Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 12.12.2007 року банк, назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», надав відповідачу кредит у розмірі 3000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки за сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22,8 %. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяла на себе зобов`язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. У порушення умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання, в наслідок чого станом на 31.10.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 41163,81 грн. з яких заборгованість за тілом кредитом 2113 грн. 23 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 31714 грн. 80 коп., заборгованість комісією - 126 грн. 79 коп., пенею - 4772 грн. 62 коп. та штрафні санкції: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1936 грн. 37 коп. - штраф (процентна складова), які просив стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог та застосувати позовну давність до вимог позивача. Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 12.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У анкеті заяві визначена процентна ставка 1,9+1% в місяць на залишок заборгованості, що складає 22,8% річних. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 41163,81 грн. з яких заборгованість за тілом кредитом 2113 грн. 23 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 31714 грн. 80 коп., заборгованість комісією - 126 грн. 79 коп., пенею - 4772 грн. 62 коп. та штрафні санкції: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1936 грн. 37 коп. - штраф (процентна складова). За змістом ст. ст.525та526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти). Згідно зч.1ст.1048ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, представником відповідача та відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч. 4ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Однак, суд вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.12.2007 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строк позовної давності. Згідно наявної в матеріалах справи заяви [PERSON] , вона 12.12.2007 року отримала перевипущену кредитну карту «Універсальна» строком дії на 2 роки, тобто до 12.12.2009р., з кредитним лімітом 3000 гривень, з базовою відсотковою ставкою 1,9+1 % в місяць, тобто 22,8 % річних. Також відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна». 12.12.2007р. Таким чином, суд доходить висновку, що станом на дату подачі позову до суду 18.12.2019 року позивач пропустив строк позовної давності, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався. Згідно з ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16, правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вищевказаним рішенням ВС України дійшов висновку, що переривання строку позовної давності на підставі наданих лише банком розрахунку без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу особисто відповідачем не є підставою для переривання строку позовної давності. Поміж зазначеного, з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що останнє списання грошових коштів за даним рахунком будо здійснено 20.05.2011р. в сумі 0,05 грн. в рахунок погашення за наданим кредитом, поза межами строку кредитування. Жодних підтверджень отримання відповідачкою перевипущеної картки, користування кредитним коштами після спливу строку дії картки, наданої їй 12.12.2007 року позивачем не надано, а суд у відповідності з вимогами ст.. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно зч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 18.12.2019 року, тобто поза межами строків позовної давності, що, з урахуванням заяви відповідачки про її застосування, відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано. Таким чином, позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, а тому вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18 у справі № 444/9519/12. Враховуючи вищевикладене, суд застосовує позовну давність за клопотанням відповідача та відмовляє позивачу в задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають.. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed