Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 24000 грн. Мотивував свої вимоги тим, що 18 листопада 2019 року між ним та відповідачем укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого він передав [PERSON] у тимчасове оплатне користування автомобіль марки «Opel» моделі «Insignia» номерний знак [NUMBER] , а орендар зобов`язалась сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 12000 грн. на місяць, яку обумовлено сплачувати двічі на місяць. Зауважує, що відповідач умови договору не виконувала, не сплачувала орендні платежі, хоча користувалася предметом договору оренди. Повідомляє, що договір був укладений на строк до 18 січня 2020 року, тобто на два місяці. З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача на його користь несплачену орендну плату у сумі 24000 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 03 липня 2020 року матеріали позовної заяви залишено без руху, позивачу надано десятиденний строку з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних в ній. 30 липня 2020 року позивач подав до суду заяву, якою усунув недоліки позовної заяви та виконав вимоги ухвали судді від 03 липня 2020 року. Крім того просив стягнути з відповідача на свою користь 840 грн. 80 коп. судового збору. Ухвалою судді від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. 19 жовтня 2020 року представник відповідача [PERSON] подала до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення судового розгляду. Однак з матеріалами справи представник відповідача [PERSON] станом на день розгляду справи 23 листопада 2020 року так і не ознайомилася. 20 листопада 2020 року представник відповідача Прокоп Ю.Р. подала до суду клопотання про відкладення судового розгляду, яке мотивувала тим, що вона бере участь у судовому засіданні в Городоцькому районному суді Львівської області, призначеному на 23 листопада 2020 року о 12 год. 00 хв., а саме представляє інтереси [PERSON] . З цього приводу слід зазначити, що розгляд даної справи було призначено на 10 год. 00 хв. 23 листопада 2020 року, а тому представник [PERSON] мала можливість прибути як на розгляд даної справи, так і на судовий розгляд у Городоцькому районному суді Львівської області. При цьому слід зазначити, що представником [PERSON] на підтвердження своєї зайнятості в іншому процесу подано копію ухвали підготовчого судового засідання від 26 жовтня 2020 року у кримінальній справі № 441/1213/20, отриману з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якої неможливо встановити представництво нею інтересів [PERSON] у даній кримінальній справі. Враховуючи наведене, суд вважає, що причини неявки сторони відповідача у судове засідання є неповажними, що дозволяє суду у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача та її представника. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Судом встановлено, що 18 листопада 2019 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого орендар передав орендодавцю в оплатне строкове користування транспортний засіб марки «Opel» моделі «Insignia» номерний знак [NUMBER] , а орендар зобов`язалась сплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 12000 грн. на місяць. Договір укладено строком на 2 місяці до 18 січня 2020 року. Згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з укладеного між сторонами договору оренди транспортного засобу від 18 листопада 2019 року, такий не було нотаріально посвідчено сторонами. За ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сторонами при укладення договору оренди транспортного засобу не було дотримано вимог закону про нотаріальне посвідчення договору. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відтак, договір оренди транспортного засобу від 18 листопада 2019 року, укладений між сторонами, є нікчемним. За ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Так, нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв?язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред?явлення позову про визнання його недійсним. Враховуючи наведене, договір оренди транспортного засобу від 18 листопада 2019 року, будучи нікчемним, не створює жодних юридичних наслідків для сторін, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача орендних платежів задоволенню не підлягає. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed