Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором про надання послуг. В позові зазначив, що 1 листопада 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Плюс», що діяло в інтересах позивача на підставі договору про довірче управління майном від 10.06.2004 року, і приватний підприємець [PERSON] уклали договір про надання основних та додаткових послуг, згідно з яким товариство «Авто-Плюс» за плату надає фізичній особі-підприємцю [PERSON] послуги щодо користування торговим місцем [NUMBER] в торгівельному ряду № 3 на орендованій позивачем земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Додатковою угодою від 23.05.2006 року за згодою сторін договір довірчого управління від 10.06.2014 року був розірваний, що потягло за собою перехід до позивача прав і обов'язків за договором про надання послуг автомобільного ринку. 1 серпня 2007 року позивач уклав з третьою особою - товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ» договір управління майном, за яким передав в управління третьої особи цілісний майновий комплекс «Автомобільний ринок». Відповідач як фізична особа-підприємець від укладання договору про надання послуг з товариством «Виробничо-комерційна фірма «ЗОРЗ» ухилився, проте, сплачуючи ринковий збір з 1 серпня 2007 року по 26 травня 2009 року, здійснював підприємницьку діяльність. Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.07.2012 року з приватного підприємця [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за договором № 862 за період з 1 серпня 2007 року по 26 травня 2009 року у сумі 1275 грн. 19 коп. 29 травня 2009 року третя особа позбавила відповідача торгівельного місця [NUMBER] в торгівельному ряду № 3, а майно відповідача було переміщено до охоронюваного приміщення, що входить до складу цілісного майнового комплексу, належного позивачеві. До часу звернення до суду відповідач не звільнив територію ринка від належної йому металевої розбірної конструкції, площа якої складає 12,5 квадратних метри, припинення договору № 862 про утримання торгівельного місця не ініціював. Відповідно до умов згаданого договору № 862 від 01.11.2005 року відповідач зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати платежі за послуги ринку, які становлять 12 грн. 45 коп. за один квадратний метр в місяць, і дорівнюють 155 грн. 62 коп. в місяць з урахуванням площі торгівельного місця, а за період з 12 грудня 2009 року по 20 серпня 2013 року ця сума становить 6888 грн. 78 коп. Пунктом 5.1 договору передбачено, що у випадку прострочення оплати чергового платежу без поважних причин, відповідач повинен сплачувати пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення, загальний розмір якої становить 12572 грн. 02 коп. Загальна сума заборгованості за отримані за договором № 862 послуги обчислюється з урахуванням інфляційних витрат і 3 процентів річних сумою в 21066 грн. 48 коп. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.07.2013 року скасоване рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2013 року, яким частково задоволений позов товариства «Автомобільний ринок» до приватного підприємця [PERSON] про стягнення з останнього основних і додаткових послуг ринку за період з 10 грудня 2009 року по 12 грудня 2012 року, провадження у справі припинено у зв'язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] Звернення до суду загальної юрисдикції позивач обгрунтовує припиненням провадження у справі за спором між суб'єктами господарювання, в якому сталося припинення діяльність господарчого суб'єкта. У зв'язку з викладеним просить про стягнення з відповідача 21066 грн. 48 коп. за основні та додаткові послуги автомобільного ринку за період з 12 грудня 2009 року по 20 серпня 2013 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Відповідач, належним чином повідомлений, до суду не з'явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин суд за згодою представника позивача у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи, у встановленому порядку повідомлений про судовий розгляд, до суду не з'явився, повідомлення про згоду на участь у справі не надав, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 1 листопада 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Плюс», що діяло в інтересах позивача на підставі договору про довірче управління майном від 10.06.2004 року (а. с. 20-21), і приватний підприємець [PERSON] уклали договір про надання основних та додаткових послуг, згідно з яким товариство «Авто-Плюс» за плату надає фізичній особі-підприємцю [PERSON] послуги щодо користування торговим місцем [NUMBER] в торгівельному ряду № 3 на орендованій позивачем земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], а приватний підприємець зобов'язується своєчасно і в повному обсязі вносити платежі за користування торгівельним місцем (а. с. 22-23). Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.07.2013 року скасоване рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2013 року, яким частково задоволений позов товариства «Автомобільний ринок» до приватного підприємця [PERSON] про стягнення з останнього основних і додаткових послуг ринку за період з 10 грудня 2009 року по 12 грудня 2012 року, провадження у справі припинено у зв'язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] (а. с. 26-27). Запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особи - підприємця [PERSON] до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений 10 вересня 2012 року (а. с. 25). Дійшовши висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, суд виходить з того, що хоча він і поданий до фізичної особи, проте у зв'язку із стягненням грошових коштів за договором, укладеним між суб'єктами господарювання. Як зазначено, звернення до місцевого суду з цим позовом позивач пояснює припиненням провадження в господарській справі. В силу ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою, а за змістом ст. 50 ЦК фізична особа - підприємець - це фізична особа, яка здійснює своє право на підприємницьку діяльність у встановленому законом порядку. Згідно із ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю. Виходячи з наведених положень цивільного законодавства, фізична особа і фізична особа - підприємець, навіть якщо вони втілені в одній людині, не є тотожними суб'єктами цивільних правовідносин, а припинення провадження в господарській справі у зв'язку з припиненням господарської діяльності підприємцем не є підставою для звернення до суду загальної юрисдикції у зв'язку з зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю. Інших правових підстав для покладення на відповідача як фізичну особу цивільно-правової відповідальності представник позивача не лише не зазначає в позові, але й не називає в судовому засіданні, відповідаючи на питання суду, у зв'язку з якими правовідносинами сторін заявлений позов. Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об'єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для зверненням особи за судовим захистом. Оскільки інших підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, окрім як у зв'язку з виконанням договору № 862 від 01.11.2005 року, позивач не називає, суд з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства вважає, що він не довів порушення свого права діями відповідача, що не дає підстав для ухвалення рішення за цим позовом на його користь.

Outcome: dismissed