Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON] та зареєстрованого 2 жовтня 2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис номер 2593. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися, проживають останніх шість років окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення та подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Позов надійшов до суду 6 листопада 2019 року. Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено в справі підготовче засідання. В підготовче засідання позивач не з`явився, разом з позовом подав заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі та розгляд справи просив проводити у його відсутності. 18 грудня 2019 року на адресу суду надійшла заява відповідачки, відповідно до якої вказує, що позов підтримує, заперечень не має та розгляд справи просить проводити у її відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін у справі, у відповідності до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 2 жовтня 2004 року шлюб між сторонами було зареєстровано 2 жовтня 2004 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за номером 2593. Шлюб було зареєстровано в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідачка відносно розірвання шлюбу не заперечує, сторони у справі вважають, що примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, фактичним визнанням позову з боку відповідачки. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 768,4 гривень судового збору.

Outcome: approved