Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який просив задовольнити, з підстав визначних в позовній заяві, та вказав, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у нього станом на 02.11.2015, виникла заборгованість у розмірі 137 082, 55 грн., яка складається з: -простроченої заборгованісті за кредитом в розмірі - 48 629,87 грн.; -строкової заборгованості за сплатою процентів в розмірі - 729,45 грн.; -простроченої заборгованості за сплатою процентів в розмірі - 6 014,06 грн.; -інфляційної втрати за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі - 44 949,72 грн.; -3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та процентів в розмірі - 6 762,95 грн.; -пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі - 29 996,50 грн. 18 лютого 2016 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 25 квітня 2016 року представником позивача до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 17 березня 2016 року, 25 квітня 2016 року відповідачка в судове засідання не з'явилась, повноважного представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, не зважаючи на те, що була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 19.09.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір №92. За умовами кредитного договору первісний кредитор надав позичальнику кошти в розмірі 65 186,10 грн. (шістдесят п'ять тисяч сто вісімдесят шість гривень 10 копійок), які підлягають поверненню в терміни, встановлені графіком платежів, але в будь-якому разі не пізніше 19.09.2014. В свою чергу позичальник згідно з п.2.1. кредитного договору зобов'язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12 (дванадцять) процентів річних, плату за обслуговування кредитом та виконувати всі інші умови договору. Належним отриманням кредиту вважається перерахування коштів в розмірі 65 186,10 грн. на рахунок, зазначений в п.1.2. кредитного договору, інше підтверджується платіжним дорученням № 92 від 25.09.2007. 21.11.2007 між первісним кредитором та Відкритим акціонерним товариством «БТА БАНК», яке змінило своє найменування на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БТА БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги № 1, у відповідності до якого права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наводиться у реєстрі кредитних договорів, відступлено новому кредитору - позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно ст. ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України ПАТ «БТА Банк» набуло статус нового кредитора у відносинах з відповідачем. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у нього станом на 02.11.2015, виникла заборгованість у розмірі 137 082, 55 грн., яка складається з: -простроченої заборгованісті за кредитом в розмірі - 48 629,87 грн.; -строкової заборгованості за сплатою процентів в розмірі - 729,45 грн.; -простроченої заборгованості за сплатою процентів в розмірі - 6 014,06 грн.; -інфляційної втрати за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі - 44 949,72 грн.; -3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та процентів в розмірі - 6 762,95 грн.; -пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі- 29 996, 50 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит. Однак, в порушення умов кредитного договору в частині обов'язку забезпечувати погашення грошових зобов'язань згідно графіку погашення кредиту відповідач належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього виникло прострочене зобов'язання з погашення кредиту. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України). Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до п.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд відзначає, що зазначений вище договір підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь-яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнані недійсними. Ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Отже, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований тому позовні вимоги щодо стягнення боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Ст. 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Що стосується стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних, слід зазначити наступне. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута саме в разі, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін). В п.7.3. договору сторони погодили, що у разі прострочення Позичальником зобов'язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно умовами Кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки НБУ від суми простроченого платежу. Врахувавши зазначене, вимога позивача про стягнення пені у розмірі 29 996,50 грн. є обґрунтованою в зв'язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року справа № 6-113 цс 14). Врахувавши зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача: за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі - 44 949,72 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та процентів в розмірі - 6 762,95 грн. , - є обґрунтованими в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем.

Outcome: approved