Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказавши, що 12.10.2011 року Новкаховським міським судом було постановлено рішення про стягнення на його користь з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди на загальну суму 67 256,74 грн. 20 серпня 2012 року за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача рішенням апеляційного суду Херсонської області вказане рішення було скасовано та ухвалено нове, яким з ТОВ «Компанія «Югтранс» на його користь стягнути заборгованість по заробітній платі 23 626,08 грн., компенсацію за невикористані відпустки 4 541,04 грн. та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні 20 000 грн., а всього 48 167,12 грн. 18 вересня 2012 року Новокаховським міським судом [PERSON] було видано виконавчий лист, який останній надіслав до відділу Державної виконавчої служби Новокаховського МУЮ. Проте, рішення суду до цього часу залишається не виконаним, заборгованість позивачу по заробітній платі та іншим компенсаційним виплатам не сплачена, а тому, він просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 21 серпня 2012 року (наступний день після ухвалення рішення) по день постановлення судом рішення у даній справі, згідно наданого ним до позову розрахунку. В судове засідання позивач не з`явився, в наданих суду письмових заявах свої позовні вимоги збільшив, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2012 року по 26.01.2017 року у загальній сумі 125 372,76 грн., справу просив розглянути у свою відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник позивача за довіреністю [PERSON], в судове засідання також не з`явилась, проте, надала письмову заяву, в якій також просила справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Ст. 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Верховний Суд України в постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, у зв'язку з наявністю судового рішення про стягнення невиплаченої при звільненні заборгованості, виклав свою позицію, згідно якої передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.04.2007 року по 14.04.2010 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Компанія Югтранс», працював на посаді водія 1-го класу для робіт на всіх марках автобусів, звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. в день звільнення з ним не була проведена виплата всіх сум заробітку. Відповідно до рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 жовтня 2011 року, на користь [PERSON] з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди у сумі 67 256,74 грн. 20 серпня 2012 року за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача рішенням апеляційного суду Херсонської області вказане рішення було скасовано та ухвалено нове, яким з ТОВ «Компанія «Югтранс» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі 23 626,08 грн., компенсацію за невикористані відпустки 4 541,04 грн. та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні 20 000 грн., а всього 48 167,12 грн. 18 вересня 2012 року Новокаховським міським судом позивачу було видано виконавчий лист, який останній надіслав до відділу Державної виконавчої служби Новокаховського МУЮ. Постановою заступника начальника відділу ДВС Новокаховського МУЮ від 26.11.2015 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження. 14.12.2015 року вказане виконавче провадження було передано до ВДВС Каховського МРУЮ та приєднано до зведеного виконавчого провадження № 49227211. З листа начальника Каховського МРВДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонської області №13.12-35/9393 від 27.12.2016 року вбачається, що станом на від 27.12.2016 року, кошти на користь [PERSON] не перераховувались, борг на даний час не погашено, при цьому зазначено, що вимоги позивача будуть задовольнятися після задоволення в повному обсязі вимог [PERSON], вимоги якого перебувають в попередній черзі. Таким чином, судом об`єктивно встановлено, що на день звернення [PERSON] до суду 11.11.2016 року відповідач протягом більше трьох років не виконує попереднє рішення суду згідно виконавчого листа від 18 вересня 2012 року по справі №2-809 про стягнення з ТОВ «Компанія «Югтранс» на його користь грошових коштів, продовжуючи порушувати його право на своєчасне отримання заробітної плати, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] ні при звільненні, ні після винесення судом рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не отримав повного розрахунку, що є підставою для відповідальності відповідача у відповідності до вимог ст.117 КЗпП України. Оскільки фактичний розрахунок з позивачем до цього часу не здійснений, то суд погоджується, що він вправі вимагати від відповідача виплати середнього заробітку за час затримки в розрахунку за період неохоплений попереднім судовим рішенням. Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 р., нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких підстав, враховуючи, що відповідач в судовому засіданні не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, крім того, в установлений законом строк після звільнення позивача не провів з ним повного розрахунку, судове рішення не виконує, суд, враховуючи надані позивачем розрахунки, які відповідачем також не спростовані, вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 серпня 2012 року (день наступний за днем постановлення судового рішення) по 26 січня 2017 року з подальшим утриманням податків та обовязкових платежів, в сумі 125 372,76 грн. (112,04 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) Х 1119 (кількість днів затримки розрахунку при звільненні) = 125 372,76 грн.), що підтверджується наявними в справі відповідними розрахунками. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача у дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1253,72 грн.

Outcome: approved