Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, згідно якого просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № IKCASHVG.140103.002 від 22.08.2014 року в розмірі 28049,62 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 22815,19 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 2963,82 грн., поточна заборгованість за процентами - 156,03 грн., пеня - 1215,95 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKCASHVG.140103.002, згідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти в розмірі 36200,00 грн. зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами, строком до 21.08.2017 року. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором , про що свідчить заява на видачу готівки № 441404 від 22.08.2014 року на суму 35000,00 грн. та розпорядженням від 22.08.2014 року. Відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Представник позивача в суд не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила, що дійсно отримувала кредитні кошти у банку, проте вона сплачує наявну заборгованість та на день розгляду справи в неї повністю відсутня прострочена заборгованість. Відповідач вживає всіх заходів для повного погашення кредиту та своєчасного виконання зобов'язань за договором. Вона є пенсіонеркою, та тимчасова прострочення по платежам за два місяці в неї були допущені у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації та ліквідації банку в якому вона отримувала пенсію. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKCASHVG.140103.002, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 36200,00 грн., зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами, строком до 21.08.2017 року. (а.с. 10-12) Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 Кодексу). Згідно з частиною другою статті 627 Кодексу у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 Кодексу). Як зазначено в положеннях пунктів 22, 23 статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами (далі - Закон про захист прав споживачів) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З розрахунку заборгованості по кредитному договору № IKCASHVG.140103.002 вбачається, що станом на 17.11.2015 року борг відповідачки складає 28049,62 грн., з яких: 22815,19 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту, прострочена заборгованість по тілу кредиту - 2963,82 грн., поточна заборгованість за процентами - 156,03 грн., пеня - 1215,95 грн. (а.с. 5-9) В судовому засіданні встановлено, що станом на 14.03.2016 року заборгованість [PERSON] складає 18906,56 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 18809,3 грн., поточні відсотки - 97,43 грн., а прострочена заборгованість відсутня. (а.с. 46) Положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. В абзаці третьому підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг Конституційний Суд України зауважив, що межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Як вбачається з довідки ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» станом на 14.03.2016 року заборгованість [PERSON] складає 18906,56 грн., з яких: поточна заборгованість по тілу кредиту - 18809,13 грн., поточні відсотки - 97,43 грн., прострочена заборгованість як по сплаті кредиту так і відсотків відсутня. (а.с. 46) Отже при розгляді справи судом встановлено, що відсутня заборгованість за спірним кредитним договором, відповідачка виконує свої договірні зобов'язання згідно умов договору та графіку погашення кредиту. (а.с. 14). З урахуванням нетривалого терміну прострочення сплати відповідачкою чергових платежів, причини їх несплати, з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності відповідачки у виконанні своїх зобов'язань, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі до відповідачки як споживача, який є «слабкою стороною» у договорі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed