Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з державного\~бюджету матеріальної\~шкоди,\~завданої незаконними\~діями органу,\~що здійснює\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування\~та суду\~та визнання\~незаконною постанови\~Херсонського відділу\~поліції ГУ\~НП в\~Херсонській області\~про відшкодування\~шкоди від\~02.05.2018\~року.\~На обґрунтування\~позовних вимог\~в позовній\~заяві,\~яка була\~уточнена, зазначив, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.10.2017 року було стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 120000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Вказане рішення було змінено рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2017 року та стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 100800 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. 27.10.2017 року позивач звернувся до Херсонського ВП ГУ НП в Херсонській області із заявою про відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої в звязку з понесенням витрат на правову допомогу. 27.12.2017 року позивач звернувся до Херсонського ВП ГУ НП в Херсонській області із заявою про відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої в звязку з понесенням витрат на проїзд до Суворовського районного суду м. Херсона. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.04.2018 року було визнано протиправною бездіяльність Херсонського ВП ГУ НП в Херсонській області та зобовязано вказаний орган прийняти постанову про розмір відшкодовуваної [PERSON] шкоди. 02.05.2018 року Херсонським ВП ГУ НП в Херсонській області винесено постанову, якою відмовлено позивачу у відшкодуванні заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності матеріальної шкоди. Позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки ним були понесені в листопаді-грудні 2017 року витрати на придбання квитків для проїзду до Херсонського міського суду Херсонської області, де вирішувалося питання слідчим суддею про скасування арешту майна позивача, накладеного в кримінальному провадженні, яке було потім закрите. Також ним були понесені витрати на проїзд до Миколаївського окружного адміністративного суду, де 10.04.2018 року вирішувалося питання про бездіяльність Херсонського ВП щодо невинесення постанови про розмір відшкодовуваної шкоди. Розмір витрат, повязаних з проїздом до суду, складає 1820 грн. Також зазначив, що ним були понесені витрати на оплату послуг захисника [PERSON] протягом 2012-2013 років в сумі 18662 грн. Крім того [PERSON] вказав, що ним були понесені витрати на оплату послуг захисника [PERSON] в сумі 12487 грн. Тому просив визнати постанову Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області від 02.05.2018 року визнати незаконною та стягнути з Державного бюджету України на його користь 32969 грн заподіяної матеріальної шкоди. 01.06.2018 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 11.07.2018 року. 19.06.2018 року від відповідача прокуратури Херсонської області надійшов відзив на позовну заяву, з якого слідує, що останній не визнає позовні вимоги, вважаючи, що прокуратура Херсонської області не є належним відповідачем. Також вказали, що розраховані позивачем суми матеріальної шкоди не є обґрунтованими, оскільки відповідно до інформації ГУ ДФС у Херсонській області не було отримано відомостей про отримання адвокатом [PERSON] доходів протягом 2012 року, тобто за період, в якому, за твердженням позивача, останній сплатив захиснику грошові кошти за надання правової допомоги. Крім того зазначили про те, що адвокат [PERSON] відповідно до укладеного договору надав правову допомогу не позивачу, а іншій особі [PERSON], тому відсутні підстави для відшкодування вказаних витрат. Також зазначили, що позивачем не надано доказів того, що витрати на проїзд здійснювалися саме позивачем та що вказані поїздки здійснювалися саме за викликами суду та органу досудового розслідування. Тому в задоволенні позову відповідач просив відмовити. 21.06.2018 року від відповідача [PERSON] управління національної поліції в Херсонській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні. При цьому відповідач зазначив, що посилання позивача про понесення витрат на поїздки до суду та органу досудового розслідування є безпідставними, оскільки вказані витрати були здійснені в листопаді-грудні 2017 року, а кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите 12.07.2016 року. Крім того вказані квитки не відповідають вимогам щодо оформлення квитків. Також зазначили, що відсутні докази сплати [PERSON] гонорару захиснику [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги від 05.09.2012 року, оскільки згідно з даними ГУ ДФС у Херсонській області від 16.03.2018 року [PERSON] перебував на обліку в Херсонській ОДПІ з організаційно правовою формою фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю та за 2012 рік останній не отримував доходів від зайняття незалежною професійною діяльністю. Крім того заперечили проти відшкодування [PERSON] витрат на оплату послуг захисника [PERSON], оскільки відповідно до наявних копій договорів від 01.06.2013 року, 01.01.2014 року та 01.02.2015 року [PERSON] надавав юридичну допомогу [PERSON], а не позивачу, а договір про надання правової допомоги від 01.03.2017 року було укладено після закриття кримінального провадження відносно [PERSON], тому сплачені за вказаним договором витрати не підлягають відшкодуванню. Від позивача у визначений судом строк не надійшло відповіді на відзиви відповідачів. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача прокуратури Херсонської області в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Херсонській області заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача Державної казначейської служби України до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Від вказаного відповідача до суду не надійшло відзиву на позов у встановлений судом строк. Вказаний позивачем в позові в якості третьої особи Херсонський відділ поліції ГУ НП в Херсонській області не є юридичною особою, а тому відповідно до ст. 46-47 ЦПК України не має цивільної правоздатності та цивільної процесуальної дієздатності, у звязку з чим не може бути самостійним учасником цивільного процесу, в тому числі і третьою особою. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04.12.2017 року по справі № 468/901/17-ц; копію повідомлення Херсонської місцевої прокуратури від 25.10.2017 року № 98-326-12; копію повідомлення слідчого управління ГУ НП в Херсонській області від 17.10.2017 року № 8/П-1157; копію рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року по справі № 814/72/18; копію постанови Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області про відшкодування шкоди від 02.05.2018 року; копії ухвал слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області по справі № 766/18936/17 від 11.12.2017 року, 25.01.2018 року та 27.02.2018 року; копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 04.04.2013 року, 12.12.2012 року, 05.09.2012 року, 16.04.2013 року; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу; копію договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2012 року, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON]; копію договору про надання правової допомоги від 01 червня 2013 року, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON]; розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу; копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 07.07.2017 року, 04.12.2016 року, 01.03.2014 року та 15.03.2015 року; копію договору б/н про надання правової допомоги від 01.02.2015 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON]; копію розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу; копію договору про надання адвокатських послуг № 06/05-ФО від 01.03.2017 року; світлокопії квитків на автобус від 06.11.2017 року, 05.12.2017 року, 27.11.2017 року та 07.12.2017 року; світлокопію договору № 00398 про надання правової допомоги від 01.01.2014 року; світлокопію розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу; світлокопії квитків на автобус від 11.12.2017 року, 25.04.2018 року, 27.02.2018 року, 11.04.2018 року; повідомлення [PERSON] управління ДФС у Херсонській області від 16.03.2018 року), суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2012 року позивач [PERSON] був затриманий працівниками міліції за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст. 115 КПК України. Строк тримання позивача під вартою був продовжений 13.04.2012 року до десяти діб. Постановою судді Суворівського районного суду м. Херсона від 19.04.2012 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому вказаний запобіжний захід відносно позивача неодноразово продовжувався. 16.04.2013 року постановою Дніпровського районного суду м. Херсона позивачу було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд та звільнено з-під варти. Постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури від 12.07.2016 року було закрито кримінальне провадження №12013230040004305 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 198, 289 ч.2 КК України, щодо [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, який передбачає можливість закриття провадження в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Постановою Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області від 02.05.2018 року відмовлено [PERSON] у відшкодуванні заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності матеріальної шкоди. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2, п. 4 ч.1 ст.3, ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Розмір відшкодовуваної\~шкоди,\~зазначеної в\~пунктах 1,\~3,\~4\~статті 3\~цього Закону,\~залежно від\~того,\~який орган\~провадив слідчі\~ (розшукові)\~дії чи\~розглядав справу,\~у місячний\~термін з\~дня звернення\~громадянина визначають\~відповідні органи,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратура і\~суд,\~про що\~виносять постанову\~(ухвалу).\~Якщо кримінальне\~провадження закрито\~судом при\~розгляді кримінальної\~справи в\~апеляційному або\~касаційному порядку,\~зазначені дії\~провадить суд,\~що розглядав\~справу у\~першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить стягнути з державного бюджету (тобто з держави) відповідне відшкодування завданої матеріальної шкоди, а не з конкретної установи, службові особи якої порушили, на думку позивача, його права, з урахуванням чого суд зобовязаний врахувати правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року №6-440цс16, відповідно до якої, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За такого відшкодування особі сум, сплачених за надання юридичної допомоги власне з державного бюджету на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» може здійснюватись за обовязкового одночасного існування двох умов: по-перше, така юридична допомога має надаватись власне особі, яка незаконно притягується до кримінальної відповідальності; по-друге така юридична допомога має надаватись такій особі саме з приводу притягнення її до кримінальної відповідальності, тобто в кримінальному провадженні фактично надаються послуги захисту в розумінні КПК України. Щодо відшкодування витрат на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду за вказаним нормами, то для такого відшкодування на підставі ст. 1176 ЦК України необхідною умовою є вказана вище друга обставина такі витрати на проїзд мали здійснюватись за викликами органів розслідування і суду саме щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності. Для того, щоб визначити, чи були такі витрати повязані з притягненням особи до кримінальної відповідальності у межах відповідного кримінального провадження, - слід виходити з визначення кримінального провадження, яке міститься в п.10 ч.1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у звязку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, та положень Глави 24 КПК України, відповідно до яких досудове розслідування, як одна із стадій кримінального провадження, закінчується, серед іншого, у формі закриття кримінального провадження. За такого всі витрати особи, які понесені нею після закриття кримінального провадження, тобто після припинення кримінального переслідування особи (припинення притягнення до кримінальної відповідальності) не можуть бути визнані такими, що понесенні нею внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, а, отже, відсутні підстави для відшкодування таких витрат безпосередньо з державного бюджету за ст. 1176 ЦК України. У звязку з цим, суд не має законних підстав погодитись з позицією позивача щодо того, що мають відшкодовуватись за ст. 1176 ЦК України не тільки витрати, що безпосередньо понесені особою у звязку з її незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а й витрати понесені позивачем у звязку з вирішенням у відповідних судових органах наслідків такого притягнення позивача до кримінальної відповідальності. У випадку, що є предметом судового розгляду, кримінальне провадження, в межах якого позивач незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, було закрите 12.07.2016 року, з цього часу фактично припинене його незаконне кримінальне переслідування, а тому всі витрати, які понесені позивачем після цієї дати не є такими, що понесенні ним внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Судом встановлено, що позивач з 10.04.2012 року по 12.07.2016 року незаконно притягувався до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, яке в результаті було закрито з реабілітуючих підстав. Під час проведення досудового розслідування позивач відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2012 року користувався послугами захисника [PERSON], якому позивачем за подання йому юридичної допомоги сплачено грошові кошти в сумі 18662 грн. за період з 05 вересня 2012 року до 16 квітня 2013 року, тобто в той час, коли позивач притягувався до кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню № 12013230040004305 та такі послуги захисту надавались позивачу саме в даному кримінальному провадженні. В звязку з викладеним вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правову допомогу, надану захисником [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного з державного бюджету на користь позивача в рахунок відшкодування відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду належить стягнути 18662 грн, така матеріальна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Не змінюють висновків суду про необхідність задоволення позову в цій частині заперечення відповідачів про те, що витрати позивача на правову допомогу від захисника [PERSON] є недоведеними, оскільки згідно з даними ГУ ДФС у Херсонській області за 2012 рік останній не задекларував отримання доходів від зайняття професійною діяльністю. Відповідно до наявних в матеріалах справи копій договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2012 року, розрахунку сум гонорару за надану правову допомогу та квитанцій до прибуткового касового ордеру слідує, що адвокатом [PERSON] за період з 05.09.2012 року до 16.04.2013 року були надані послуги [PERSON] у звязку з його притягненням до кримінальної відповідальності на загальну суму 18662 грн, які останнім були сплачені захиснику. Наведене вказує на те, що [PERSON] дійсно поніс витрати на правову допомогу, надану йому захисником [PERSON] в кримінальному провадженні відносно [PERSON] Відсутність при цьому у поданій [PERSON] декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік будь-яких відомостей про отримання доходів від зайняття професійною діяльністю не вказують на той факт, що [PERSON] не сплачував вказаному адвокату кошти за надані в кримінальному провадженні юридичні послуги. Відсутність вказаних відомостей у відповідній декларації може свідчити про неналежне звітування особи до відповідних контролюючих органів про отримані нею доходи, та не спростовує встановлених в судовому засіданні обставин про надання [PERSON] юридичної допомоги [PERSON] та отримання винагороди за неї в кримінальному провадженні, в якому [PERSON] незаконно притягувався до кримінальної відповідальності. В даному випадку виписані адвокатом квитанції про оплату позивачем юридичних послуг в кримінальному провадженні відповідно до укладеного між ними договору, яке в подальшому було закрите з реабілітуючих підстав, є достатніми в розумінні п.4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для вирішення питання про відшкодування сплачених сум за ст. 1176 ЦК України. Що стосується вимог позивача про відшкодування йому за рахунок держави матеріальної шкоди, яка складається із сум гонорару, виплачених адвокату [PERSON], а також витрат позивача на проїзд до органу досудового розслідування та суду, то суд прийшов до висновку, що вказані вимоги не підлягають задоволенню за наступного. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та адвокатом [PERSON] 01.06.2013 року, 01.01.2014 року та 01.02.2015 року укладено договори про надання правової допомоги, предметом яких є забезпечення прав, свобод та законних інтересів [PERSON], що свідчить на те, що понесені позивачем на підставі вказаних договорів витрати на оплату послуг адвоката [PERSON] стосуються саме послуг, наданих не позивачу, а іншій особі [PERSON], таким чином відсутній описаний вище один з двох обовязкових критеріїв (юридична допомога має надаватись власне особі, яка незаконно притягується до кримінальної відповідальності). Що ж стосується договору про надання адвокатських послуг № 06/05-ФО від 01.03.2017 року, то вказаний договір укладено між адвокатом [PERSON] та [PERSON] для надання останньому правової допомоги після закриття кримінального провадження відносно [PERSON], яке було закрито постановою прокурора Херсонської місцевої прокуратури від 12.07.2016 року, тобто відсутній другий обовязковий критерій (юридична допомога має надаватись особі саме з приводу притягнення її до кримінальної відповідальності). В звязку з викладеним відсутні передбачені законом підстави для відшкодування [PERSON] витрат за подання правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON] Також не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування позивачу витрат на проїзд до органів досудового розслідування та суду, оскільки із наданих позивачем квитків слідує, що вказані квитки придбавалися протягом 2017-2018 років, тобто також після закриття 12.07.2016 року кримінального провадження відносно [PERSON], у звязку з чим з описаних вище підстав вони не повязані безпосередньо з його незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Положення ч.1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» мають імперативний характер та зобовязують відповідний орган, що провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначити розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону. При цьому, оскільки судом встановлено, що [PERSON] були понесені витрати у зв'язку з поданням йому в кримінальному провадженні юридичної допомоги адвокатом [PERSON] в сумі 18662 грн, тому відповідний орган, що провадив слідчі (розшукові) дії, був зобовязаний своєю постановою визначити розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] Вище зазначене вказує на те, що постанова Херсонського відділу поліції ГУ НП в Херсонській області від 02.05.2018 року є необґрунтованою, в звязку з чим, відповідно до положень ст. 16 ЦК України, якими одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, суд приходить до висновку про необхідність визнання оскаржуваної постанови незаконною в частині відмови у відшкодуванні сум, сплачених [PERSON] у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги адвокатом [PERSON] При цьому, саме лише визнання оспореної позивачем постанови про відмову у відшкодуванні незаконною, як це передбачено ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з врахуванням того, що і винесення даної постанови позивач домігся лише через рішення адміністративного суду, - не забезпечить ефективного захисту порушених прав позивача, а тому відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України суд має вирішити питання про стягнення на користь позивача вказаної суми, сплаченої [PERSON] у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги адвокатом [PERSON], в розмірі 18662 грн. Таким чином, встановлені судом обставини вказують на необхідність часткового задоволення позову. Оскільки відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів вказаної категорії судовий збір не справляється, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 16, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та

Outcome: partial