overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 300 000,00 дол. США, в обмін на зобовязання повернути отримані грошові кошти позивачу, про що було складено відповідну розписку. Однак, взяті на себе зобов'язання з повернення отриманих грошових коштів відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач у ході судового розгляду справи подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає, та просить розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно матеріалів справи, 03.01.2011 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, укладено договір позики, шляхом написання боргової розписки, згідно якої позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти в розмірі 300 000,00 дол. США. У ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобовязання щодо повернення позики належним чином не виконує. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] вбачається, що останній отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000,00 дол. США в еквіваленті складають 6\~355 632,00 грн. згідно офіційного курсу долара США станом на 31.08.2015 року. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, ст. 509 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні вправі вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Враховуючи наведене та те, що у судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню отриманої позики не виконує та визнає позов, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості є законної, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що він зареєстрований та проживає по [ADDRESS], де також проживають відповідачі. Відповідачі, згідно рішення суду від 23.08.2013 року, розірвали шлюб та за рішенням суду від 08.10.2013 року провели поділ спільного майна подружжя, а також їм було визначено порядок користування спільною квартирою. Позивач проживає на даний момент в меншій кімнаті разом з матір'ю [PERSON] і має великі незручності, оскільки вони різної статі. Оскільки разом з батьком [PERSON] він є однією статі, у нього більша кімната та батько часто буває відсутнім, позивач просив визначити йому місцезнаходження проживання разом з батьком. В судовому засіданні позивач свої вимоги уточнив та просив зобов'язати його батьків [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати йому у користуванні [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, вважаючи, що він є власником своєї частини квартири і тому має право розпоряджатися нею на власний розсуд. Відповідач [PERSON] з позовом погодилася. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.4) та який, згідно рішення Тростянецького райсуду Сумської області від 23.08.2013 року, було розірвано (а.с.5). Рішенням Тростянецького райсуду Сумської області від 08.10.2013 року визнано 2/3 частини квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та проведено розподіл спільного майна подружжя по 1/3 частині кожному з подружжю в даній квартирі, а також встановлено порядок користування квартирою: [PERSON]- житлова кімната площею 11,3 кв.м., [PERSON]- житлова кімната площею 14 кв.м., а кухня, ванна кімната, коридор залишені у спільному користуванні сторін (а.с.6-8). Вищезазначеним рішенням суду також встановлено, що в [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі, а також їх син [PERSON] (позивач по даному позову), який в своїх вимогах посилався на те, що він мешкає в меншій кімнаті разом з матір'ю [PERSON] і має великі незручності, оскільки вони різної статі. Згідно ч.2 ст.176 СК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач, як член сім'ї має право користуватися квартирою, яка є спільною сумісною власністю відповідачів, як колишнього подружжя, тому вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]. На даний час відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості проживати у своєму будинку. Просить суд вселити його у належну йому частину житлового будинку. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що за період спільного проживання, на спільні кошти, позивач зі своєю колишньою дружиною [PERSON] побудували житловий будинок в [ADDRESS]. (а.с. 4-8). З 2000 року позивач фактично припинив шлюбні стосунки з колишньою дружиною [PERSON] та тимчасово став проживати за адресою [ADDRESS] Після розподілу сумісно нажитого майна позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 4-8). Власником іншої 1/2 частини вказаного житлового будинку є колишня дружина позивача [PERSON] на підставі рішення Нікопольського міськрайсуду Дніпропетровської області від 16 червня 2005 р. (а.с. 4-8). В травні 2014 року позивач повернувся у свій будинок [ADDRESS] для його переобладнання та подальшого мешкання, але в будинок не зміг ввійти, тому, що відповідач установив на вхідних дверях будинку інші замки, а на хвіртці повісив ланцюг з навісним замком. Окрім того, у дворі домовладіння відповідач тримає велику собаку, яка також заважає позивачу вселитися у своє приміщення. Таким чином позивач позбавлений можливості користуватися своїм житлом, де прописаний та постійно проживав. Відповідач користується частиною будинку позивача та не пускає його до свого помешкання, загрожує фізичною розправою. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що відповідач порушує право власності позивача, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб, від якого вони мають 2-х неповнолітніх дітей. Через непорозуміння та різні погляди на життя вони з відповідачкою припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження родини, з урахуванням їх з відповідачем відносин, вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив, що підтримує позов, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що проти позовних вимог позивача заперечує, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду, з урахуванням наданих суду доказів, було встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, повторно виданого 21.10.2014р. Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 15.12.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 1075, від якого сторони мають 2-х неповнолітніх дітей. Як вбачається з письмових пояснень позивача, шлюбні відносини з відповідачкою припинені через те, що, вони з відповідачкою мають різні поняття та погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, у зв'язку з чим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, та, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, а саме позивача, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. [PERSON] являється власником (наймачем) квартири [ADDRESS]. Відповідач на протязі тривалого часу не вносить плату за надані йому послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість , яка за період з 01.05.1999 року по 01.01.2015 р. складає 15853,43 грн., яку відповідач у добровільному порядку виплачувати відмовляється. За таких обставин просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, та судові витрати. Представник позивач в судовому засіданні підтримала заяву та просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд застосувати строк позовної давності, та вважає, що за його підрахунками стягненню підлягає сума в розмірі 8293,17 грн., за період з 01.02.2012 року по 01.01.2015 р., В судовому засіданні представник позивача зазначив, що стягненню підлягає 6280,35 грн., вказавши на ті обставини, що він помилився при розрахунках. