Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожитий газ у розмірі 121776 грн. 02 коп., 16597 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 5156 грн. 72 коп. 3 % річних. Мотивував свої вимоги тим, що відповідач є споживачем природного газу за місцем свого проживання за адресою [ADDRESS] . Повідомляє, що ним виконано обов`язки щодо постачання природного газу відповідачу, однак вона не здійснила сплату вартості такого. Зауважує, що заборгованість виникла в липні 2017 року. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 15 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання такої для усунення недоліків, описаних у ній. 10 вересня 2019 року представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання, яким усунув недоліки позовної заяви і виконав вимоги ухвали від 15 серпня 2019 року. Ухвалою від 11 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 23 жовтня 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 24 жовтня 2019 року в задоволенні заяви представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 19 листопада 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 20 листопада 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду. 31 січня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона з позовними вимогами не погодилася, зазначила, що з вересня 2016 року не проживає у будинку [ADDRESS] . Власником вказаного майна є [PERSON] . З огляду на вказане просила у задоволенні позовних вимог відмовити. 11 лютого 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання, у якому вона просила залучити [PERSON] співвідповідачем у справі. 11 лютого 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. Протокольною ухвалою від 12 лютого 2020 року до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] . Ухвалою від 12 лютого 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду. 25 лютого 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшло уточнення до відзиву, у якому вона зазначила, що підставою для постачання природного газу споживачам є наявність укладеного договору про це. Так, ТзОВ «Львівгаз збут» не укладало з нею договір про постачання природного газу. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. 19 березня 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 19 березня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду. 15 червня 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. 15 червня 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшли додаткові письмові пояснення, у яких вона зазначила, що [PERSON] несе відповідальність за зобов`язання з оплати послуг газопостачання, оскільки проживала у житлі [PERSON] і користувалася такими послугами. Ухвалою від 15 червня 2020 клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду. 14 липня 2020 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 14 липня 2020 клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судового засідання в режимі відеоконференції залишено без розгляду, стягнуто з ТзОВ «Львівгаз збут» на користь Державної судової адміністрації України штраф в розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 10510 грн. Не погоджуючись з даною ухвалою ТзОВ «Львівгаз збут» звернулося до Львівського апеляційного суду з апеляційною скаргою. Постановою Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ТзОВ «Львівгаз збут» задоволено, ухвалу від 14 липня 2020 року скасовано. Протокольною ухвалою від 09 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом поміщення оголошення на веб-сайті суду про його виклик у судове засідання. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2019 року у справі № 450/599/19 ТзОВ «Львівгаз збут» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з газопостачання. Як вбачається з довідки про фінансовий стан абонента, абонентом за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] . Розмір заборгованості за спожитий газ за період з січня 2017 року по червень 2019 року становить 121776 грн. 02 коп. Довідкою № 1928 від 25 липня 2018 року, виданою Давидівською сільською радою ОТГ Пустомитівського району Львівської області, стверджується, що у будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , [PERSON] та їхніх дітей. Відповідно до ч.1. п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (далі Правила, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа ступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. За п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно здійснити плату за надані послуги з газопостачання. У розділі III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, зазначено, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до абз. 2 п. 4 Розділу III Правил фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем. Згідно з п. 11 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника зі спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Пунктом 14 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 249, встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання рутовим споживачам є календарний місяць. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. За ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 5 частини З статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у справі № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року. При цьому, як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 16 січня 2020 року, [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з вересня 2016 року. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2018 року у справі № 462/4310/17 встановлено, що подружні стосунки між [PERSON] і [PERSON] остаточно припинено з травня 2017 року. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16681404 від 16 листопада 2007 року, а також інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 234712134 від 30 листопада 2020 року вбачається, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг може бути індивідуальний або колективний споживач. За п. 6 вказаної норми індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що, оскільки заборгованість за спожитий природний газ виникла перед ТзОВ «Львівгаз збут» у липня 2017 року, а [PERSON] з вересня 2016 року у згаданому вище будинку не проживає, не є його власником, і, відповідно, не могла користуватися послугами з постачання природного газу на момент виникнення спірної заборгованості, позовні вимоги щодо неї є безпідставними, а тому не можуть бути задоволені. Враховуючи наведене, споживачем природного газу у будинку [ADDRESS] та єдиним власником такого є [PERSON] . Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при розгляді справи № 212/4917/15-ц. Відтак, з [PERSON] , як з власника будинку [ADDRESS] , слід стягнути на користь позивача 121776 грн. 02 коп. заборгованості за спожитий природний газ. Закріплена в п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши правильність нарахування позивачем розміру інфляційних втрат та 3 % річних суд приходить до висновку, що такі вирахувані вірно. Розмір інфляційних втрат за період з 10 липня 2017 року по 10 червня 2019 року становить 16597 грн. 24 коп. Розмір 3 % річних за вказаний період дорівнює 5156 грн. 72 коп., які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити частково і стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 121776 грн. 02 коп. заборгованості за спожитий природний газ, 16597 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 5156 грн. 72 коп. 3 % річних. Згідно ст. 141 ЦПК України\~з відповідача [PERSON] на користь позивача слід також стягнути 2152 грн. 95 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial