Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогою визнати договір купівлі-продажу частини будинку дійсним та визнати за ним право власності на 7/100 частин будинку по вулиці Балківська, 123 в м. Одесі, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 17 лютого 2010 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав 7/100 частин будинку за адресою: м. Одеса, вулиця Балківська, буд. 123, про що свідчить договір купівлі-продажу від 17.02.2010 року. Всі істотні умови угоди дотримані, окрім п. 5 нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, на сьогоднішній момент позивач проживає в спірній квартирі, сплачує квартплату та комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обовязки за договором, відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним та визнати за ним право власності на спірну частину будинку. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася в установленому законом порядку. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявилася, у порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень позивача, представлених позивачем письмових доказів. 17 лютого 2010 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав 7/100 частин будинку за адресою: м. Одеса, вулиця Балківська, буд. 123. 7/100 частин будинку, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Балківська, буд. 123, належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу № 98.05-463 від 5 травня 1998 року, посвідченого на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості. Право власності відповідача зареєстроване в КП „ОМБТІ та РОН 06 травня 1998 року за № 164-стр 126-р - 16336. 7/100 частин будинку, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Балківська, буд. 123, складаються з: житлова кімната площею 20,3 кв. м. (літ. 5-1), кухня площею 7,0 кв. м. (літ. 5-2), коридору площею 4,5 кв. м. (літ. 5-3), санвузол площею 2,2 кв. м. (літ. 5-4), коридор площею 1,8 кв. м. (літ. 5-5). Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну частину будинку є договір купівлі-продажу від 17 лютого 2010 року без наступного нотаріального посвідчення договору. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови, окрім п. 5 договору, за яким сторони домовились посвідчити договір до 01 квітня 2010 року. Відповідач передала позивачу всі правовстановлюючі документи на квартиру. Факт передачі покупної ціни продавцеві, відповідачу по даній справі, від покупця, позивача, підтверджується абзацом 2 умов зазначеного договору від 17 лютого 2010 року, відповідно до якого продавцем отримана сума за відчужувану частину будинку до підписання зазначеного договору в розмірі 14900,0 грн. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачу, тому відповідно до закону вона вправі була здійснювати відчуження частини будинку. В цей момент позивач має намір розпорядитися належним йому майном, але нотаріально посвідчити зазначений договір, укладений між сторонами, позивач не має можливості, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, шляхом категоричної відмови від домовленості про таке оформлення. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо одна зі сторін цілком чи частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. У звязку з тим, що в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди і така можливість фактично втрачена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved