Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд розірвати договір позики та стягнути з відповідача кошти у розмірі 156000 грн., що еквівалентно 6000 доларів США, отримані за договором позики, та 390000 грн., що еквівалентно 15000 доларів США, відсотки за користування коштами із розрахунку 10% щомісячно від простроченої суми боргу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 13.05.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики та розписку, згідно яких він надав відповідачеві у борг 6000 доларів США, що станом на 13.05.2015 року було еквівалентно 150000 грн. (вартість 1 долара США складала 25 грн.). Вказані грошові кошти відповідач брав у борг для придбання житла та згідно умов договору позики зобов'язався повернути через рік з дня їх отримання за розпискою. Згідно п. 4.1 договору позики відповідач отримував грошові кошти у користування строком на 1 рік без сплати процентів, у разі ж неповернення коштів у обумовлений договором строк, відповідач повинен був сплачувати позивачу відсотки у розмірі 10% від неповернутої суми за кожен місяць прострочення повернення боргу. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, грошові кошти за договором позики позивачу не повернув, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 13.05.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики (далі - Договір), відповідно до якого позивач надав відповідачеві у борг грошові кошти у розмірі 6000 доларів США, що на момент підписання договору було еквівалентно 150000 грн., строком на один рік, тобто до 13.05.2016 року. Пунктом 4 Договору було передбачено, що позичальник користується позикою протягом року, тобто до 13.05.2016 року, без сплати процентів, у разі ж не сплати грошових коштів у встановлений строк у повному обсязі, позичальник повинен був сплачувати позичальнику 10% від суми боргу, що залишилась за кожен місяць прострочення (а.с.25). Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 6000 доларів США підтверджується розпискою (а.с.26). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням відсотків за прострочення виконання зобов'язання є способом захисту його майнового права й інтересу, суть якого полягає в одержанні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними їм коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Отже, судом установлено, що відповідач свого зобов'язання за Договором не виконав, грошових коштів у строк та в порядку, передбаченому цим Договором, позивачеві не повернув, відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за Договором позики від 13.05.2015 року у розмірі 6000 доларів США, що на день звернення до суду еквівалентно 156000 грн. (6000 доларів США х 26 грн. за 1 долар США), а також передбачені умовами Договору 10% від простроченої суми боргу за кожний місяць прострочення, що складає 15000 доларів США, що на день звернення до суду із позовом еквівалентно 390000 грн. (25 місяців прострочення х 600 доларів (10% від суми боргу за 1 місяць прострочення)) (а.с.7). Що стосується позовних вимог в частині розірвання договору позики, суд зазначає наступне. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, судом установлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладеного Договору, що спричинило його істотне порушення та є підставою для його розірвання, у зв'язку з чим суд уважає, що дана частина позовних вимог є також обґрунтованою та підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, згідно п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору (а.с.3), відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 5460 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved