по 11.06.2014 у розмірі 2592,90 грн. Також вважає, що незаконними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він, не отримавши зароблені кошти, був позбавлений можливості купувати продукти харчування, одяг та ніші речі необхідності, що потребувало додаткових зусиль для організації життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 3000 грн. Крім того просить стягнути з відповідача витрати на надання юридичної допомоги в розмірі 400грн.. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах зазначених в позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Березовський В.А. в суді позов не визнав, заперечував проти його задоволення, мотивуючи тим, що розмір невиплаченої заробітної плати з урахуванням наказу товариства «Про деприміювання» та оборотно-сальдової відомості становить 4270,23грн., довідка з сумою заборгованості в розмірі 5704,17грн. видана позивачу помилково. Стверджує, що вказану суму товариство було спроможне виплатити 21.05.2014, проте [PERSON] не з'являвся до каси ТОВ «Агро-Капітал» для остаточного розрахунку, навмисно затягуючи час для отримання відшкодувань за затримку. Стягнення моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги також категорично заперечував через відсутність доказів. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно записів в трудовій книжці та в наказі про звільнення, копії яких наявні в матеріалах справи, [PERSON] з 27.12.2013 року по 19.05.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Агро-Капітал» на посаді електрика і був звільнений за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України (а.с. 3, 26). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що при звільненні позивача повний розрахунок ним ортимано не було, що не спростовувалось сторонами. З довідки ТОВ «Агро-Капітал» від 29.05.2014, наданої позивачем вбачається, що заборгованість товариства перед позивачем становить 5704,17 грн. (а.с. 2) Проте, згідно довідки ТОВ «Агро-Капітал» від 14.08.2014, наданої представником відповідача в судовому засіданні, заборгованість із заробітної плати складає 4270,23 грн. (а.с. 35). Суд приймає до уваги довідку ТОВ «Агро-Капітал» від 14.08.2014 року , оскільки зазначені в ній відомості також узгоджуються з оборотно-сальдовою відомістю за рахунком 66,1, наказом товариства №27/1-од від 03.03.2014 «Про депреміювання», що в сукупності підтверджує розмір заборгованості по заробітній платі в сумі 4270,23грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести, тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимогабозаперечень. Відповідачем не було надано на підтвердження своїх заперечнь достовірних, належних та допустимих доказів того, що вони 21.05.2014 року та 26.05.2014 року , повідомляли, запрошували, надсилали листи або вчиняли будь-які інші дії для виплати заробітної плати [PERSON] У зв»язку з чим, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що позивач ухилявся від отримання заробітної плати та приходить до висновку, що невиплата заробітної плати виникла лише з вини відповідача. В силу ст..117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по сутті. Як роз'яснено в п.6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абз.З п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, але якщо протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, в якому передбачено, що розрахунки проводяться виходячи з установлених працівнику в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в цій частині із збільшенням середнього заробітку, оскільки позивачем помилково розраховано середній заробіток виходячи з невірного розміру заробітної плати та часу розрахунку. Суду надана довідка ТОВ «Агро-Капітал» про середню заробітну плату [PERSON], якою середньоденну заробітну плату працівника визначено в 105,57 грн. (а.с. 35), однак відповідач в порушення положення абз.З п.2 Порядку обчисленнясередньоїзаробітної плати, затвердженого Постановою КМ Українивід 08.02.1995р. № 100, у своїх розрахунках замість розрахунку з 2 останніх календарних місяців виходив з суми піврічної заробітної плати та відповідній кількості робочих днів за 6 місяців, що призвело до невірного визначення середньоденного заробітку. Середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 69,95грн.( заробіток за березень-квітень 2014 року (1433,95+1433,95=2867,9)/кількість робочих днів 41=69,95) та кількості робочих днів в період з 20.05.2014 по 26.08.2014 включно ( травень- 9 днів, червень- 19 днів, липень - 23 дні, серпень- 17), суд визначає в розмірі 4576,6грн.(69,95*68=4576,6) Акт від 11.08.2014 року не може бути розцінений судом як день остаточного розрахунку (а.с. 45), оскільки в порушення ч.1ст. 116 КЗпП України [PERSON] не повідомлено письмово перед виплатою суми заборгованості, крім того, відповідно до ч.4-5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Письмову згоду на отримання коштів в приміщенні суду [PERSON] не надавалось. Крім того, згідно роз'ясень Конституційного суду України у своєму рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень ст.. 233 КЗпП України у взаємозв»язку з положеннями ст.ст.117,23-1 цього Кодексу, невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого органу, є триваючим правопорушенням, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення - в день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання про позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що статтею 23 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення и прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Ст.237-1 КЗпП України передбачає: відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналіз зазначених вимог Закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що його невиплата заробітної плати призвела до суттєвих душевних страждань, позбавила можливості забезпечувати родину через що був змінений його звичайний спосіб життя. Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та враховуючи роз'яснення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.05 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» в частині застосування принципу розумності при вирішення справ зазначеної категорії, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з відповідача підлягають частковому задоволенню та на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000 грн. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди є виваженим та розумним, відповідає встановленим правовідносинам. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженісудові витрати. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, та є судовими витратами. Суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині. Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги юриста є такими, що понесені [PERSON] у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певних справ в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судовихвитрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавстваУкраїни й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. З огляду на наявність оригіналу квитанції про сплату витрат в сумі 400 грн., договору про надання юридичних послуг від 10.06.2014р. за №12, що містить в собі перелік виконаних робіт та затраченого часу, суд вважає за необхідне задовольнити зазначені вимоги (а.с. 10). Згідно ст. 367 ЦПК України судове рішення в частині присудження заробітної плати, не більше ніж за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial