Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що між відповідачем - [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» 28.07.2016 року було укладено кредитний договір № 7411257520, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді грошових коштів в сумі 24360,00 грн. з кінцевим строком погашення не пізніше 28.07.2019 року, процентна ставка 11,99 % річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте відповідач - [PERSON] істотно порушувала умови договору. 26.06.2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР»» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20190626, у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги грошових коштів до відповідача - [PERSON] , що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основним кредитним договором. У зв`язку із викладеним вище, позивач звернувся до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 7411257520 від 28.07.2016 року в розмірі 42313,40 грн. (7845,41 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1798,07 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 20542,28 грн. - заборгованість за щомісячними процентами; 12127,64 грн. - сума заборгованості за пенею) та суму судових витрат. Ухвалою Дзержинського суду м. Харкова від 16.04.2020 р. відкрито спрощене провадження по справі без викликом сторін, з наданням відповідачу права протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду подати відзив на позов і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Дзержинського суду м. Харкова від 29.05.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про перехід на загальне провадження. Ухвалою Дзержинського суду м. Харкова від 10.06.2020 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «ФК «ЄАПБ» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсними. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень»» приховали від неї суттєву інфомацію про умови кредитування і, в такий спосіб ввели її в оману, що є нечесною підприємницькою діяльністю. Позивач за первісим позовом подав до суду відзив на зустрічниу позовну заяву Вх. № 54345 від 29.10.2020 року, в якій проти задоволення зутрічного позову заперечував, просив суд відмовити. Вказав, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є стороною оскаржуваного Кредитного договору «7411257520 від 28.07.2016 року, тому і не може бути відповідачем за зустрічною позовною заявою. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Між відповідачем - [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» 28.07.2016 року було укладено кредитний договір № 7411257520, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді грошових коштів в сумі 24360,00 грн. з кінцевим строком погашення не пізніше 28.07.2019 року, процентна ставка 11,99 % річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позику відповідачу, проте відповідач - [PERSON] істотно порушувала умови договору, чим допустила заборгованість перед банком, у зв`язку із чим 26.06.2019 року між ТОВ «ФК «ЦФР»» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20190626, у відповідності до умов якого, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги грошових коштів до відповідача - [PERSON] , що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основним кредитним договором. У зв`язку із викладеним вище, позивач звернувся до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 7411257520 від 28.07.2016 року в розмірі 42313,40 грн. (7845,41 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1798,07 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 20542,28 грн. - заборгованість за щомісячними процентами; 12127,64 грн. - сума заборгованості за пенею) та суму судових витрат. У зв`язку із істотним порушенням відповідачем умов Кредитного договору, позивачем, який набув право грошової вимоги (ТОВ «ФК «ЄАПБ»), на адресу відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу Вих. № 003413100 від 09.07.2019 року. Згідно ст. 1082 ЦК України - боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж; боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним; виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на надіслані повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Відповідач не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ч. 1 ст. 629 ЦК України. У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України. Згідно чинного законодавства, зокрема ст. ст. 549-550 ЦК України, встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідачем не виконуються належним чином зобов`язання за кредитним договором, істотно порушуються його умови, заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача в судовому порядку. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач за первісним позовом відповідно до ст. 81 ЦПК України довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в повному обсязі, а тому позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню. Стосовно вимог зустрічного позову суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз`яснень п. 7 ППВСУ №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ та визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, кредитний договір №7411257520 від 28.07.2016 року укладений між ТОВ «ФК «ЦФР»» та [PERSON] за своєю формою та змістом відповідають вимогам діючого чинного законодавства. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved