Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (станом на 01 грудня 2019 року по 2018 грн. на кожну дитину) з урахуванням індексації, щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 93034 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що проживав з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2006 року, який заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року був розірваний. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В січні 2018 року відповідачка виїхала за кордон, з цього часу діти - [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з ним та його батьками, і перебувають на його утриманні, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідачка не надає. Відповідач інших утриманців не має вона працездатна, має нерухоме майно, її стан здоров`я дозволяє працювати, в тому вважає, що вона може сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Крім того, просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей за минулий час, бо з моменту виїзду відповідача за кордон, тобто з січня 2018 року, всі витрати на проживання, харчування, навчання, одяг і розвиток відбувалися виклично за його рахунок. З його боку неодноразово були прохання про фінансову допомогу для забезпечення дітей, але відповідач на них відповідала відмовою. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (станом на 01 грудня 2019 року по 2018 грн. на кожну дитину) з урахуванням індексації, щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей за минулий час у твердій грошовій сумі в розмірі 93034 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.12.2019 року провадження по справі відкрито. 19 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Іванової Н.О., в якому остання просила в задоволенні позовних [PERSON] відмовити в повному обсязі. 26 лютого 2020 року до матеріалів справи надійшла відповідь на відзив від позивача [PERSON] , згідно якого, останній просив суд відмовити відповідачу у долученні відзиву до матеріалів справи через порушення строків на подачу відзиву на вирішувати справу за наявними матеріалами; задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Крім того, зазначав, що неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом з ним за адресою: [ADDRESS] , однак його неповнолітня донька - [PERSON] хоча і зареєстрована разом із ним, але фактично мешкає з відповідачкою [PERSON] , тоді як син - [PERSON] залишився мешкати разом з ним. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванова Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що неповнолітня дитина [PERSON] , проживає разом з відповідачкою, відвідує нову школу - Харківську гімназію № 55. Крім того, позивачем не надано доказів направлення відповідачу вимог про сплату аліментів, звернення до суду з позовом або іншою заявою з метою стягнення аліментів, а також підтвердження відмови відповідача. Відповідач, через свого дядька - [PERSON] , направила позивачу цінним листом з описом вкладення заяву з проханням надати їй номер особистого рахунку позивача для зарахування грошових коштів на утримання дітей, однак відповідач не відповів на лист, номер розрахункового рахунку не надав. Також, під час розгляду справи представник відповідача підтвердила, що неповнолітній син сторін у справі - [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем [PERSON] . Стягнення аліментів на користь позивача з відповідача суперечить вимогам Сімейного кодексу України, оскільки [PERSON] проживає з відповідачем, а [PERSON] буде проживати з відповідачем після завершення навчального року. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів з наступних підстав. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2006 року, який заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року був розірваний. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на дітей, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. За ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані разом з позивачем, про що свідчить інформаційна довідка з реєстру територіальної громади м. Харкова. Проте, дитина [PERSON] , [INFO] , фактично мешкає разом з відповідачкою та перебуває на її утримання, а дитина - [PERSON] , [INFO] фактично мешкає з позивачем та перебуває на його утриманні, що не спростовано у судовому засіданні під час розгляду справи а ні позивачем, а ні представником відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 184 СК України закріплено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182СК України). Згідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, а саме - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, а саме - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, оскільки останній на теперішній час мешкає разом з батьком. Враховуючи, що дитина - [PERSON] мешкає разом з відповідачкою та перебуває на її утриманні, то позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки - [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Одночасно, сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Що стосується вимоги позивача в частині стягнення аліментів за минулий час, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч. 2 ст. 191 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: - до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; - особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він направляв йому листи з такої вимогою на домашню адресу чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що позивач в період з 01 січня 2018 року і по день пред`явлення позову, приймав заходи щодо одержання аліментів від відповідача на утримання дітей. Також, відсутні докази ухилення відповідача від сплати аліментів за вказаний період. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за минулий час. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. суд стягує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial