Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) № 7094221 від 04.07.2017 року в розмірі 18 526,32 грн. Позов мотивує тим, що 04.07.2017 року між позивачем і відповідачем був укладений договір про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) № 7094221, згідно з яким банк встановив максимальну суму ліміту кредитування по рахунку відповідача в розмірі 20 000 гривень, зі строком ліміту кредитування дванадцять календарних місяців та зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами. Своїх договірних зобов`язань відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Звернення з приводу погашення заборгованості до відповідача, була ним проігноровано. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Ухвалою судді від 22.08.2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі ст.280 ЦПК України. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце їх проведення, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що 04.07.2017 року між позивачем публічним акціонерним товариством «Кредобанк», який змінив назву та організаційно-правову форму з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, і відповідачем був укладений договір про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №7094221, згідно з яким банк встановив максимальну суму ліміту кредитування по рахунку відповідача в розмірі 20 000 гривень, при забезпеченні клієнтом поступлень коштів на рахунок з джерел зазначених в п. 1.7 договору за один календарний місяць, в сумі, що становить або перевищує 1000 гривень, зі строком ліміту кредитування дванадцять календарних місяців та зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказаний вище договір породив певні права та зобовязання сторін. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Взятих на себе зобовязань відповідач не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) № 7094221 від 04.07.2017 року в розмірі 18 526,32 гривень, з яких 15 155,70 гривень неповернута сума кредиту, 2 714,82 гривень прострочені відсотки за користування кредитом, 325,52 гривень прострочена сума комісії за адміністрування кредиту, 330,28 гривень пеня, що стверджується випискою про рух коштів по рахунку відповідача станом на 10.07.2019 року, розрахунком заборгованості по кредиту та розрахунком пені по простроченій заборгованості (а.с. 20-75), які складені у відповідності до умов договору та вимог ЦК України та стороною відповідача не заперечувались. Позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за договором, що підтверджується копією вимог від 18.06.2019 року, яка відповідачем була отримана, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак була проігнорована. ( а.с.76-78) Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору про встановлення ліміту кредитування (автоматичний овердрафт) №7094221 від 04.07.2017 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобовязань. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У зв`язку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 18 526,32 гривень. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені останнім судові витрати у справі, що складаються з 1 921 гривень судового збору.

Outcome: approved