Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який заявою від 13.11.2014 року уточнив та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (код ЄДРПОУ 34353904, індивідуальний податковий номер 343539026589) суму вкладу за договором банківського вкладу в розмірі 200 000 грн. та 11 259, 18 грн., які становлять відсотки, а всього 211 259, 18 грн., мотивуючи тим, що 06.06.2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» в особі начальника відділення № 58 ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу № 2630/58/188779 «Ваш Стабільний» у національній валюті на суму 200 000 гривень, зі строком депозиту 92 дні до 06.09.2014 року із процентною ставкою 23,35 % (порядок сплати відсотків передбачений договором щомісячно, готівкою через касу банку). Зазначені кошти були залучені із депозитного рахунку [PERSON] згідно угоди 2630/58/188741. У зв'язку з невиконанням банком умов договору він звернувся із заявою про дострокове розірвання договору, повернення суми вкладу та нарахованих, але не виплачених процентів, у задоволенні якої було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. В судове засідання представник відповідача повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням про отримання судової повістки, заяв про відкладення справи або слухання справи за його відсутністю не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України за відсутності заперечень до того представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В судовому засіданні було встановлено, що 06.06.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк», в особі начальника відділення № 58 ПАТ «Міський комерційний банк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/58/188779 «Ваш стабільний», згідно якого відповідач прийняв від позивача на строковий депозитний рахунок грошові кошти у сумі 200 000 грн. Згідно до меморіального ордеру № 1822 від 06.06.2014 р. [PERSON] вніс грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. Згідно до довідки, наданої відділенням № 58 ПАТ «Міський комерційний банк», на ім'я [PERSON] у відділенні № 58 ПАО «Міський комерційний банк» діє рахунок [NUMBER] по угоді 2630/58/188779 від 06.06.2014 року та залишок на ньому на 11.07.2014 року складає 200 000,00 грн. Як вбачається з виписки за Договором нараховані проценти станом на 02.09.2014 року становлять 11 259 гривень 18 копійок. Відповідно до п. 4.3.2. частини № 2 Договору банківського вкладу № 2630/58/188779 банк зобов'язується на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені договором. Відповідно до п.1.1. частини № 2 Договору встановлено, що банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок на строк з 06.06.2014 року по 06.09.2014 року зі сплатою банком вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та порядку, що визначений п. 1. 3 статті №1 частини №1. 14.07.2014 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою, у зв'язку з закінченням строку дії договору, сплатити йому суму вкладу та нараховані проценти згідно умов договору. Таким чином, відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов'язань перед позивачем, оскільки банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Згідно ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст.ст.629, 525, 526 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. За змістом ст.ст.1074, 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Таким чином, суд вважає, що внесену позивачем суму вкладу у розмірі 200 000,00 грн. за договором банківського вкладу № 2630/58/188779 та відсотки в розмірі 11 259,18 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1093,94 грн., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved