Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом СК НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 30 травня 2013 року за участю автомобілів «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER], яким керував він, а також «ВАЗ 21070 СПГ», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні ушкодження, зафіксовані у довідці, складеній Полтавською ротою ДТП УДАІ УМВС України. На той час цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ 21070 СПГ», державний номер [NUMBER] була застрахована у страховій компанії НАСК «Оранта», страховий поліс №АВ8469737 від 03.10.2012 року, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000 гривень та встановленою франшизою у розмірі 1000 гривень. Позивач своєчасно звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте дотепер матеріальна шкода йому не компенсована. Відповідно до звіту, складеного спеціалістом [PERSON], про оцінку вартості збитків внаслідок ДТП автомобілю «Mitsubishi Lancer», розмір матеріальної шкоди, спричиненої [PERSON] становить 24129,77 гривень, а втрата товарної вартості складає 1614,19 гривень. Посилаючись на вказані дані, провівши розрахунки за формулою (матеріальна шкода - втрата товарної вартості - франшиза) позивач вважає, що сума страхового відшкодування дорівнює 21488,58 гривень, яку і просить стягнути з відповідача. Додатково заявляє вимогу про компенсацію відповідачем, сплачених ним витрат на залучення спеціаліста у розмірі 700 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заперечення проти позову, в яких заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПАТ НАСК «Оранта», зауваживши, що визнає суму страхового відшкодування в розмірі 5610,85 гривень, визначену на підставі огляду автомобіля і калькуляції відновлювального ремонту. В задоволенні решти вимог просив відмовити, а судові витрати покласти на позивача. Третя особа в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER], 2008 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС 158710 від 15.04.2008 року. 30 травня 2013 року приблизно о 12:00 годині водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21070 СПГ», державний номер [NUMBER], рухаючись по автомагістралі Київ-Харків в Полтавській області в районі 337 км, не був уважним, не вибрав безпечну дистанцію, та зіткнувся з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER], що рухався попереду, під керуванням [PERSON], спричинивши останньому матеріальну шкоду. У звязку з цим, Полтавською ротою ДТП УДАІ УМВС України була складена довідка з місця ДТП, в якій зазначені отримані автомобілем позивача механічні ушкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ 21070 СПГ», державний номер [NUMBER], [PERSON] відповідно до полісу №АВ8469737 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 03.10.2012 року, була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта». Згідно даного полісу ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну, складає 50\~000 гривень, строк дії з 05.10.2012 року по 04.10.2013 року. 31 травня 2013 року позивачем до Маріупольської філії ПАТ НАСК «Оранта» було подано повідомлення про вищевказану ДТП, а також заяву про страхове відшкодування завданої його автомобілю шкоди. В цей же день представник зазначеної страхової компанії, розташованої за адресою: місто Маріуполь, проспект Металургів, 97 склав протокол-акт огляду транспортного засобу Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER], визначивши технічний стан автомобіля та описавши пошкоджені деталі. Також ним було складено повідомлення про ДТП, у бланку якого міститься запис про страхову справу №7128. Згідно страхового акту №ОЦВ-13-7128/1 за договором страхування № АВ8469737 від 03.10.2012 року сума страхового відшкодування за настання 30 травня 2013 року страхового випадку [PERSON] становить 5610,85 гривень, яка також підтверджується розрахунком страхового відшкодування від 01 серпня 2013 року. Водночас, відповідно до звіту №687/15 від 12 червня 2015 року, складеного спеціалістом [PERSON], про оцінку вартості збитків внаслідок ДТП автомобілю «Mitsubishi Lancer», розмір матеріальної шкоди, спричиненої [PERSON] становить 24129,77 гривень. Даний розрахунок отриманий в результаті додавання сум вартості ремонтно-відновлювальних робіт (5085,60 гривень), вартості матеріалів, необхідних для ремонту у розмірі 5223,27 гривень, а також втрати товарної вартості на суму 1614,19 гривень. До вказаних даних також додається вартість складових деталей помножена на (1-0,00), що складає 12179,71 гривень. Згідно з розясненнями спеціаліста певні пошкодження автомобіля були прихованими, тобто які не були виявлені та зафіксовані під час огляду автомобіля 31.05.2013 року без зняття накладки заднього бамперу, в звязку з чим акт від зазначеної дати є неповним. Страхова компанія повідомлялася про огляд автомобіля 09.06.2015 року. Вирішуючи даний позов по суті, суд виходить з наступного. Статтями 22, 1166 ЦК України передбачено, що особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі п.4, п.6, п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст.1192 ЦК України. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно положень ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона /страховик/ зобов'язується у разі настання певної події /страхового випадку/ виплатити другій стороні /страхувальникові/ або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму /страхову виплату/, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 9 вказаного Закону встановлено обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих на одного потерпілого. Стаття 22 даного Закону передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 зазначеного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 12.1 ст.12 вказаного Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. З урахуванням вищенаведених норм права суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача зі СК НАСК «Оранта» матеріальної шкоди у розмірі 21488,58 гривень, яка не перевищує встановлений ліміт страхового відшкодування та складається із суми матеріальної шкоди за вирахуванням втрати товарної вартості та франшизи. Суд стягує суму шкоди за розрахунком, проведеним у 2015 року, оскільки відповідачем не наведено будь-яких обєктивних підстав, які б перешкоджали проведенню страхових виплат до подачі позову за іншими розрахунками. Крім того з відповідача підлягають стягненню витрати на залучення спеціаліста для оцінки шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу у сумі 700 гривень. Враховуючи те, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, на момент подання позову був звільнений від сплати судового збору, з урахуванням положень ст.88 ЦПК України, суд стягує судовий збір у розмірі 551,20 гривень в дохід держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved