Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про часткове визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] 02 липня 2013 року на ім'я [PERSON], яка отримала спадщину після смерті його дружини [PERSON] в частині визнання права власності на нежитлову будівлю, що розташована в [ADDRESS], так як успадковане відповідачкою майно є спільною сумісною власністю подружжя на яку він має право в розмірі 1/2 частини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позов підтримали та позивач пояснив, що з 30.01.1982 року перебував у шлюбі з [PERSON]. [INFO] року його дружина померла. За життя [PERSON] залишила заповіт яким нежитлове приміщення «[INFO]» розташований в [ADDRESS] заповіла йому [PERSON] та відповідачці [PERSON] в рівних частинах кожному. Він відмовився від отримання своєї частки у вказаному спадковому майні, про що подав нотаріусу заяву. 02.07.2013 року приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] як на спадкове майно - на вказане нежитлове приміщення вцілому не врахувавши, що 1/2 частина вказаного приміщення належить йому як спільна сумісна власність подружжя. Під час шлюбу в 2002 році на ім'я його дружини спільними коштами було придбано частину нежитлової будівлі по [ADDRESS], яка згодом ними була обладнана та реконструйована під [INFO]. Отже він має право на 1/2 частину даної нежитлової будівлі, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Під час оформлення у нотаріуса спадкових документів він дійсно відмовлявся від оформлення на нього спадщини по заповіту на користь відповідачки, однак від належної йому частки у спадковому майні не відмовлявся, так як після оформлення спадщини продовжував використовувати павільйон для підприємницької діяльності, завозить за власні кошти товар, вважаючи що вони з відповідачкою будуть разом займатись бізнес справами у даному павільйоні. Чому нотаріус вирішив що він відмовляється від свого майна, яке нажив у шлюбі йому не зрозуміло. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов не визнали та представник відповідача пояснив, що позивач та [PERSON] дійсно перебували в шлюбі та мають спільне майно. [INFO] року дружина позивача померла. За життя [PERSON] залишила заповіт яким нежитлове приміщення «[INFO]» по [ADDRESS], заповіла позивачу та відповідачці в рівних частинах кожному. Позивач в поданій до нотаріуса заяві вказав, що на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні не претендує та від спадкового майна відмовляється. Вказана заява була написана та подана ним добровільно без будь-якого примусу. Таким чином позивач відмовився від спадкового майна належного покійній дружині та майна, що є їх спільною сумісною власністю. Отже підстав для задоволення позову він не вбачає. Крім того [PERSON], яка є тіткою відповідача, за життя мала намір залишити все майно [PERSON] та всім говорила, що остання повноправна власниця магазину. Третя особа, приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON], вимоги позову не визнав та пояснив, що позивач та відповідач є спадкоємцями за заповітом в рівних частинах на нежитлове приміщення «[INFO]», по [ADDRESS], яке за життя було зареєстровано за дружиною позивача - [PERSON] Але від спадкового майна та частки в спільному майні він відмовився на користь [PERSON], що підтверджується складеною та підписаною позивачем заявою 21.05.2013 року. Враховуючи заяву [PERSON], він видав свідоцтво на право на спадщину за заповітом на спірну нежитлову будівлю, вцілому на ім'я іншого спадкоємця за заповітом [PERSON]. Підстав для скасування свідоцтва та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної нежитлової будівлі на його думку немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач та його дружина [PERSON] мають у власності магазин який користувався попитом у населення. При житті дружини - [PERSON] допомагав їй в здійсненні підприємницької діяльності, після її смерті він сам займався магазином будучи приватним підприємцем. На даний час відповідачка перешкоджає йому в користуванні спірним приміщенням будівлі, але він надалі завозить товар та використовує приміщення по [ADDRESS] для своїх підприємницьких цілей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює у приватного підприємця [PERSON] продавцем в магазині. [PERSON] весь час завозить товар та використовує вказаний магазин для своєї підприємницької діяльності. Він ніколи не виявляв наміру відмовитись від приміщення магазину. Виплачує продавцям заробітну плату, веде облік товару, сплачує податки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та його дружина [PERSON] зробили реконструкцію приміщення розташованого по [ADDRESS] та використовували його як магазин. [PERSON] і після смерті дружини здійснює свою підприємницьку діяльність у вказаному магазині. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його рідна сестра. За життя [PERSON] хотіла щоб частка її майна, чи все майно належали її племінниці [PERSON], так як у неї не було власних дітей. Особисто він багато допомагав у будівництві та реконструкції приміщення павільйону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідачки і їй відомо, що померла дружина позивача [PERSON], здійснювала за свої власні кошти реконструкцію приміщення, так як продала власні золоті вироби. Її родина всіляко допомогала будувати павільйон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом позивача та може повідомити, що спірний магазин будували під час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Позивач як їздив за товаром для магазину так і продовжує це робити, робив в магазині ремонт, приймав на роботу продавців. Наміру припинити підприємницьку діяльність та відмовитись від приміщення павільйону він не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що допомагав в реконструкції приміщення розташованого в с. Вертіївка. Привозив пісок, воду, облаштовував фундамент. За роботу з ним розраховувався [PERSON] Свідок [PERSON] дав пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 30.01.1982 року [PERSON] та [PERSON] (післяшлюбне прізвище [PERSON]) перебували в зареєстрованому шлюбі. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ніжинське МБТІ» від 19.12.2008 року підтверджується, що 1/10 частина нежитлової будівлі «будинок побуту» розташованої в [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу № 2867 від 12.12.2008 року належить [PERSON] (а.