Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою - [PERSON]. Визначити наступні способи його участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO], особисте спілкування: -особисте побачення один раз на тиждень: з суботи на неділю з 09.00 год.(субота) до 15.00 год (неділя). -спільний відпочинок: серпень місяць з 01.08. по 25.08. дитина проводить з батьком. -необмежене спілкування з донькою [PERSON], [INFO]., особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. -у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з донькою або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком. Зобов'язати [PERSON], за два дні до дня його зустрічі здонькою, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання,проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про цейого особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Стягнути з Відповідача на його користь суму сплачених позивачемсудових витрат. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та показала, що після припинення спільного проживання відповідач постійно чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою - не пускає його додому, не дає спілкуватися телефоном, не дозволяє гуляти з дитиною, тощо. Позивач бачиться з дитиною тільки тоді, коли може зустріти її у школі, коли немає там відповідача. Вважає, що цим порушуються його права, як батька, бажає брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та показала, що позивач негативно впливає на дитину, приходить до них додому нетверезим, тому його не пускають. Позивач не виконує своїх обов'язків щодо утримання дитини, з нього стягуються аліменти примусово. Позивач не виконував своїх обов'язків з виховання та утримання дитини і тоді, коли вони ще проживали разом. Неодноразово допускав насильство щодо відповідача. Погано впливає на дитину, по місцю служби характеризується негативно. Вважає, що спілкування з дитиною без її участі буде негативно впливати на дитину. Просить у позові відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Дзержинської районної у місті ради - в судовому засіданні надала висновок з питань, що підлягають розгляду у справі, та пояснила, що висновком комісії з питань захисту прав дитини встановлено доцільність визначення способу участі позивача у вихованні дитини за домовленістю між батьками, з урахуванням думки відповідача щодо необхідності її присутності. Свідок [PERSON] показала, що її син (позивач) сумує за дитиною, хоче з нею спілкуватися, але його колишня дружина перешкоджає цьому. Раніше вона дозволяла нормально спілкуватися, відпускала доньку до них у гості, але після того, як вдруге вийшла заміж, перестала давати їм бачитися з дитиною та спілкуватися з нею. Свідок [PERSON] (сестра позивача) показала, що її брат любить доньку і хоче з нею бачитися і спілкуватися, але колишня дружина йому цього не дозволяє. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та свідків та дослідивши документи та матеріали, що маються у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Як видно з матеріалів справи (а.с.8), у позивача з відповідачем є спільна дитина - [PERSON], 2004 року народження. Дитина проживає з відповідачем, що сторонами не оспорюється. Відповідачем також фактично не оспорюється той факт, що вона не допускає позивача брати участь у спілкуванні з дитиною та його вихованні, оскільки вважає, що позивач негативно впливає на дитину, приходить до дитини п'яним, тощо. Відповідно до ст.62 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З наведеного суд доходить до висновку, що предметом доказування у даній справі з боку (зокрема) відповідача є факти негативного впливу позивача на дитину: явки у нетверезому стані, порушення ним громадського порядку, тощо - тобто факти, які дозволяли б зробити висновок про неможливість спілкування з дитиною позивача інакше, аніж у присутності матері. Судом до початку розгляду справи по суті сторонам було докладно роз'яснено обов'язок доказування, строки та порядок подання доказів та строки та порядок подання до суду заяв про забезпечення доказів (зокрема - щодо витребування доказів та виклику свідків). Вказане зафіксовано звукозаписом судового засідання. При цьому, відповідач вказаними правами не скористався та належних доказів на підтвердження заявлених ним заперечень не надав. Так, згідно заперечень на позовну заяву, відповідач наводить численні факти щодо негативної поведінки позивача, фактів вчинення ним насильства в сім'ї, застосування насильства щодо інших осіб, з'явлення у нетверезому вигляді, тощо. При цьому, жодного доказу на підтвердження вказаних фактів відповідачем не надано, окрім копії розписки, датованої 6.09.2011 року, тобто майже 3 роки тому. З наведеного суд робить висновок, що обов'язок доказування, покладений на відповідача відповідно до вимог ЦПК України ним не виконаний, і, отже, не приймає до уваги наведені у запереченнях факти. Згідно витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Дзержинської районної у місті ради (а.с.50-51), встановлено доцільність визначення способу участі позивача у вихованні дитини за домовленістю між батьками, з урахуванням думки відповідача щодо необхідності її присутності. При цьому, вказаним рішенням не надано однозначного трактування щодо необхідності обов'язкової присутності матері під час побачень батька з дитиною, а лише вказано на можливість урахування її думки. Крім того, суд критично оцінює можливість практичного використання даного висновку, оскільки вважає очевидним, що у випадку досягнення домовленості між батьками (як про це вказується у висновку) був би відсутній даний судовий спір з приводу участі батька у вихованні дитини та побачень з нею. З тексту вказаного витягу видно, що позивач у ньому характеризується позитивно, відсутні жодні дані, які дозволяють зробити висновок про те, що спілкування з ним буде шкодити інтересам дитини чи негативно впливати на неї. Позивач за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.12). За місцем роботи позивач також характеризується позитивно (а.с.10). З характеристики за місцем навчання дитини (а.с.11) вбачається, що позивач відвідує доньку у школі, цікавиться її навчанням, приносить гостинці, тощо. Згідно ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2,3 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як встановлено в судовому засіданні, наявність фактів, які дозволяли б дійти висновку, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному розвиткові дитини, не доведено. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позивач має передбачене законом право на спілкування зі своєю донькою та прийняття участі у її вихованні, і, отже, позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню. Визначаючи способи участі батька у вихованні дитини, суд приймає до уваги повідомлені відповідачем дані щодо розпорядку дня дитини, відвідування нею навчальних закладів, гуртків за інтересами, тощо. При цьому, суд доходить до висновку, що задоволення позовних вимог щодо способів участі батька у повному обсязі може перешкодити дитині додержуватися встановленого розпорядку дня, порушувати режим відвідування навчальних закладів, гуртків, тощо. а тому вважає за необхідне визначити способи та час для участі батька у меншому обсязі, аніж зазначено у позовних вимогах. На підставі викладеного, та

Outcome: partial