Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № [NUMBER] від 18 грудня 2011 року в розмірі 20500,21 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 18 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем, укладено кредитний договір № [NUMBER], відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит у розмірі 8288,00 гривень, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку, строком на 12 місяців. Відповідач зобовязалася повернути кредит на умовах, в строки та в порядку, що передбачені умовами договору кредиту № [NUMBER] від 18 грудня 2011 року. ПАТ «ОТП Банк» свої зобовязання за кредитним договором № [NUMBER] від 18 грудня 2011 року виконав та надав відповідачу грошові кошти у розмірі, визначеному умовами договору, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобовязання щодо сплати суми кредиту та відсотків не виконує, в результаті чого, станом на 16 січня 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 20500,21 гривень, з яких: 18953,21 гривень заборгованість по сплаті кредиту; 1547,00 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду заяву, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву, просила розглядати справу за її відсутності; також просила застосувати строки позовної давності, оскільки останнє погашення заборгованості за кредитом здійснено 09 вересня 2013 року та більше проплат не було у звязку з її матеріальними складнощами. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 18 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Кредит», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № [NUMBER], відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Кредит» надав відповідачу кредит у загальному розмірі 8288,00гривень на строк 12 місяців року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних, а відповідач зобовязалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, визначені умовами вказаного договору та Додатком № 1 «Графік платежів», який є його невідємною частиною. ТОВ «ОТП Кредит» повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту № [NUMBER] від 18 грудня 2011 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримала, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 16 січня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 20500,21 гривень з яких: - заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 18953,21 гривень; - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1547,00 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором № [NUMBER] від 18 грудня 2011 року, станом на 16 січня 2017 року. Також судом встановлено, що 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 18 грудня 2011 року, що підтверджено додатком 1 до Договору про відступлення права вимоги від 18 березня 2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Суд, аналізуючи надані докази у їх сукупності приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором № [NUMBER] від 18 грудня 2011 року, задоволенню не підлягають оскільки позивачем не надано доказів про те, що відповідач за останні три роки здійснював виплати за вказаним договором, тоді як строк дії договору закінчився 18 грудня 2012 року, тому на день звернення до суду сплили строки позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови позивачу у позові, при цьому суд також враховує, що позивач неодноразово повідомлявся про день та час розгляду справи, але його представник в судове засідання жодного разу не зявився, а подав заяву про розгляд справи за його відсутності і таким чином не скористався своїм правом надати суду докази, а відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності. Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі, а позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених вимог, суд відмовляє в задоволенні позову за його доведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд, судові витрати понесені позивачем відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed