Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

позивач звернувся до суду із вказаним позовом про зняття арешту в якому просив звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], що був накладений постановою слідчого Головного слідчого управління СБ України Македонським В.П. від 1 серпня 2011 року та зобов»язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м.Києві виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження та арешт вказаної квартири. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.05.2010 він уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на підставі якого вказане нерухоме майно перейшло до нього у власність. Однак, у липні 2011 року його було викликано до Головного слідчого управління СБ України і допитано у якості свідка по кримінальній справі №671 порушеній за ч.5 ст.191 КК України за фактом розкрадання коштів АКБ «Київ» під час кредитування будівництва житлового будинку по [ADDRESS]. Вподальшому його слідчі і судові органи не викликали. Натомість, 17.04.2013 він дізнався, що відповідно до запису в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна №114 584 34 від 2.08.2011 слідчим Головного слідчого управління СБУ Македонським В.П. 1.08.2011 під час проведення досудового слідства по вищевказаній кримінальній справі винесено постанову про накладення арешту на квартиру позивача. Наразі вказана кримінальна справа розділена на два самостійні провадження, одне з яких знаходиться на розгляді в Шевченківському районному суді м.Києва, інша - розслідується в досудовому порядку, однак позивач не являється процесуальним учасником їх розгляду чи розслідування. Перебування його квартири під арештом порушує права позивача як власника, а тому він просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач ПАТ «АКБ «Київ» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки на час розгляду справи суд не повідомив, направив письмове клопотання про розгляд справи у відсутність свого представника та ухвалити законне, справедливе та обґрунтоване рішення про яке повідомити ПАТ «АКБ «Київ» (а.с.39). Відповідач Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві також свого представника для участі в розгляді справи не направила, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи ГСУ СБ України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала письмові пояснення (а.с.83). Представник третьої особи СУ ГУ МВС України в м.Києві просить справу розглядати у відсутність свого представника згідно чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи - ГСУ, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 15 травня 2013 року розглянув справу № 6-26 цс 13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Виходячи із вищевказаного ухвалою від 30.01.2014 відкрито провадження по справі в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2010 року [PERSON] купив у [PERSON] кв.[ADDRESS], відповідно п.8 договору, вказана квартира, серед іншого, не заставлена (а.с.9-10). Вказаний договір був зареєстрований в державному реєстрі правочинів за №3942502 (а.с.11-12). Станом на час звернення до суду, згідно витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно вбачається, що власником вищевказаної квартири являється [PERSON], однак, згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяження вбачається, що згідно номеру обтяження 3273996 від 2.08.2011 згідно постанови про накладення арешту виданої 1.08.2011 Головним слідчим управлінням служби безпеки України накладено арешт на вказану квартиру (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України). Судом відповідно до ст.346 ЦК України не встановлено обставин, які б свідчили про припинення права власності гр. [PERSON] на вказану квартиру або про недійсність, розірвання чи припинення договору купівлі-продажу, на підставі якого у позивача виникло право власності на квартиру. Позивач звернувся до СБ України із заявою про підстави накладення арешту на його квартиру із відповідною заявою від 22.04.2013 (а.с.13-14). Головне слідче управління СБ України повідомило позивачу, що в провадженні ГУ перебувала кримінальна справа №761 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України і в ході досудового розслідування по справі 1.08.2011 з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення використання вищезазначеної квартири при оформленні незаконних кредитних угод, внесено постанову про заборону її відчуження до вирішення справи по суті. Однак 28.03.2012 вказану кримінальну справу направлено до ГСУ МВС України для подальшого розслідування (а.с.14). У зв»язку із вказаним, позивач звернувся з письмовою заявою про скасування арешту на свою квартиру вже до ГСУ МВС України в м.Києві (а.с.15) та отримав відповідь від 19.06.2013 за №13/П-3158 що 24.04.2013 у кримінальному провадженні №1201200000000031, зареєстрованому за матеріалами кримінальної справи, у ході розслідування якої було накладено арешт на вказану квартиру, затверджено обвинувальний акт та 7.05.2013 його направлено до Шевченківського районного суду м.Києва для розгляду (а.с.16). Згідно повідомлення Генеральної прокуратури України від 16.05.2014 № 21/1/3-541-09 вбачається, що Генеральною прокуратурою України в Шевченківському районному суді м.Києва підтримується державне обвинувачення у кримінальному провадженні №1201200000000031 стосовно [PERSON] та інших по ч. 5 ст.191 КК України та інших. Матеріали зазначеного кримінального провадження зберігаються в ГСУ УМВС України і постанови слідчого ГСУ СБ України Македонського В.П. від 1.08.2011 про накладення арешту на квартиру гр.. [PERSON] яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] - не містять. Разом із тим, із вказаного кримінального провадження виділялися в окреме провадження матеріали за якими 5.04.2013 відомості внесені в ЄРДР за №12013100190000268 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.191 та ч.2 ст.367 КК України та Генеральною прокуратурою України підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначена СУ ГУ МВС України в м.Києві і процесуальне керівництво здійснюється прокуратурою м.Києва (а.с.41). Слідчий СУ ГУ МВС України в м.Києві Чижова І.В. в своїй відповіді №12/2-6837 від 18.06.2014 на запит суду повідомила, що в матеріалах кримінального провадження №12013100190000268 відсутня постанова слідчого ГСУ СБ України Македонського В.П. від 1.08.2011 про накладення арешту на квартиру гр.[PERSON] за вказаною адресою (а.с.64). Аналогічні відомості містяться у відповіді слідчого В.А. Левкова на запит суду, однак повідомлено, що 8.07.2014 прокуратурою м.Києва дане кримінальне провадження направлено до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві для організації подальшого досудового розслідування (а.с.78). Реєстраційна служба Головного управління юстиції своїм листом від 27.08.2014 повідомила, що 2.08.2011 арешт на квартиру [ADDRESS] зареєстровано ДП «Інформаційний центр» на підставі постанови про накладення арешту ГСУ СБ України від 1.08.2011. За вказаних обставин документи, на підставі яких накладено арешт на квартиру, у реєстраційній службі відсутній (а.с.81). Натомість, ДП «Інформаційний центр» своїм листом за №01-07/6144 від 1.10.2014 повідомило, що інформацію щодо накладення арешту на вказану квартиру внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна на підставі заяви про реєстрацію обтяження майна від 1.08.2011 №6/671-1, наданим ГСУ СБ України і додаткових документів не надавалось, тому копію постанови про накладення арешту надати неможливо (а.с. 94). А згідно відповіді судді Шевченківського районного суду м.Києва Козятник Л.Г., на розгляді у якої перебуває кримінальне провадження провадження №1201200000000031 щодо [PERSON] та інш., що у вищевказаному кримінальному провадженні процесуальний статус [PERSON] на даний час суду невідомий, оскільки останній не є обвинуваченим чи потерпілим, а також не заявлялось учасниками судового розгляду клопотання про допит його в якості свідка. Крім того, суд позбавлений можливості надати копію постанови від 1.08.2011 слідчого ГСУ СБ України Македонського В.П. про накладення арешту на квартиру, оскільки до суду надійшов лише обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, в яких вказана постанова відсутня (а.с.93). Вимогами ст.391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.7 ст.319 ЦК України передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов»язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, судом встановлено, що квартира, на яку накладено арешт постановою слідчого ГСУ СБ України від 1.08.2011, однак у вказаних кримінальних провадженнях у процесуальному статусі обвинуваченого чи підозрюваного позивач [PERSON] не перебував, відповідальність за дії учасників у кримінальному провадженні не несе, докази щодо наявності будь якого цивільного позову по кримінальних провадженнях, в забезпечення якого б було накладено арешт на квартиру, також відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, накладення арешту на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останньому розпоряджатися цим майном, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS], що був накладений постановою слідчого Головного слідчого управління СБ України Македонським В.П. від 1 серпня 2011 року. Разом із тим, позовні вимоги щодо зобов»язання Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м.Києві виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження та арешт вказаної квартири, - задоволенню не підлягають, оскільки порушене право позивача захищено саме шляхом звільнення з-під арешту вказаної квартири, що і передбачає вподальшому звернення до Реєстраційної служби з вимогою виключення вказаного запису про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна про заборону відчуження та арешт квартири. Крім того, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м.Києві наразі не порушувала будь яких прав позивача з цього приводу, оскільки не відмовляла у встановленому порядку позивачу [PERSON] у його вимогах, тому позовні вимоги до вказаного відповідача є передчасними. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial