Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 2012 року він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 27 000 грн. для придбання автомобілю «Mitsubishi Lancer X». На підтвердження отриманих коштів, позичальником власноручно була написана розписка. При укладенні договору позики, сторони в ньому не обумовили термін повернення коштів, однак між собою в усній формі погодили, що позика повинна бути повернута за письмовою вимогою кредитора. У серпні 2014 року, позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення коштів в 10-ти денний строк, однак дане зобов'язання позичальником не виконане по сьогоднішній день. В зв'язку з цим, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 1/2 частини переданих ним коштів, а саме в сумі 13 500 грн. Іншу 1/2 частину позики, просить стягнути з дружини позичальника - [PERSON], оскільки автомобіль, який придбався за кредитні кошти був предметом поділу майна подружжя та відповідачка отримала за нього грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини його вартості згідно рішення суду. Таким чином, вважає, що позовні вимоги повинні бути пред'явлені і до неї, так як гроші були використані в інтересах сім'ї. Крім цього, просить стягнути з відповідачів судові витрати, понесені по сплаті судового збору при подачі позову до суду у розмірі по 135 грн. з кожного. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позові та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги пред'явленні до свого довірителя визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що дружина позичальника не знала про укладення своїм чоловіком договору позики, своєї письмової згоди на укладення такого правочину не надавала, як того вимагає Сімейний кодекс України, а тому позовні вимоги пред'явлені до неї є безпідставними та не підлягають задоволенню. Дані обставини про необізнаність [PERSON] щодо отримання [PERSON] грошових коштів встановлені рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області та ухвалою апеляційного суду Херсонської області, які набрали законної сили, а тому додаткового доказування не потребують. В зв'язку з цим, просив в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази та надавши їм правову оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 28 грудня 2012 року, [PERSON] написав розписку про отримання ним від [PERSON] грошових коштів у сумі 27 000 гривень. У вказаному документів зазначено, що грошові кошти будуть використані на придбання автомобіля «Mitsubishi Lancer X». Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи також вбачається, що 01.08.2014 року [PERSON] отримав від позивача письмову вимогу про повернення суми позики протягом десяти днів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні та сторонами не заперечувалось, станом на дату розгляду справи грошові кошти позичальнику не повернуті, ні частково ні в повному обсязі. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи те, що [PERSON] повинен був повернути грошові кошти після пред'явлення письмової вимоги про це кредитором, однак даного зобов'язання не виконав, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з позичальника суми боргу у розмірі 13500 грн., яка була заявлена позивачем. Крім того, позовні вимоги в судовому засіданні визнані представником відповідача, що є підставою для задоволення позову в цій частині згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимога про стягнення ? частини боргу з [PERSON] задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що на момент отримання позики [PERSON] відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 08.01.2013 року, [PERSON] придбав автомобіль [NUMBER], 1.5і, 2008 року випуску. Оскільки, [PERSON] позичені кошти були потрачені в інтересах сім'ї на придбання рухомого майна, половину вартості якого дружина останнього отримала як компенсацію при розділі майна подружжя, позивач вважав, що саме [PERSON] повинна повернути йому інші 13500 грн. Проте, з таким висновком суд не може погодитись, оскільки згідно ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, враховуючи, що відповідачка не надавала своєї згоди на укладення її чоловіком договору позики, що було встановлено рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 травня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22.07.2014 року, яке набрало чинності, а тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вказані обставини доказуванню не підлягають, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 13 500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, на користь позивача з [PERSON] також підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 135 грн.

Outcome: partial