Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору (б/н) від 17.03.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам, правилами надання кредиту та користування платіжною карткою складає між нею і банком кредитний договір. В порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала належним чином. У зв'язку з цим, станом на 12.01.2014 року виникла заборгованість - 23919,85 гривень, яка складається з наступного: 3000,00 гривень - заборгованість за кредитом; 13864,85 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7055,00 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом. Від цієї суми віднімається сума в розмірі 3891,54грн., яка була задоволена судовим наказом Баштанського районного суду від 18.12.2008р., різниця становить 23919,85грн., а також штрафи в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1195, 99 грн. - траф (процентна складова). Отже, заборгованість становить 25615,84грн. Від позивача надійшла заява про слухання справи у відсутність їх представника та підтримання позову, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка до суду не з'явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність та заперечення, відповідно до яких пояснила, що кредит нею було взято лише для її колеги, що хворіла на рак та яка обіцяла сплачувати кредитні кошти. У 2013 році її коллега померла. З 2008р. по теперішній час відповідачка не цікавилася долею кредиту, та вважала що кредит було повністю погашено її колегою. Вважає, що через таке тривале неподання банком позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитом, штучно створено ситуацію, коли розмір відсотків по комісії декілька раз вищий за сам розмір заборгованості за кредитом. Враховуючи, що між нею та позивачем письмового договору про збільшення позовної давності укладено не було, тому відповідно до ст.. 257 ЦК України просила залишити вимоги банку без задоволення за спливом строку позовної давності. Представник відповідачки [PERSON] до суду не з`явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність та невизнання позову відповідно до заперечень. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору (б/н) від 17.03.2008 року(умови і правила надання кредиту); анкету-заяву позичальника; розрахунок заборгованості станом на 12.01.2014р..; судовий наказ від 18.12.2008р.; копію паспорта [PERSON], довідку АА №241170; банківську ліцензію№22 від 05.10.2011р., свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, серії А01 № 054809; статут банку, копію свідоцтва пронародження серії [NUMBER]; копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER];договір на надання правової допомоги, заперечення відповідачки), суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано позов до суду 12.02.2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного в позові слід відмовити, застосувавши строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як визначено правилами ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, позивачем, його представником не доведено наявність дій, якими б переривався строк позовної давності, що свідчить про пропуск строку позовної давності без поважних причин. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові Оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних на те причин. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed