Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позом до відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, про скасування наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, На підставу своїх позовних вимог посилається на те, що в червні 2015 року він звернувся відповіда із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 11,5 га в оренду для сінокосіння і випасання худоби в адміністративних межах Маньківської селищної ради (за межами населеного пункту). Однак, станом на час подачі мною позовної заяви, відповіді про результати розгляду його заяви не надійшло. У липні 2015 року позивачу стало відомо, що зазначена земельна ділянка, в порушення, на думку позивача, вимог чинного законодавства може бути передана в оренду [PERSON], нібито для ведення фермерського господарства з безпідставною зміною цільового використання земельної ділянки. При цьому позивачу стало відомо, що [PERSON] не має досвіду роботи у сільському господарстві або освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, що свідчить про наявність не правдивої інформації в поданих ним документах. Так, [PERSON] 19.12.2014 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (сінокоси) площею 11,5000 га, яка розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради за межами населеного пункту, для ведення фермерського господарства і Наказом відповідача від 06.02.2015 № 23-780/14-15 СГ [PERSON] надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою. На підставі вказаного наказу ФОП «[PERSON]В» виготовив Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства загальною площею 11,5000 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в адмінмежах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області (за межами населеного пункту). У подальшому вказаний проект землеустрою направлений до Головного управління Держземагентства у Черкаській області для затвердження. На звернення позивача до прокуратури Маньківського району йому надали відповідь, що згідно трудової книжки [PERSON], він з 2008 року по даний час працює механізатором ПП «Святко» таким чином, має тривалий досвід роботи у сільському господарстві. Однак, згідно інформації Тальнівської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області відомості з інформаційного фонду ДРФО ГУ ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] та отримання будь-яких доходів від СПД-фізичної особи [PERSON] відсутня, що, на думку позивача, може свідчити про відсутність досвіду роботи [PERSON] у сільського господарстві, що в свою чергу являється порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», щодо порядку надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Порядок надання державних земель в оренду, зокрема, встановлено ст. ст. 123, 124, 134 ЗК України. Відповідно до вказаних норм, земельні ділянки державної форми власності передають в користування громадянам та юридичним особам на конкурентних засадах за результатом земельних торгів (аукціону). Ч. 2 ст. 134 ЗК України передбачено, що у разі надання земельної ділянки громадянам для ведення фермерського господарства земельні торги не проводяться. [PERSON] просив земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Однак, [PERSON] у зазначеній заяві не обгрунтував розмірів вищевказаної земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку, не обгрунтував необхідність отримання такої великої площі земельної ділянки та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, що, на думку позивача є порушенням вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», що і змусило його звернутись з відповідним позовом до суду. В ході розгяду справи позивач змінив підстави позову та зазначив, що підставою для подання позовної заяви у позові вказано невідповідність документів, що подані [PERSON], обєктивним обставинам, а саме [PERSON], на підтвердження досвіду роботи у сільському господарстві надано копію трудової книжки про нібито прийняття третьої особи на роботу механізатором. Окрім того, третьою особою надано довідку в.о. сільського голови с. Дзензелівка [PERSON] про обробіток [PERSON] землі, проте вказана довідка датована 07 липня 2015 року, а спірний наказ видано 06 лютого 2015 року, таким чином вказана довідка також не могла бути підставою для видачі наказ). Таким чином, позивачем вказано у позовній заяві ряд об'єктивних обставин, що вказують на невідповідність поданої третьою особою інформації дійсним обставинам, а також додатковими підставами є порушення відповідачем локального нормативного документа, через невиконання відповідачем вимог наказів, що регламентує відповідний вид робіт. Представники позивача позовні вимоги підтримали. Представник відповідача до суду не з»явився, однак надав суду заяву в якій просив справу слухати в його відсутності та заперечував на задоволення позовних вимог позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, до суду не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутності. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного: Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення чи ведення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону). Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону). Частинами другою та четвертою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України. Згідно з ч. 2 ст. 134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. За приписами ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Статтею 8 цього Закону визначено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. З наведених норм законодавства вбачається, що без конкурентних засад (земельних торгів) земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам. При цьому, отримання саме громадянином права на земельну ділянку є передумовою для створення ним юридичної особи фермерського господарства. Згідно ст. 123 ЗК України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. 19 грудня 2014р. до відповідача звернувся гр. [PERSON] із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності площею 11,5 га для ведення фермерського господарства, в адміністративних межах Маньківської селищної ради (за межами населеного пункту) Маньківського району Черкаської області. Враховуючи що заява відповідала вимогам Земельного Кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство», 06.02.2015р. відповідач виданав наказ № 23-780/14-15-СГ про надання гр. [PERSON] дозволу на розроблення документації із землеустрою. Позивач з метою визначення законності виданого наказу звернувся до відповідних служб із заявами. Тальнівська ОДПІ 23.12.2015р. на запит Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури стосовно доходів [PERSON]повідомила, що згідно відомостей з інформаційного фонду ДРФО ГУ ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків інформація про місце роботи громадянина [PERSON] та отримання будь-яких доходів від СПД - фізичної особи [PERSON] відсутня. Але ця інформація потребує уточнення безпосередньо у підприємця [PERSON]. 25.12.2015 листом №1498 вих. 15 Маньківський відділ Уманської місцевої прокуратури Черкаської області, надав відповідь позивачу, в якому зазначив, що ними вивчено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства 11,5 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в адмінмежах Маньківської селищної ради (за межами населеного пункту) та інші документи на підставі яких [PERSON] надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою на вищевказану земельну ділянку та встановлено, що згідно трудової книжки [PERSON], він з 2008 року по даний час працює механізатором ПП «Святко», таким чином має тривалий досвід роботи у сільському господарстві. Однак, згідно інформації Тальнівської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області відомості з інформаційного фонду ДРФО ГУ ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON] та отримання будь-яких доходів від СПД-фізичної особи [PERSON] відсутня, що може свідчити про відсутність досвіду роботи [PERSON] у сільському господарстві, що в свою чергу являється порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», щодо порядку надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Враховуючи вищезазначені факти Маньківським відділом Уманської прокуратури на адресу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області направлено лист щодо можливих порушень вимог земельного законодавства під час надання [PERSON] дозволу на розроблення документації із землеустрою на зазначену земельну ділянку. Крім того, в матеріалах справи наявна постанова Черкаського окружного адміністративного суду по справі № 823/508/16 від 14.06.2016р. за позовом [PERSON] до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу, якою в задоволенні позову відмовлено повністю та яка після її перегляду апеляційною та касаційною інстанціями залишена без змін та набрала законної сили. Отже доводи позивача щодо порушення ГУ Держгеокадастру Закону є безпідставним. За результатами судового розгляду позивач, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, не довів належними доказами порушення права чи порушення інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, до суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє, суд повинен відмовити в позові.

Outcome: dismissed