Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами до Відповідача про стягнення 14458 грн. 00 коп. страхового відшкодування, 2767 грн. 31 коп. інфляційного збільшення страхової суми, 3% річних у сумі 327 грн. 98 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 2300 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.01.2015 у м. Полтава відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ЗАЗ -11206» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Сузукі SX-4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Позивача. Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 10.05.2015 винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ -11206» була застрахована Відповідачем Позивач звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, проте, страхового відшкодування не отримав, в зв'язку з чим просить стягнути його в примусовому порядку. В зв'язку з простроченням строку виплати страхового відшкодування ставить питання про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Крім того, позивачем понесені витрати, пов'язані з оплатою адвокатських послуг у розмірі 2300,60 грн. та витрати пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за останньою відомою адресою. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. В поданій суду заяві про винесення заочного рішення у справі, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, надходжу до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.01.2015 у м. Полтава відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ЗАЗ-11206» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Сузукі SX-4» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON]. У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Позивача. На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем, що підтверджується полісом АІ/6958964 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у вчиненні даного ДТП підтверджується постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 10.05.2015 р. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами. Пунктом 9.2 ст. 9 даного закону передбачено розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, що становить 50000, 00 грн. на одного потерпілого. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Пунктом 5 полісу АІ/6958964 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено розмір франшизи у сумі 1 000 грн. 00 коп. Листом ПАТ «УСК «Гарант-Авто» від 27.08.2015 р. № 500-21/21 (а.с. 13) позивача повідомлено, що подія, яка сталася 12.01.2015 р. визнана страховою, про що складено відповідний страховий акт. Розмір страхового відшкодування, розраховано відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та складає: 14458,00 грн. (матеріальний збиток) - 1000 грн. (франшиза згідно полісу) = 13458,00 грн. Відсутність у позивача даних про виплату йому погодженої суми страхового відшкодування чи строків його виплати, свідчить про правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування по заяві позивача про настання страхового випадку в примусовому порядку. Відповідно до п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За таких умов, позовні вимоги про стягнення з Відповідача страхового відшкодування з урахуванням суми франшизи є безпідставними, а тому, при визначенні розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди суд виходить з погодженої відповідачем суми страхового відшкодування в розмірі 13458,00 грн. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції та 3% річних слід зазначити наступне. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4 встановлено наступне: «При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК)». Враховуючи часткове задоволення судом вимог про стягнення страхового відшкодування на загальну суму 13458,00 грн., похідні вимоги позивача про стягнення інфляційного збільшення боргу за період заборгованості з 13.04.2015 по 13.01.2016 (276 днів) від суми боргу становитиме 2575,90 грн.; три проценти річних за аналогічний період - 305,29 грн. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2300 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво як форма правової допомоги в суді є способом реалізації суб'єктом його прав та обов'язків у разі, якщо він з певних причин не має можливості безпосередньо взаємодіяти з іншими учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою суб'єкт права уповноважує фізичну або юридичну особу представляти його інтереси у правових стосунках з судом і учасниками судового провадження. В даному випадку інтереси позивача представляв адвокат Кумечко М.С. на підставі угоди на представництво інтересів у цивільній справі від 14.01.2016 р., що є формою правової допомоги. Згідно квитанції № 1 від 14.01.2016 р. позивачем адвокату Кумечко М.С. за надання правових послуг сплачено 2300,00 грн. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до заяви представника позивача від 11.02.2016 р., розгляд справи відбувався без участі останнього. Отже, представництво у судовому засіданні при розгляді справи адвокатом - не здійснювалось. Окрім того, розрахунку витрат на правову допомогу, а так само доказів оплати інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги в даній справі (наприклад, складання позовної заяви, процесуальних документів, надання консультацій, тощо) позивачем не надано. Зі змісту ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Таким чином в зв'язку з відсутністю документального підтвердження витрат на правову допомогу, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2300,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial