Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай), яке було посвідчено сертифікатом серії [NUMBER]. Спадщину прийняла її рідна сестра [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном. Однак [INFO] року вона померла і до спадщину, яка відкрилася після її смерті, ввійшло право на земельну частку пай попереднього спадкодавця. Позивачка прийняла спадщину подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки дублікат сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], при його видачі, не було відтворено у первинному варіанті. Просила визнати за нею право на вказану земельну частку пай. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] року в селі Чернеча Слобода Буринського району Сумської області померла [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Чернечослобідської сільської ради Буринського району Сумської області, що було посвідчено сертифікатом на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що вбачається із свідоцтва про смерть та дублікату сертифіката (а.с.11,12). Спадщину після смерті останньої прийняла її рідна сестра [PERSON], являючись спадкоємцем другої черги за законом в силу ст.530 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, що підтверджується показами представника позивача, рішенням Буринського районного суду від 05.04.2016 року щодо встановлення факту родинних відносин між вказаними особами, довідками Чернечослобідської сільської ради. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та інформаційної довідки із Спадкового реєстру №46382467 видно, що [PERSON] не оформивши юридично свої спадкові права після смерті [PERSON], померла [INFO] року. У зв'язку зі смертю останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, право на земельну частку (пай) розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що було успадковане нею після смерті своєї сестри [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька - позивачка по справі, подавши до нотаріальної контори відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини, являючись за законом першої черги, що підтверджується і свідоцтва про смерть та спадкової справи №256/2016. Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Буринського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованих в реєстрі за №№1983,1985 позивачка на частину спадкового майна спадщину оформила, однак на земельну частку (пай) розміром 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що було успадковане спадкодавцем після смерті [PERSON], нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачкою було втрачено оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), а його дублікат серії [NUMBER] був виданий вже після смерті спадкодавця 30.08.2016 року і не був відтворений в первинному варіанті, що підтверджується письмовим повідомленням нотаріуса (а.с.21). В той же час витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки видно, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] був зареєстрований 18.03.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1218 (а.с.17). Крім цього судом враховується, що паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON], будучи членом КСП, була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER] виданого агрофірмі «Чернечослобідська» 11.07.1995 року і реалізувала своє право на земельну частку (пай), площею 3,34 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), отримавши сертифікат на земельну частку (пай), оригінал якого був втрачений. Тобто суд прийшов до висновку, що право [PERSON] на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на земельну частку (пай) серії [NUMBER] сумнівів не викликає. Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved