Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь відшкодування у сумі 4750 грн та моральну шкоду у сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав та показав, що він працював у відповідача з 17.10.2011 року на посаді менеджера проектів. З 01.05.2012 року був переведений на посаду координатора проекта згідно нового штатного розкладу. При цьому, йому зменшено заробітну плату з 17000 грн до 12500 грн. У травні 2012 року йому незаконно не виплатили 4500 грн, ніби то у рахунок переплати, видали 8000 грн замість 12500 грн. Він звільнився 27.06.2013 року. При розрахунку отримав належні виплати, але сума 4500 грн виплачена не була. Вказану суму йому було виплачено після спроби позасудового врегулювання спору 11.10.2013 року. Вважає, що таким чином відповідач фактично визнав несвоєчасність виплати. Вважає, що затримкою виплат йому також спричинено моральну шкоду у сумі 10000 гривень. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позов частково та показав, що внаслідок помилки позивачу дійсно не було нараховано та виплачено частину заробітної плати у сумі 4500 грн (без урахування податків). Вказану суму було виплачено позивачу 11.10.2013 року, тобто через 3,5 місяці після його звільнення з підприємства. Таким чином, строк затримки виплати внаслідок помилки склав 3,5 місці, за які відповідач і визнає позовні вимоги. Позовні вимоги щодо моральної шкоди не визнає. Суд, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши документи, що маються у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач у справі фактично визнав факт несвоєчасної виплати частини належної позивачу суми заробітної плати у розмірі 4500 грн, і, отже, вказаний факт доведенню не підлягає. Сторонами також не оспорюється, що вказана частина заробітної плати була виплачена позивачу 11.10.2013 року, тобто через 3, 5 місяці після звільнення позивача з підприємства відповідача. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що строк затримки належних позивачу при звільнення виплат складає 3,5 місяці, тобто обчислюється з дня його звільнення до дня виплати позивачу належної йому суми (фактичного розрахунку). Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином, враховуючи, що фактичний строк затримки належних позивачу виплат складає 3,5 місяці, суд доходить до висновку, що сума, яка підлягає виплаті позивачеві, складає 3,5х4500=15750 грн. В решті позовних вимог суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачем в порядку ст.10, 60 ЦПК України в судовому засіданні не доведено належним чином ані розмір моральної шкоди, ані сам факт її спричинення, у зв'язку з чим позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного , та

Outcome: partial