Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить скасувати розрахунок заборгованості по аліментах згідно судового наказу №2н/740/50/18 від 07 лютого 2018 року на суму 13412,54 грн від 02 грудня 2019 року та зобов*язати відповідача здійснити розрахунок заборгованості по аліментах з урахуванням встановлених порушень у вказаному розрахунку. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області №2н/740/50/18 від 07 лютого 2018 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах Ніжинського МВ ДВС ГТУЮ від 02 грудня 2019 року вбачається, що заборгованість по аліментах складає 13412,54 грн. Вказаний розрахунок вважає незаконним та таким, що сформований з порушенням матеріальних та процесуальних норм. З розрахунку вбачається, що визначення розміру аліментів здійснювалося із врахуванням 1/4 частки всіх видів заробітку без врахування 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, при обчисленні заборгованості виконавцем за травень 2018 року зазначено розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості 2984 грн, а в червні 2018 5539,21 грн, що є порушенням ст.195 СК України. В судовому\~засіданні позивач [PERSON] підтримав позов за викладених в ньому підстав, посилаючись на те, що він не працює, сплачує аліменти на трьох неповнолітніх дітей і вважає безпідставним здійснення розрахунку заборгованості по аліментах держвиконавцем виходячи із середньої зарабітної плати працівника для даної місцевості відповідно до вимог ч.2 ст.195 Сімейного кодексу України . Представник відповідача\~- Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), - Кашлюк С [PERSON] М. в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що діяла правомірно та в межах свої повноважень, здійснюючи розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, які скаржник зобов`язаний сплачувати на свою дитину, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживає, відповідно до вимог ч.2 ст.195 СК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - [PERSON] в судове засідання не з*явилася, що не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено,що судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 лютого 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Заступником начальника Ніжинського МР ВДВС у Чернігівській області здійснено розрахунок заборгованості по аліментах від 02.12.2019, відповідно до якого у [PERSON] мається заборгованість в сумі 13412,54 грн, за період з січня 2018 по листопад 2019 року, про що\~повідомлений боржник(а.с.8). Зі змісту оспорюваного розрахунку вбачається, що у період з січня 2018 року по листопад 2019 року розмір аліментів, які мав сплачувати [PERSON] , визначено державним виконавцем виходячи з середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживає, тобто як непрацюючій особі. Згідно вимог\~ст.18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.3, 4\~ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Згідно з\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою\~статті 195 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до частини другої\~статті 195 СК України\~заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Отже, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів, розрахунок розміру належних до сплати аліментів має здійснюватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживає платник аліментів. Як з`ясовано, скаржник на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів офіційно ніде не працював, відповідно розмір аліментів, які він повинен сплачувати на дочку, мав визначатися виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживав, що й було зроблено заступником начальника Ніжинського МР ВДВС Кашлюк С.М. За таких обставин суд дійшов висновку, що заступник начальника Ніжинського МР ВДВС Кашлюк С.М. діяла правомірно та в межах свої повноважень здійснюючи розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, які скаржник зобов`язаний сплачувати на свою дитину, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживає. Відповідно до\~ст. 447 ЦПК України\~сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За змістом\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи обставини, що мають істотне значення, беручи до уваги надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч.2\~ст.141\~ЦПК України судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~у разі\~відмови в\~позові покладаються\~на позивача.

Outcome: dismissed