Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з заборгованість в сумі 35387,54 грн. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. Сума пенсії виплачена відповідачу понад розмір, за період з 01.01.2010 по 31.01.2016 у розмірі 35387,54 грн. у зв`язку з тим, що при перерахунку пенсії по заяві від 23.12.2009 згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу та заробітної плати, набутих після призначення пенсії було допущено помилку в частині обчислення заробітної плати (проведення перевірки співставлення результатів даних персоніфікованого обліку), що призвело до безпідставного завищення розміру пенсії.Управлінням, з метою досудового врегулювання спору, було направлено лист відповідачу від 26.01.2016 № 1381/06 яким було запропоновано сплатити суму боргу в добровільному порядку. Проте переплата так і не була погашена. Ухвалою суду від 26.07.2018 відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 05.11.2018 від пердставника позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки незовні вимогиє необгрунтованими, позивачем не надано суду жодних доказів того, що переплата виникла саме в результаті «рахункової помилки» при перерахунку пенсії, так як в матеріалах справи відсутні висновки ревізій, акти перевірок чи службового розслідування. 19.11.2018 представником позивача направлено до сду відповідь на відзив, в якій зазначив, що позивачем було проведено перерахунок пенсії відповідачу згідно з поданою заявою та індивідуальними відомостями про застраховану осоюу за формою ОК-5 від 22.12.2009. При обчисленні розміру пенсій було враховано заробіток за 2007 та 2008 роки відповідно до форми ОК-5 згідно з вимогами Порядку № 22-1. Подальші звернення відповідача до Управління не передбачали підтвердження даних формою ОК-5. З метою контролю за цільовим використання коштів Пенсійного фонду України, у грудні 2015 року було виявлено розбіжності даних форми ОК-5 відповідача, матеріали пенсійної справи відповідача були приведені у відповідність до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим було встановлено вірний розмір пенсії та розраховано суму пенсії, виплачену позивачу понад міру. Ухвалою суду від 22.11.2018 у справі було замінено позивача Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. 27.11.2018 на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких заначив, що у разі виявлення недостовірних відомостей, що містяться у формі ОК-5 Уповноважений орган, тобто відповідне відділення Пенсійного фонду України повинне було виявити осіб, винних у внесенні таких відомостей та ініціювати притягнення їх до відповідальності. [PERSON] не є особою, яка має право вносити зміни до системи єдиного персоніфікованого обліку, а тому не може відповідати за помилки допущені державним органом. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком. Згідно із розрахунком, наданим позивачем за період з 01.01.2010 по 31.01.2016 у відповідача виникла переплата пенсії у розмірі 35387,54 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство не визначає такого поняття, як рахункова помилка. Разом з тим, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення визначенню поняття лічильної (рахункової) помилки, під якою розуміється помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Виходячи з доводів позовної заяви сума пенсії виплачена відповідачу понад розмір, за період з 01.01.2010 по 31.01.2016 у розмірі 35387,54 грн. у зв`язку розбіжностями даних форми ОК-5 відповідача. Крім того суду жодних доказів того, що переплата виникла саме в результаті «рахункової помилки» при перерахунку пенсії, так як в матеріалах справи відсутні висновки ревізій, акти перевірок чи службового розслідування. Відповідач не є особою, яка має право вносити зміни до системи єдиного персоніфікованого обліку, а тому не може відповідати за помилки допущені державним органом. Така позиція узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання «принципу належного урядування», яка неодноразово була висвітлена, зокрема, у рішеннях у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011, «Чакаревич проти Хорватії» від 26.04.2018, «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009. Таким чином, така помилка не є рахунковою. Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки підстави для стягнення з відповідача надмірно отриманих коштів відсутні, позов слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed