Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № [NUMBER] від 31.10.2013 р., відповідача - [PERSON], отримав кредит на споживчі цілі у розмір 18 780.00 грн. строком на 36 місяців з процентною ставкою 0.01% річних, але позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 13.07.2016 року на загальну суму 22 683.40 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили стягнути з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № [NUMBER] від 31.10.2013 р. у розмірі 22 683.40 грн. та судовий збір в сумі 1378.00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Враховуючи заяву представника позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 31.10.2013р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] на загальну суму 18780.00 грн. на споживчі цілі строком на 36 місяців з терміном повернення до 31.10.2016 р., відсотковою ставкою 0.01% річних(а.с. 4-6,7, 8-9). Відповідно до Кредитного договору, Банк надав відповідачу [PERSON] споживчий кредит в розмірі 18780.00 грн. Також встановлено, що 15.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі «Позивач») у відповідності до ст.ст. 512, 514. 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір факторингу (купівлі-продажу кредитного портфелю) № 15/09/14 (а.с. 23-26, 27-32). Згідно вказаного договору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № [NUMBER] від 31.10.2013 р. Як встановлено в судовому засіданні до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором № [NUMBER] від 31.10.2013 р. Встановлено, що відповідач [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі передбаченого в п. 1.4. Кредитного договору, з підпунктами, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором зокрема в п.п. 1.1., 1.4.5. Кредитного договору. Згідно з п. 1.4.2. Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку Платежів (додаток №1 до Кредитного договору). В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Судом встановлено, що в звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором № [NUMBER] від 31.10.2013 р., відповідач [PERSON] має борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» станом на 13.07.2016р., на загальну суму 22683.40 грн., що складається з: -залишок заборгованості за кредитом 17659.68грн.; -відсотки за користування кредитом 1.25 грн.; -заборгованість по комісії за РО 5022.47 грн. (а.с.10). Відповідно до п. 1.5.4. Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязань за Кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За даних обставин, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає з відповідача повернення суми кредиту, відсотків, а також сплату комісії за РО у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір , таким чином позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved