Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який неодноразово уточнював та в останній редакції уточненого позову просить суд визнати, що квартира №92, що розташована в будинку №10 по бул. Вечірній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, належала [PERSON] та за життя [PERSON], яка померла 24.02.2005 року на праві спільної сумісної власності подружжя, визначити частку кожного із співвласників [PERSON] та [PERSON] в приватній спільній сумісній власності у вигляді вказаної квартири, рівною та як 1/2 частку, а також визнати за ним, позивачем у справі, право власності на 1/4 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 24.02.2005 року. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилається на те, що його мати [PERSON] та його батько [PERSON] з 30.04.1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно Ордеру №132 від 05.02.1993 року його мати [PERSON], в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, отримала кооперативну квартиру №92, що розташована у будинку №10 на бул. Вечірній в м. Кривому Розі, вартість якої вона сплатила у повному обсязі разом зі своїм чоловіком, а відтак вони стали її власниками. 24.02.2005 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй за життя частки вказаної квартири. Однак, за життя [PERSON] право власності на зазначену квартиру оформлено не було, у звязку чим при зверненні до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, як убачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] з 30.04.1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно Договору про порядок надання кредиту для оплати квартири в будинках ЖБК від 29.12.1992 року, відповідачу був наданий кредит у розмірі 100% вартості квартири для сплати за квартиру в будинку житлово-будівельного кооперативу (а.с.46-47). Згідно Ордеру №132 від 05.02.1993 року, [PERSON] отримала кооперативну квартиру №92, що розташована у будинку №10 на бул. Вечірній в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.9). Згідно Довідок із ЖБК «Домобудівельник-V» за №289 від 14.02.2013 року та №496 від 01.10.2013 року вартість даної квартири сплачена у повному обсязі (а.с.8, 45). 24.02.2005 року [PERSON] померла (а.с.6). Позивач звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак отримав відмову через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та існування спору між спадкоємцями щодо поділу спадкового майна та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду (а.с.7). Отже, розглядаючи уточнені позовні вимоги, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Виходячи з положень ст.ст. 22 та 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Так, судом установлено, що вказана квартира була набута за життя [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, тому така у відповідності до положень ст.ст. 22, 28 КпШС України є їхньою спільною сумісною власністю і частка кожного з подружжя у цій квартирі є рівною та складається із 1/2 частки, оскільки судом не знайдено підстав для відступлення від начала рівності часток. Відповідно до ст. 1261 ЦК\~України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК\~України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодав\-цем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, судом установлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері та прийняв спадщину після її смерті, так як на день відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем (а.с.8) і у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК\~України строк не заявив про відмову від неї. Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позаяк відповідач визнав предявлені до нього уточнені позовні вимоги та з матеріалів справи не вбачається, що визнання ним позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення уточненого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved