Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами до Відповідача і просить стягнути на її користь грошові кошти, що обліковуються на поточному рахунку Позивача № [NUMBER] в розмірі 200465,85 грн., компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що в порушення умов договору та норм чинного законодавства Відповідачем ігноруються вимоги Позивача про повернення грошових коштів, чим завдається моральних страждань. Під час судового розгляду Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник відповідача вимоги позивача не визнав, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, надав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Крім того, представник зазначив, що після введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» вимоги Позивача повинні задовольнятись в передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.2 ст.1066 ЦК України). Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (ч.3 ст.1066 ЦК України). Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч.1 ст.1067 ЦК України). Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.3 ст.1068 ЦК України). Судом встановлено, що 05.09.2014 року між Сторонами було укладено Договір №007-29607-050914 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний», за умовами якого в касу Банку Позивачем було внесено грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 73713237 від 05.09.2014 року. Також умовами вказаного договору Сторонами узгоджено процентну ставку в розмірі 21 % річних, та строк депозиту - з моменту зарахування суми вкладу на депозитний рахунок № 26309112267777 по 05.10.2014 року Згідно з п. 1.11 Договору депозиту, якщо Вкладник не витребує суму вкладу шляхом подання письмової заяви до закінчення операційного дня відповідного відділення банку останнього дня строку, визначеного п. 1.3. Договору депозиту, дія Договору депозиту вважається продовженою за згодою Вкладника на той же самий строк і на тих же самих умовах, окрім розміру процентної ставки. Порядок визначення нового розміру процентної ставки визначено п. 1.11 Договору депозиту. Пунктами 1.9., 1.10 Договору депозиту передбачено, що вклад та нараховані проценти виплачуються Вкладнику шляхом зарахування всієї суми вкладу та нарахованих процентів на поточний рахунок Позивача, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів № [NUMBER], відкритий на ім'я Позивача в Банку. З цією метою, між Сторонами 05.09.2014 року було укладено Договір № 006-29607-050914 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях, а також оформлено та видано платіжну картку № [NUMBER]. 28.11.2014року у відповідності з п. 1.11 Договору депозиту Позивач звернувся до Відповідача з письмовою заявою (вх. № 2628538) про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченню строку депозиту. Оскільки строк депозиту сплинув, 04.12.2014 року сума вкладу та нараховані проценти були перераховані на поточний рахунок Позивача № [NUMBER], що підтверджується випискою по рахунку від 09.01.2015 року, та станом на дату надання виписки на рахунку обліковуються грошові кошти у сумі 200 465, 85 грн. 20.12.2014, 06.01.2015, 09.01.2015 року Позивач звернувся до Відповідача з заявами про виплату належних йому грошові кошти, що обліковуються на рахунку № [NUMBER], проте працівники Відповідача без пояснення причин відмовили Позивачу у здійсненні операції зняття коштів з власного рахунку. Відповідно до п.1.4 Договору за користування грошовими коштами, що знаходяться на Рахунку, Банк сплачує Клієнту проценти згідно з умовами Правил. Розмір діючої на час укладання Договору процентної ставки зазначається в Тарифах і може бути змінений згідно з умовами, зазначеними в Правилах. Пункт 4.17 Правил визначає порядок нарахування процентів на позитивний залишок коштів, що знаходяться на поточних рахунках з використанням платіжної картки, а саме: нарахування та сплата процентів на позитивний залишок здійснюється Банком в розрахунковий день кожного місяця, яким є остаточний робочий день місяця, та в день закриття рахунку. Грошові кошти, які знаходяться на рахунку № [NUMBER], відкритого Відповідачем на ім'я Позивача належать останньому на праві приватної власності. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені. Змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини. Відмовляючись видати грошові кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У порушення цих норм Позивач позбавлений права користуватися своїм майном, у даному випадку майном є грошові кошти, які Відповідач до цього моменту так і не повернув. Отже, так як з діючих норм законодавства вбачається, що Клієнт за договором банківського рахунку в силу ст.ст.1066, 1068 ЦК України вправі вимагати від банку повернення коштів рахунку в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати кошти у повному обсязі. Відповідач не виконав вимогу Позивача та не повернув суму, яка знаходилась на Банківському рахунку, тому суд приходить до висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача суму невиплачених коштів в розмірі 200465,85 грн. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що у зв'язку з запровадженням з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», у зв'язку із чим, на переконання відповідача, вимоги щодо повернення коштів позивачу будуть задовольнятися відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, у відповідності до частини шостої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. При цьому, Позивач звернувся безпосередньо до Відповідача з вимогою про видачу належних йому коштів вперше в листопаді 2014 р., а до суду - 21.01.2015, тобто до впровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Разом з тим, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки ні договором, ні нормами чинного законодавства , якими врегульовано відносини сторін не передбачено такої відповідальності.

Outcome: partial