Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. У позові зазначив, що [PERSON] працював слюсарем-ремонтником мартенівського цеху ПАТ «Запоріжсталь». Відповідно до Закону України «Про відпустки» йому була надана щорічна основна відпустка за період роботи з 29.01.2016 року по 29.01.2017 року в кількості 28 календарних днів з 08.01.2016 року по 04.02.2016 року та додаткова оплачувана відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці у кількості 14 календарних днів за період з 27.06.2016 року по 11.07.2016 року. Відповідачу була проведена оплата відпустки з розрахунку його середньомісячного заробітку, яка склала 8233,28 грн. за січень 2016 року та 5053,02 грн. за червень 2016 року. Проте після відпустки 05.08.2016 року відповідач звільнився з підприємства за власним бажанням та не відпрацював весь робочий рік, за який одержав відпустку, а саме з серпні 2016 року по січень 2017 року. Сума заборгованості за невідпрацьовані 20 днів відпустки склала 7218,60 грн. При звільненні з відповідача в рахунок погашення боргу утримано 3098,76 грн., заборгованість по зайво виплаченим коштам становить 4119,84 грн., яку просили стягнути з відповідача та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, також у судове засідання не зявився. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які беруть участь у справі. За згодою представника позивача та у відповідності з вимогами ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював слюсарем-ремонтником мартенівського цеху ПАТ «Запоріжсталь». За робочий рік з 29.01.2016 року по 29.01.2017 року [PERSON] була надана щорічна відпустка у кількості 28 календарних днів з 08.01.2016 року по 04.02.2016 року та додаткова оплачувана відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці у кількості 14 календарних днів в період з 27.06.2016 року по 11.07.2016 року, що підтверджується розрахунком (а.с.12-13). Згідно з наказом № 1166 від 05.08.2016 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, не відпрацював 20 днів відпустки (а.с. 15). Як вбачається з розрахункового листа за червень 2016 року, [PERSON] була проведена оплата відпустки у повному обсязі, борг перед підприємством склав 4119,84 грн. Про наявність заборгованості, порядок її погашення відповідач повідомлявся листом від 08.12.2016 року № 16/2085599 ((а.с. 17), але добровільно суму боргу не погасив.. Відповідно до ст. 127 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він вже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. На день звільнення сума нарахованої заробітної плати відповідачу не була достатньою для погашення його заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки. Таким чином, борг [PERSON] без врахування утриманих сум склав 4119,84 грн., який він добровільно при звільненні не погасив. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Запоріжсталь» заборгованість у сумі 4119,84 грн. та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved