Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що між ним та відповідачкою було укладено договір позики, у відповідності до якого він передав останній для особистих потреб грошові кошти в сумі 606000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою її заявою про їх отримання, проте, на вимогу позивача, до теперішнього часу [PERSON] грошей не повернула, в звязку з чим він просить суд стягнути з неї вищевказану суму та судові витрати, пов`язані із розглядом справи, що складаються з 3654 грн. судового збору. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, посилаючись на те, що відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 606 000 грн. на підставі усної домовленості, але факт їх отримання нею підтверджується відповідною нотаріально посвідченою заявою, при цьому хоча строк повернення грошових коштів ними не обговорювався та не визначався, позивачем була направлена [PERSON] письмова вимоги про їх повернення, яка залишилась без задоволення, в зв`язку з чим він і змушений звернутись до суду. Також, наполягав на тому, що посилання відповідачки на те, що вона повернула кошти, розрахувавшись з ним іншим чином, є хибними, оскільки ці відносини вже стосуються іншого договору. Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що грошові кошти насправді [PERSON] від позивача не отримувала, жодного договору із позивачем не укладала, а лише підписала нотаріально завірену заяву про отримання грошей, про що попросив її чоловік, який мав свої фінансові відносини з [PERSON] [PERSON], яка була допитана судом у якості свідка, відповідно до п.4 ч.1ст. 169 ЦПК України, пояснила, що вона гроші від позивача не отримувала, а лише підписала у нотаріуса документ, який при цьому, навіть, не читала. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка (заява) про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка (заява) як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником грошових коштів у борг із зобовязанням та датою їх повернення. У даному випадку із заяви про отримання грошей, складеної 03.04.2012 року, вбачається лише те, що [PERSON] 28 березня 2012 року, у м.Олександрія, Кіровоградської області отримала від [PERSON] 606 000 грн., вона не містить в собі будь-яких зобовязань про їх повернення. Таким чином, заява про отримання грошей [PERSON] не є договором позики в розумінні вимог ст. 1046 ЦК України, оскільки в ній не міститься зобов`язання боржника про повернення грошових коштів та не зазначається строк їх повернення. Така ж правова позиція міститься в постанові ВСУ від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15. Зважаючи на вищезазначене, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed