Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 72000 доларів США. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 17 січня 2019 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 30000 доларів США, на підтвердження чого складено розписку. Зазначає, що у розписці визначено розмір відсотків за користування позикою, який становить 1 % за місяць. З огляду на вказане, за період з 17 січня 2019 року по 16 вересня 2020 року виникла заборгованість за відсотками за вказаним договором у розмірі 6000 доларів США. Відповідач мав повернути позику не пізніше 31 грудня 2019 року, однак не виконав своїх зобов`язань. У зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 36000 доларів США. Крім того, 30 січня 2019 року між сторонами укладено договір позики на суму 30000 доларів США, на підтвердження чого складено розписку. Зазначає, що у розписці визначено розмір відсотків за користування позикою, який становить 1 % за місяць. З огляду на вказане, за період з 30 січня 2019 року по 30 вересня 2020 року виникла заборгованість за відсотками за вказаним договором у розмірі 6000 доларів США. Відповідач мав повернути позику не пізніше 31 грудня 2019 року, однак не виконав своїх зобов`язань. У зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 36000 доларів США. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 22 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 25 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 22 січня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив, у якому він зазначив, що дійсно отримав від позивача грошові кошти у загальному розмірі 60000 доларів США у якості позики і зобов`язувався повернути такі. Однак, у зв`язку з низьким рівнем доходів, сімейними негараздами у нього нема можливості повернути заборгованість. Повідомив, що має можливість поступово повертати борг, у зв`язку з чим в разі задоволення позову просив відстрочити повернення суми позики на не менше ніж п`ять років. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак 26 січня 2021 року його представник подав до суду заяву, у якій просив судовий розгляд проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак у поданому 22 січня 2021 року відзиві просив судовий розгляд проводити за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 січня 2019 року між сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого складено розписку, згідно з якою позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 доларів США і зобов`язався їх повернути до 31 грудня 2019 року. Крім того, 30 січня 2019 року між сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого складено розписку, згідно з якою позичальник [PERSON] отримав від позикодавця [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 доларів США і зобов`язався їх повернути до 31 грудня 2019 року. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. За змістом ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Враховуючи те, що відповідач у поданому до суду 22 січня 2021 року відзиві на позовну заяву фактично визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що отримані в якості позики грошові кошти у сумі 60000 доларів США повернуті не були. За ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. У п. 4 розписки про отримання позики від 17 січня 2019 року позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю відсотки у розмірі 1 % за кожен місяць користування сумою позики. Аналогічно, у п. 4 розписки про отримання позики від 30 січня 2019 року позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю відсотки у розмірі 1 % за кожен місяць користування сумою позики. Таким чином, щомісяця позичальник був зобов`язаний сплачувати позикодавцю 300 доларів США у якості відсотків за користування позикою за кожним із зобов`язань. Як зазначає позивач, відповідач користується позиченими грошовими коштами з 17 січня 2019 року та з 30 січня 2019 року. Розрахунок, здійснений позивачем, охоплює період у часі з 17 січня 2019 року по 16 вересня 2020 року, що становить 20 місяців, та з 30 січня 2019 року по 30 вересня 2020 року, що становить 20 місяців. Таким чином, відповідач має заборгованість за відсотками за користування позикою у розмірі 6000 доларів США за розпискою від 17 січня 2019 року та 6000 доларів США за розпискою від 30 січня 2019 року, що в сумі становить 12000 доларів США. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у загальному розмірі 72000 доларів США, яка складається з 30000 доларів США заборгованості за договором позики, на підставі якого складена розписка від 17 січня 2019 року, 6000 доларів США відсотків за користування позикою за вказаним договором, 30000 доларів США заборгованості за договором позики, на підставі якого складена розписка від 30 січня 2019 року, 6000 доларів США відсотків за користування позикою за вказаним договором. Щодо прохання відповідача відстрочити виконання судового рішення на строк п`ять років слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. За ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому позивач у відзиві не наводить конкретних обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його виконання неможливим, не надає жодних доказів на підтвердження наявності таких обставин. З огляду на вказане, відстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10510 грн.

Outcome: approved