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК України, споживач повинен вносити плату за надані йому послуги з теплопостачання щомісячно за встановленими нормами і тарифами з розрахунку на 1кв. м. житла на одного мешканця або за показаннями засобів обліку теплової енергії. Судом встановлено, що [PERSON] є власником (наймачем) кв. №1, по вул. Танкістів,44 в м. Херсоні та є споживачем централізованого опалення та постачання гарячої води, який відпускає ПАТ Херсонська теплоелектроцентраль населенню міста. На відповідача відкрито особовий рахунок в службі збуту теплової енергії позивача, згідно якого ведеться облік розрахунків між позивачем та відповідачем за надані послуги з централізованого опалення. Згідно з розрахунком, що є в матеріалах справи, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з теплопостачання за період з 01.05.1999 року по 01.01.2015 р. складає 15853,43 грн. Представник відповідач з вказаними вимогами не погодився та надав заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Суд вважає можливим, застосувати строк позовної давності та стягнути з [PERSON], суму боргу за період з листопада 2011 р. по 01.01.2015р року яка становить - 7664,93 грн., оскільки відповідачем при здійсненні розрахунку не враховано той факт, що строк позовної давності переривався у звязку з видачею Дніпровським районним судом м. Херсона судового наказу 31.10.2014 року. Ці обставини дають суду підстави для часткового задоволення позову.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач [PERSON], є власником (наймачем) [ADDRESS] в м. Херсоні на нього відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії. На протязі тривалого часу відповідач не вносить плату за надані послуги з теплопостачання та подачі гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка за період з 01.11.2011 року по 01.07.2015 р. складає - 6236,96 грн., яку відповідач добровільно виплачувати відмовляється. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача надав заяву про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступного. Відповідно до ст. 67 ЖК України, споживач повинен вносити плату за надані йому послуги з теплопостачання щомісячно за встановленими нормами і тарифами з розрахунку на 1кв. м. житла на одного мешканця або за показаннями засобів обліку теплової енергії. Судом встановлено, що ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач є власником [ADDRESS] в м. Херсоні на нього відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії. На протязі тривалого часу відповідач не вносить плату за надані послуги з теплопостачання та подачі гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка за період з 01.11.2011 року по 01.07.2015 р. складає - 6236,96 грн., що підтверджується наданим розрахунком. Відповідач вищевказану заборгованість добровільно виплачувати відмовляється. Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, підстав для відмови позову не має. Крім того відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Свій позов він обгрунтовує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. За життя [PERSON] був власником житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого по [ADDRESS]. Вказаний договір дарування було зареєстровано батьком в КП «Криворізьке БТІ», що підтверджується змістом самого договору. Він є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON]. Крім нього, інші спадкоємці майна, що залишилось після смерті [PERSON], - відсутні. З питання оформлення спадщини він звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що він не прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], так як не був зареєстрований разом з померлим за однією адресою й не подав до нотаріальної контори в шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини та було рекомендовано звернутись до суду за визначенням додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. У встановлений законом строк, він дійсно не звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті свого батька. Однак, він вважає, що має поважну причину для продовження пропущеного строку, так як для заведення спадкової справи він зобов'язаний був надати нотаріусу свідоцтво про смерть. Первісне свідоцтво про смерть його батька було ним втрачено, а повторне свідоцтво про його смерть він отримав лише у грудні 2013 року. До того ж, отримання повторного свідоцтва про смерть та заведення спадкової справи нотаріусом також вимагало додаткових грошових коштів. Як тільки у нього з'явилась фінансова та фізична можливість, він відразу ж виїхав з м. Києва (місце постійного проживання та роботи) до м. Кривого Рогу (місце відкриття спадщини) та звернувся з питанням оформлення спадкових прав після смерті батька до приватного нотаріуса. У зв'язку з вищезазначеними обставинами, та неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, він просить визначити додатковий двомісячний строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, суду надав заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності у зв'язку з відсутністю претензій з даного питання. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вислухавши представника позивача, здійснивши аналіз зібраних у справі доказів, надає суду підстав вважати, що причина пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважною, за таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом .Свій позов обґрунтовуючи тим , що 26 лютого 1999 року відповідно рішення Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу з нього були стягнуті аліменти в розмірі ? частини його заробітної плати на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] ,[INFO] до повноліття дитини. Був виданий судом виконавчий лист 26.02.1999 року по справі № 12-42, який був поданий на виконання до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (надалі ВДВС ). Внаслідок проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа 17.09.2014 року державний виконавець ВДВС [PERSON] винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.. 10.11.2014 року на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , 18.11.1996 року було закінчено і на виконанні в ВДВС не перебуває. При цьому арешт ,накладений на майно знятий не був,заборона оголошена щодо майна не скасована. Наявність арешту, щодо належного йому майна та наявність заборони, щодо відчуження майна чинить йому перешкоди щодо розпорядження майном. Все належне йому майно знаходиться за адресою : м. Кривий Ріг , вул. Балхашська , 70 б . Врегулювати даний спір у досудовому порядку не має можливості , оскільки із листа ВДВС,вбачається , що ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено скасування арешту накладеного на майно боржника,у разі завершення виконавчого провадження на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Тому просить суд скасувати арешт ,накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , від 17.09..2014 року, накладений державним виконавцем ВДВС [PERSON],на все майно,належне йому , та зняти заборону відчуження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON]С до залу суду не зявилася , надала письмову заяву , в якій просила суд розглядати справу в її відсутності, проти скасування арешту та зняття заборони ,щодо відчуження майна не заперечує , вимоги позову визнає. Третя особа представник Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] ,просила справу розглядати справу в її відсутності,та прийняти рішення згідно чинного законодавства . Вислухавши позивача , та дослідивши зібрані у справі докази ,суд вважає ,що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. .

Outcome: approved