Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який був ним уточнений під час розгляду справи (а.с.97-102), в обґрунтування якого вказав наступне. 26.04.2006 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 14000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої до 04/08, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно з договором позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,00% на місяць, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Однак позичальник в порушення вимог ст.525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобовязання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у звязку з чим розмір простроченої заборгованості по кредиту перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно розрахунку станом на 30.08.2016 складає 16678,21грн. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як убачається з розрахунку заборгованості порушення умов договору по поверненню кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони відповідача, мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Згідно умов п.п.5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п.5.2, 5.3, 5.5 Договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Отже, датою 04/08 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором б/н від 26.04.2006 та припинення зобовязань в цілому. Отримані позичальником кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір від 26.04.2006 не є розірваним чи припиненим згідно ст.599, 651, 654 ЦК України, відповідно до п.4.8 кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з відповідача на користь банку суму заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період, відповідний загальному терміну позовної давності, тобто з 30.08.2013 по 30.08.2016 за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 30.08.2016 віднімається розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 30.08.2013, таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 30.08.2013 по 30.08.2016 складає у розмірі 30465,63грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву про слухання справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача, не погодившись з позовом, просив у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності, про що надав суду відповідні заяви. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає уточнені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.04.2006 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 14000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 3,00% за користування кредитом на місяць, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки 04/08 (тобто до 30.04.2008). Інших умов договору сторони не підписували. Позичальник належним чином свої зобовязання за кредитним договором від 26.04.2006 не виконував, у звязку з чим судовим наказом Пирятинського районного суду Полтавської області від 24.09.2008 (а.с.36) з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнута заборгованість за кредитом в сумі 16678,21грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 7232,47грн, а всього стягнуто 23910,68грн., що також підтверджено матеріалами цивільної справи №2-н-104/08 за заявою ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 26.04.2006. Звертаючись у вересні 2016 року з даним позовом до суду та уточнюючи 27.09.2017 свої позовні вимоги банк посилається на те, що отримані позичальником кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 16678,21грн. до теперішнього часу банку не повернуті, а кредитний договір від 26.04.2006 не є розірваним чи припиненим згідно ст.599, 651, 654 ЦК України, тому відповідач на підставі положень п.п. 5.2, 5.3, 5.5, 5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору повинен сплатити банку відсотки на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом. На обґрунтування вказаних доводів позивач надав розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, з якого убачається, що відсотки нараховані виходячи з процентної ставки по договору (поточної) 30% та підвищеної ставки (простроченої) 60% та складають за період з 30.08.2013 по 30.08.2016 у розмірі 30465,63грн. Після встановлення зазначених обставин суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Згідно із ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обовязки відповідно до договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною. Отже, у разі волевиявлення сторін доповнити або змінити умови кредитного договору, або врегулювати певні положення шляхом залучення до локальних нормативно-правових актів (наказів, статутів, положень, правил, інструкцій тощо), такі доповнення/зміни до договору повинні бути підписані його сторонами. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, слід зробити висновок про те, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Аналогічні правові позиції Верховний Суд України висловив у постановах від 7 вересня 2016 року (№ 6-1412цс16) та від 9 серпня 2017 року (№6-2322цс16). З наявних у матеріалах справи доказів, зокрема в Заяві-анкеті від 26.04.2006 та Умовах та правилах надання банківських послуг, відсутній порядок нарахування розміру процентів після спливу строку дії кредитного договору. При цьому доводи представника позивача в тій частині, що п.п. 5.2, 5.3, 5.5, 5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору передбачено порядок нарахування розміру відсотків після спливу строку дії кредитного договору, суд знаходить безпідставними, оскільки вказані положення договору не передбачають нарахування розміру відсотків після спливу строку дії кредитного договору та такі доводи зводяться лише до трактування позивачем положень кредитного договору на свою користь. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (договору, змін до договору, тарифів, памятки клієнта тощо), які б свідчили про узгоджений сторонами порядок нарахування процентів після закінчення строку дії договору, на підставі яких банк нараховував відповідні проценти за період з 30.08.2013 по 30.08.2016. Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлений строк дії договору та той факт, що договором не встановлено розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак позивач у своєму позові не визначив розміру нарахування процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами та з таких підстав позов не заявляв, тому в силу положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд не має право вийти за межі заявлених позивачем вимог, у звязку з чим вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed