Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики мотивуючи свої вимоги тим, що у вересні 2013 року між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого він передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 1 300 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути згадану суму коштів в строк до 30 листопада 2015 року. На підтвердження укладення договору позики та факту передачі грошових коштів, відповідачем [PERSON] видано розписку. Так. як вбачається із тексту розписки, шо на даний час перебуває у позивача «Я, [PERSON] зобовязуюсь відати 1300 доларів (тисячу триста доларів) до 30 листопада 2015 року підпис». В подальшому, 10 серпня 2016 року позивачем у справі надіслано на адресу відповідача претензію щодо повернення позиченої суми коштів. Так, як вбачається із претензії, у вересні 2013 року відповідачу надано грошові кошти в доларах США. Позивачем також наголошено на необхідності негайного повернення позики. Однак, жодної відповіді на адресу позивача так і не надійшло, відповідач уникає спілкування з позивачем, боргу на даний час не повернув, внаслідок чого позивачем прийнято рішення звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Стверджує, що з відповідача крім основної суми боргу підлягають до стягнення на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами, інфляційні втрати та неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Позивачем представлено розрахунок заборгованості, в якому він стверджує, що станом на листопад 2015 року курс гривні до долара США становив 23,88 грн. Відповідно, результати розрахунку ціни позову станом на 19.10.2016 року: Заборгованість за зобов'язаннями (станом на листопад 2015 року) 31 044,00 грн. (1 300 * 23.88 = 31 044 грн); втрати від інфляції: 2 221,37 грн.; проценти за користування коштами: 829,26 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань: 6 611,94 грн. Загальна сума штрафних санкцій - 9 662,57 грн. З огляду на вищенаведене позивач просить стягнути з відповідача на його користь 1300 доларів США основного боргу, що станом на момент предявлення позову становить 33514 гривень, 2221, 37 грн. інфляційних втрат, 829,26 грн. процентів за користування грошовими коштами, 6611, 94 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязання, тобто разом просить стягнути 43176, 57 грн. та суму сплаченого судового збору. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві, просять задоволити. Представник позивача пояснив, що 1300 доларів США становить 33514 грн. шляхом врахування курсу долара США до гривні станом на дату подання позовної заяви. Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не зявився, причин поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений в порядку передбаченому чинним законодавством. На адрес суду повернулося декілька конвертів, якими надсилалися судові повістки відповідачу із відміткою про те, що останній відмовився від одержання судової повістки. На підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. А тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показав, що познайомився із відповідачем у звязку із купівлею останнім у них собаки. Через деякий час відповідач позичив в нього грошові кошти в сумі 1300, 00 доларів США та зобовязався їх повернути, однак цього не робив протягом тривалого часу, а тому він змушений був відібрати розписку у відповідача, однак таку відібрав не в той самий день, коли позичав гроші, оскільки спочатку [PERSON] обіцяв повернути кошти. Ствердив, що розписка була написана за місцем проживання відповідача, щодо змісту розписки пояснив, що він не знав як правильно її складати, оскільки їхав до відповідача не відбирати розписку, а отримати грошові кошти. У звязку із тим, що останній їх не повертав, він сказав написати розписку. Зазначив, що грошові кошти в нього [PERSON] позичив в борг та зобовязувався повернути. Спочатку спілкувався з ним по телефоні, однак в подальшому почав ігнорувати будь-які телефонні дзвінки. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оглянувши та вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази в їхній сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в якості позики в розмірі 1300 доларів США, які зобовязався повернути до 30.11.2015 року, що підтверджується копією розписки (а.с. 6), долученою до матеріалів справи, оглянутим в судовому засіданні її оригіналом, а також показами [PERSON] в якості свідка. Обовязок доказування лежить на обох сторонах. Суд враховує той факт, що відповідач ігнорує неодноразові виклики в судові засідання, тобто можна прийти до висновку, що відповідач не проявляє зацікавленості у поданні своїх доказів, що може свідчити про визнання ним позовних вимог. Суд погоджується із розрахунком загальної суми грошових коштів отриманих в позику з врахуванням курсу НБ України станом на 20.10.2016 року (час подачі до суду позивачем позову), що в національній валюті згідно розрахунку позивача становить 33514, 00 грн. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором, або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В судовому засіданні досліджено розписку відповідача про зобовязання повернути грошові кошти в сумі 1000 дол. США. з врахуванням уточнень та пояснень до неї, наданих [PERSON] при допиті в якості свідка. Відповідно до п.3 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] зобовязаний був погасити заборгованість перед позивачем не пізніше 30.11.2015 року, однак станом на час звернення позивача до суду зобовязання не виконав, боргу не повернув. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідач по справі зобовязаний повернути грошові кошти в терміни передбачені за домовленістю сторін, а за їх відсутності в терміни передбачені чинним законодавством. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ж ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням, або неналежним виконанням зобовязання. З огляду на вищевикладене, з відповідача крім основної суми боргу підлягають до стягнення на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами, інфляційні втрати та неустойка (пеня) за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, процентів за користування коштами, пені за несвоєчасне виконання зобовязань, суд визнає його арифметично вірним, враховує той факт, що відповідачем такий не заперечився та не надавався інший розрахунок та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення 2 221,37 грн. втрат від інфляції, 829,26 грн. процентів за користування коштами, 6 611,94 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, тобто загальна сума штрафних санкцій - 9 662,57 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. З квитанцій № 7246.10708 від 20.10.2016 року (а.с. 2) вбачається, що позивачем [PERSON] сплачено 551,20 грн. судового збору (1% ціни позову). Тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для повного задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки та повністю обгрунтовані та доведені матеріалами справи, доказами.

Outcome: approved