с 21). З рішення виконавчого комітету Вертіївської сільської ради від 20.02.2009 року № 27 вбачається, що приватному підприємцю [PERSON] дозволено проектування та реконструкцію частини нежитлової будівлі (будинку побуту) прибудови «а1» під [INFO] в [ADDRESS] (а.с 22). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Вертіївською сільською радою 19.10.2011 року підтверджує, що нежитлове приміщення «[INFO]» розташований в [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] (а.с 53). Стаття 60 Сімейного кодексу України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 Сімейного кодексу України закріплює способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи приписи вказаних норм суд приходить до висновку, що нежитлова будівля, що розташована в [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та належить їм по 1/2 частині кожному. Свідоцтво про смерть підтверджує, що [INFO] року [PERSON] померла (а.с 10). З заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району 01.08.2012 року вбачається, що [PERSON] заповіла нежитлове приміщення «[INFO]» в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с 67). Із спадкової справи за № 40/2013 заведеної приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON] вбачається, що відповідачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця, про що подала відповідну заяву до нотаріуса. В спадковій справі мається заява складена нотаріусом та підписана [PERSON] 21.05.2013 року в якій вказано: «на одержання свідоцтв про право власності на частку в спільному майні не претендую, та не претендуватиму в майбутньому, в суд звертатись не буду, від спадкового майна я відмовляюсь на користь іншого спадкоємця за заповітом - [PERSON]» (а.с 44). Вказане в заяві розтлумачене нотаріусом як відмова позивача від отримання [PERSON] спадкового майна за заповітом та повної відмови від майна, що є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вказану заяву, 02.07.2013 року приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нежитлове приміщення «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] як спадкоємцю померлої [PERSON] за заповітом (а.с 69). На думку суду видача на ім'я відповідача оспорюваного свідоцтва на павільйон вцілому, відбулася в порушення вимог чинного законодавства та без врахувань Рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій. Як встановлено судом нежитлова будівля, що розташована в [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та належить їм по 1/2 частині кожному. Отже 1/2 частина нежитлового приміщення входить до спадкового майна [PERSON], а інша 1/2 частина яка належить [PERSON] не може входити до спадкової маси спадкодавця [PERSON], маючи іншу правову природу - спільна сумісна власність подружжя. Частка майна, яка належить позивачу в розумінні ст. 60 Сімейного кодексу України, не може бути успадкована спадкоємцями його дружини, так як розпоряджатись цим майном має право лише власник, яким є позивач. Зазначене в заяві, що позивач не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні, не ототожнює відмову позивача від майна, яке набуто в період шлюбу, оскільки таке майно вже набуто, воно має певний визначений статус і здійснити його відчудження можливо лише уклавши відповідну угоду. Та обставина, що позивач не претендує на оформлення свідоцтва про право власності на частку (в розумінні документу), не означає можливість відмови від власності, так як така відмова не передбачена жодним нормативним документом. Цивільним кодексом передбачена лише можливість відмови спадкоємця від отримання спадкового майна, що і здійснив позивач в інтересах відповідача відносно частки майна, яку заповіла йому дружина (ст.1274 ЦК України). В даному випадку нотаріус вдався до непередбаченого законодавцем переходу права власності, змінивши статус подружнього майна та трансформувавши його у спадкове. Законодавством не заборонена відмова особи від оформлення свідоцтва про право власності (як документу що посвідчує право), зважаючи на різні причини (відсутність часу, коштів на оформлення, тощо), однак здійснити зміну статусу майна з подружнього на спадкове, можливо лише шляхом оформлення права на таке майно та послідуючим відчудженням його у спосіб визначений законодавцем (дарування, купівля-продаж, та інш.) В матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON] розпорядився належною йому часткою нежитлового приміщення. В судовому засіданні встановлено, що у власності позивача перебуває інше майно, яке нажито у шлюбі та зареєстроване на його ім'я і яке відповідно має статус сумісного майна подружжя (автомобіль, житловий будинок). Відповідно до правової природи даного майна та позиції, що викладена вище, позивач не може відмовитися від нього вказавши про це в заяві поданій до нотаріуса, а повинен оформити перехід права власності шляхом укладення угод про відчудження, у спосіб обраний ним самим. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що неоднозначне тлумачення запису здійсненого нотаріусом в заяві позивача вплинуло на видачу свідоцтва відповідачу. Крім того [PERSON] після смерті дружини, оформив підприємницьку діяльність на своє ім'я та продовжив використовувати павільйон, що свідчить про відсутність у нього наміру розпорядитись своєю часткою у майні подружжя на користь інших осіб. Частина 3 Розділу 4 «Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя», схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року скеровує нотаріусів на те, що не має права відмовитись від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна. Як встановлено судом приватний нотаріус Ніжинського районного нотаріального округу [PERSON], під час оформлення свідоцтва про право власності по заповіту та надаючи допомогу [PERSON] у оформленні заяви 21.05.2013 року, даних рекомендацій не дотримався, що потягло невірне тлумачення норм законодавства. Стаття 1301 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи вимоги вищевказаної норми та те, що нотаріусом видано свідоцтво на частину майна, що не входить до спадкового, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане [PERSON] 02.07.2013 року на нежитлове приміщення «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] слід визнати недійсним. Порушене право позивача слід поновити та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного нежитлового приміщення як на спільне сумісне майно подружжя. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved