Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив зобов»язати Київський національний університет імені Тараса Шевченка поновити його на посаді водія ГАЗ 2705-414 Газель вант.фургона 1,3 т 1 гр автотранспорту з дня переведення на іншу посаду, а саме з 19.08.2013 року та встановити попередні умови оплати праці та, відповідно, заробітну плату. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював у підрозділі «Автотранспорт» водієм автомобіля ГАЗ - 2705-414, однак, коли він вийшов з відпустки в серпні 2013 року, йому стало відомо, що керівництво без відповідного попередження підписало Подання та Наказ про переведення позивача на іншу посаду - водієм машини УАЗ-31514 із заробітною платою значно нижче за попередню - 2010,00 грн., а в жовтні 2013 року він отримав 1236,89 грн. При цьому, сторона позивача посилалась на порушення відповідачем вимог ст.103 КЗпП України зазначаючи, що трудові права були грубо порушені роботодавцем, оскільки значно погіршилися умови праці, оскільки позивача без попередження було переведено на іншу посаду та без поважних причин занижена заробітна плата. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги із викладених підстав. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що наведені в позовній заяві доводи позивача не відповідають дійсності в першу чергу тому, що з 15.08.2013 року за заявою самого [PERSON] його було переведено на посаду водія УАЗ-31514 (0,5 ставки) з оплатою від посадового окладу 2010 грн., таким чином, відбулася зміна трудової функції шляхом переведення робітника за його заявою на іншу посаду з іншими умовами праці за його власним бажанням (а.с.19-21). Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». Судом встановлено, що згідно наказу №08-1872-04 від 10.12.2010 року, [PERSON] за його заявою було переведено із займаної посади на посаду «водій ВАЗ-21043, об»єм двиг. 1451 державний номер [NUMBER] автотранспорту (а.с.24). Також, за заявою [PERSON] 1.02.2011 року наказом від 2.02.2011р. за №08-146-04 переведено на посаду «водій ГАЗ 2705-141 Газель вант.фургона 1,3 т. 1 гр. державний номер [NUMBER] автотранспорт з посадовим окладом 1336,00 грн.» (а.с.25-26). Крім того, на даній посаді згідно наказу №08-1105-04 від 13.07.2012 позивачу було встановлено доплату за суміщення вакантної посади слюсаря-сантехніка 5 розряду відділу головного механіка у розмірі 50% основного посадового окладу(а.с.27). Вимоги ст.103 КЗпП України передбачають, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Зміст п.12. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. передбачає, що судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 21, 22 Закону роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Розмір заробітної плати за працю може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати тільки в разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилась браком, та з інших передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 32 КЗпП), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження. Разом із тим, судом встановлено, що за особистою заявою позивача [PERSON] від 15.08.2013 його було переведено на посаду водія УАЗ-31514 роб.об»єм двигуна 2,445 (0,5 ставки) державний номер [NUMBER] автотранспорту, з оплатою від посадового окладу 2010 грн.(а.с.28, 29). В судовому засіданні доказів того, що заяву 15.08.2013р. [PERSON] написав під будь-яким примусом з боку відповідача, - суду надано не було, в судовому засідані він особисто підтвердив, що власноруч написав цю заяву. Зі своїми функціональними обов»язками водія вищевказаного автомобіля [PERSON] ознайомився в день переведення - 15.08.2013р. (а.с.62-63). Одже, в даному випадку зміна умов і оплати праці відбулась шляхом переведення [PERSON] за його особистою заявою на іншу посаду з іншими умовами праці, а тому наявність відповідних попереджень робітника з боку роботодавця про зміну оплати праці та умов праці відповідно до ст.103 КЗпП України - не передбачена чинним законодавством. Крім того, в той же час особисто позивач [PERSON] виявив бажання перейти на іншу посаду на умовах сумісництва, тому за його відповідною заявою згідно наказу від 27.08.2013 №08-1377-04, його, як вантажника автотранспорту (0,5 ставки) було переведено на посаду слюсаря-сантехніка 3р. (0,5 ставки) відділу головного механіка, на умовах сумісництва з оплатою від посадового окладу 2010 грн., з виконанням роботи за межами основного робочого часу (а.с.31). 10.10.2013 року за власним бажанням [PERSON] як слюсаря-сантехніка 3р. (0,5 ставки) відділу головного механіка, згідно наказу від 14.10.2013 №08-1725-04 було звільнено із займаної посади на якій він перебував за сумісництвом (а.с.33). Обставини добровільного переведення позивача за його заявами на посаду водія УАЗ-31514 роб.об»єм двигуна 2,445 (0,5 ставки) державний номер [NUMBER] автотранспорту, з оплатою від посадового окладу 2010 грн. та його подальші зміни трудових функцій підтвердили свідки [PERSON] - директор підрозділу автотранспорту та [PERSON] - механік підрозділу автотранспорту. При цьому, показання свідка [PERSON] - дружини позивача, яка на той час працювала діловодом, не спростовують пояснень самого позивача та зазначених свідків. Крім того, суду не було надано жодного доказу тому, що позивач звертався до відповідача із заявами про його переведення після 15.08.2013 року на посаду водія ГАЗ 2705-414 Газель вант.фургона 1,3 т 1 гр автотранспорту, і що в цьому йому було відмовлено роботодавцем. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про недоведеність твердження позивача щодо порушення роботодавцем його трудових прав, що значно погіршилися умови праці через переведення позивача без попередження та без поважних причин на іншу посаду, оскільки воно спростовуються матеріалами справи, показами свідків та фактично встановленими в судовому засіданні обставинами. Виходячи з викладеного вище висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про поновлення його на попередній посаді, суд вважає безпідставними і заявлені ним похідні позовні вимоги щодо встановлення попередніх умов оплати праці, та, відповідно заробітну плату. Оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судових витрат у відповідності до вимог діючого законодавства, відповідно до ст.88 ЦПК України, останні, які складаються із судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed