Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 02 липня 2010 року перебуває з відповідачкою у шлюбі зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 31. Від шлюбу дітей не мають. Через різні погляди на сімейне життя за час шлюбу в їх сім'ї мали місце сварки, які призвели до того, що з літа 2014 року вони проживають окремо. Наразі проживає з іншою жінкою, з якою має намір створити нову сім'ю. Вважає подальше спільне проживання сторін неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, а тому просив розірвати їх шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Суду також пояснив, що відповідачка знаходиться за кордоном в Італії та відносини із нею не підтримує. Відповідачка будучи належним чином повідомлена про час і місце слухання справи у судове засідання не з'явилася, у зв'язку з чим, суд з урахуванням думки позивача вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON], тобто позивач (прізвище змінено на [PERSON] згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER]) з 02 липня 2010 року перебуває з [PERSON] у шлюбі зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глибоцького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 31 (а.с. 3,4). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям ними не ведеться. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує формально без будь-яких на то ознак сім'ї та вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать їх інтересам, у зв'язку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судові витрати на користь позивача. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved