Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є сином [PERSON] . 31 серпня 1998 року батько позивача - водій автомобіля БілАЗ №73 гірничотранспортного цеху ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» під час виконання своїх трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку помер. Смерть батька позивача настала під час виконання ним своїх трудових обов`язків за таких обставин: У період часу з 23 годин 30.08.1998 до 05 годин 50 хвилин 31.08.1998 машиніст екскаватора «ЕКГ-10-И», інв. номер 15, [PERSON] здійснював погрузку гірничої маси на автомобіль БілАЗ №73 під управлінням водія [PERSON] 31.08.1998 приблизно о 05 годині 50 хвилин, після чергової загрузки автомобіля, машиніст екскаватора [PERSON] побачив, що з кабіни автомобіля на майданчик вийшов водій [PERSON] і, перебуваючи під захистом козирка автомобіля, показав йому жестами повернути екскаватор до нього кабіною. [PERSON] поворотом стріли вліво проніс ківш над кабіною водія і зупинив його в 1,5-2 метрах від автомобіля, при цьому не відключив генератор екскаватора. У цей час [PERSON] , перебуваючи на середній смузі перильного огородження площадки кабіни автомобіля, намагався щось сказати [PERSON] [PERSON] , намагаючись почути [PERSON] , встав з крісла машиніста екскаватора, при цьому зачепив стегном правої ноги ручку командо-контролера, в результаті чого стріла екскаватора пересунулася вправо і ковшом придавила до торця козирка автомобіля грудну клітину [PERSON] , через що він отримав травми, не сумісні з життям. Вищезазначені факти підтверджуються актом №17 Форми Н-1 «Про нещасний випадок». Відповідно до додатку №3 Акту Форми Н-1 нещасний випадок, в результаті якого загинув батько позивача, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників Відповідача, а саме: 1.Машиніст екскаватора дільниці №4 [PERSON] , який порушив п.4 розділу «Работа экскаватора на автотранспорте «Инструкции по технике безопасности для машинистов и помощников экскаватора ЭКГ-8И, ЭКГ-5А, ЭКГ-10-И. §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом». a.Відповідно до додатку №1 Акту Форми Н-1, під час розслідування нещасного випадку, встановлено, що машиніст екскаватора [PERSON] знаходився в стані сп`яніння. 2.Начальник дільниці №4 [PERSON] , який порушив п.3.6. своєї посадової інструкції. 3.Начальник гірничотранспортного цеху [PERSON] , який порушив п.3.10 своєї посадової інструкції. Пунктом 13.2 Акту Форми Н-1 встановлено наявність вини відповідача, а саме порушено §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом». Окрім цього, наказом ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» №1259 від 25 вересня 1998 року також встановлено вину відповідача. Внаслідок втрати батька позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач втратив батька, коли йому виповнилося лише 9 років. Дізнавшись про смерть батька, позивач зазнав сильного емоційного та психологічного потрясіння. Внаслідок смерті батька позивач був назавжди позбавлений турботи, любові та батьківського піклування. Після загибелі батька нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, він постійно відчував почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатися від втрати. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес. У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 944600 грн. Представник відповідача надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що обов`язковими передумовами виникнення правовідносин з відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії чи бездіяльність та вина власника або уповноваженого ним органу. Так, позивач зазначає, що нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача. Проте в додатку № 3 до акту № 17 серед осіб, які порушили вимоги законодавства про охорону праці, зазначений також [PERSON] . Таким чином, основною причиною нещасного випадку є, зокрема, вина самого потерпілого, а вина начальника дільниці № 4 [PERSON] та начальника гірничотранспортного цеху [PERSON] є супутньою. Тому покладати провину лише на відповідача є безпідставним. Вина потерпілого підтверджується також наказом ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» №1259 від 25 вересня 1998 року. Саме порушення потерпілим вимог нормативно-правових актів з охорони праці і стало причиною нещасного випадку, що з ним стався. Зазначає, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993. Згідно з п. 10 Правил розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). У разі смерті потерпілого розмір одноразової допомоги його сім`ї повинен бути не менше п`ятирічного заробітку і, крім того, не менше однорічного заробітку потерпілого на кожного утриманця, а також на його дитину, яка народилася після його смерті. Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено факт невиконання потерпілим вимог нормативних актів з охорони праці, розмір одноразової допомоги може бути зменшено в порядку, що визначається трудовим колективом за поданням власника та профспілкового комітету підприємства, але не більш як на 50 відсотків. Відповідно до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. На виконання зазнаних вимог підприємством сім`ї потерпілого здійснено нарахування та виплату одноразової допомоги зі зменшенням її на 40 % (вина потерпілого). Крім того, відповідач виплачував грошові кошти на утримання дружини померлого та його дітей. Тому підприємство у повному обсязі виконало свої зобов`язання. Також зазначає, що згідно з п. 11 Правил розмір моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн. Просить відмовити у позові. Ухвалою Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2020 року постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомила. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 18). Сторонами визнається та не оспорюється факт, що [PERSON] працював водієм автомобіля БілАЗ у ВАТ «ПІВДГЗК» (змінило назву на ПАТ «ПІВДГЗК», згодом - на АТ «ПІВДГЗК). [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до додатку № 1 до акту про нещасний випадок № 17 від 10.09.1998 - 30 серпня 1998 року о 18 годині 30 хвилин в.о. гірничого майстра добичної дільниці № 4 рудоуправління [PERSON] видав письмовий наряд машиністу ЕКГ-10-И під інвентарним номером [ADDRESS] [PERSON] на погрузку гірничої маси в великовантажні автомобілі і той о 19 годині 00 хвилин приступив до виконання наряду. Після 23 години, за письмовим нарядом контрольного майстра гірничотранспортного цеху [PERSON] на погрузку під екскаватор № 15 заїхав БілАЗ № 73 під керуванням водія [PERSON] і працював у нього до кінця зміни, зробивши за цей час 10 поїздок. 31.08.1998 приблизно о 05 годині 50 хвилин, після чергової загрузки автомобіля, машиніст екскаватора [PERSON] побачив, що з кабіни автомобіля на майданчик вийшов водій [PERSON] і, перебуваючи під захистом козирка автомобіля, показав йому жестами повернути екскаватор до нього кабіною. [PERSON] поворотом стріли вліво проніс ківш над кабіною водія і зупинив його в 1,5-2 метрах від автомобіля, не відключивши збудження генераторыв екскаватора. З невідомих причин [PERSON] встав ногами на середню смугу перильної огорожі майданчика кабіни автомобіля і намагався щось сказати [PERSON] [PERSON] , намагаючись його зрозуміти, встав з крісла машиніста екскаватора, при цьому випадково зачепив стегном правої ноги ручку командо-контролера, в результаті чого стріла екскаватора пересунулася вправо і ковшом придавила до торця козирка автомобіля грудну клітину [PERSON] , смертельно його травмувавши. У ході розслідування встановлено, що машиніст екскаватора [PERSON] перебував у легкому стані сп`яніння. Згідно з додатком № 3 особами, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці, є: 1.Машиніст екскаватора дільниці №4 [PERSON] , який порушив п.4 розділу «Работа экскаватора на автотранспорте «Инструкции по технике безопасности для машинистов и помощников экскаватора ЭКГ-8И, ЭКГ-5А, ЭКГ-10-И. §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом». 2.водій автомобіля БілАЗ № 73 ГТЦ [PERSON] , який порушив п. 1 розділу « Погрузочно -разгрузочные работы» в підрозділі «водієві забороняється» « Инструкции по технике безопасности и безопасности движения для водителей технологического автотранспорта при работе в карьере ЮГОКа». § 324 (в) «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом». 3.Начальник добичної дільниці №4 РУ [PERSON] , який порушив п.3.6. своєї посадової інструкції. 4.Начальник гірничотранспортного цеху [PERSON] , який порушив п.3.10 своєї посадової інструкції. Пунктом 13.2 акту встановлено наявність вини підприємства (порушено §93 «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом») та вини потерпілого (порушено § 324 (в) «Правил безопасности при разработке месторождений полезных ископаемых открытым способом» (а.с. 10-16). Відповідно до наказу генерального директора ВАТ «ПівдГЗК» від 25 вересня 1998 року «Про відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника» вирішено виплатити дружині померлого [PERSON] - [PERSON] одноразову допомогу на родину в розмірі п`ятирічного заробітку померлого і в розмірі його річного заробітку на кожного утриманця (дружина та двоє дітей, зокрема, позивач). Зменшено розмір допомоги на 40 %. Вирішено виплачувати [PERSON] на своє утримання та дітей, зокрема, позивача. У наказі зазначено, що у настанні нещасного випадку встановлена змішана вина: підприємства - 60 %, потерпілого - 40 % (а.с. 17). Відповідачем виплачено матеріальну шкоду, завдану нещасним випадком з летальним наслідком з водієм автомобіля БілАЗ ГТЦ ВАТ «ПівдГЗК» [PERSON] : допомога в організації похорону - 1123,30 грн; одноразова допомога сім`ї загиблого - 31555,80 грн; одноразова допомога на двох дітей - 12622,32 грн; штраф за нещасний випадок - 12622,32 грн (а.с. 37). Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він втратив свого батька у дев`ятирічному віці, залишився без його підтримки, що призвело до виникнення в нього душевного потрясіння, переживання та страждань. Відчуття того, що він ніколи не побачить рідну людину, постійно його пригнічують, що негативно відображається на його ї психологічному стані. Факт смерті батька беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Смерть [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, настала внаслідок порушення працівниками відповідача та самим померлим законодавства про охорону праці, а тому саме відповідач несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу. Позивач втратив життєві зв`язки з рідною людиною, що є невідновлювальною втратою та спричиняє моральні страждання. Таким чином, відповідач як промислове підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, зобов`язаний відповідати за завдану шкоду. Зазначене узгоджується з нормами законодавства, чинного на момент виникнення правовідносин, зокрема Законом України «Про охорону праці» (далі - Закон). Так, статтею 11 Закону передбачено, що власник зобов`язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому (членам сім`ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Крім того, відповідно до ст. 12 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідач як підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, має відповідати за шкоду, задану смертю працівника. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачам моральних страждань, суттєвість вимушених змін у житті. При цьому посилання представника відповідача на п. 10 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених Постановою КМУ №472 від 23.06.1993, суд вважає безпідставним, оскільки зазначений пункт регулював розмір одноразової допомоги, що не є предметом спору. Відповідно до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Суд вважає, що зазначений пункт не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки ним було врегульовано відшкодування моральної шкоди за заявою самого потерпілого, а не членами сім`ї померлого працівника підприємства. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди суд відхиляє, оскільки сам факт втрати близької людини веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до п. 2 Правил доказом вини власника можуть бути: акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання. Таким чином, на законодавчому рівні закріплений обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідків, що наступили. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 280000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку зі смертю батька. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial