Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що між товариством з додатковою відповідальністю «ПМК-76» (надалі ТДВ «ПМК-76») і прокуратурою Чернівецької області 17 жовтня 2012 року укладено договір № 129 про реалізацію проекту спорудження житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]. Прокуратурою Чернівецької області, як замовником, у відповідності до укладеного договору внесено у будівництво об»єкту земельну ділянку (будівельний майданчик) загальною площею 0,6647 га. Укладеним договором також передбачена відповідальність Генпідрядника-інвестора за несвоєчасний початок будівельних робіт протягом 90 днів після отримання дозволу на будівництво, а також у випадку відставання темпів виконання робіт від передбачених графіком. Однак, позивач позбавлений можливості продовжити здійснювати господарську діяльність на об»єкті будівництва, у тому числі здійснити огородження будівельного майданчика через фізичне перешкоджання [PERSON] Зокрема, відповідачка не допускає виконроба [PERSON] до частини земельної ділянки, на якій нею здійснюється огородництво. При цьому відповідачка не має правовстановлюючих документів на вказану частину земельної ділянки, на якій влаштувала город і на якій має здійснюватися будівництво. Послався на державні будівельні норми А.3.1.-5-2009 «Організація будівельного виробництва», які зобов»язують будівельну організацію влаштувати необхідні огорожі будівельного майданчика та звільнити будівельний майданчик в межах відведеної земельної ділянки. Просив зобов»язати відповідачку припинити та в подальшому не вчиняти дії по фізичному недопуску до земельної ділянки по [ADDRESS] працівників ТДВ «ПМК-76» і перешкоджанню здійсненню будівельних робіт. Просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та зобов'язати відповідачку припинити та в подальшому не вчиняти дії по фізичному недопуску до земельної ділянки по [ADDRESS] працівників ТДВ «ПМК-76» і перешкоджанню здійсненню будівельних робіт. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити повністю. Пояснив, що відповідачка не має правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій займається огородництвом. Крім того, пояснив, що самовільно захоплена [PERSON] земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] огороджена відповідачкою парканом. Під час намагання будівельною організацією здійснити частину необхідних для забудови робіт, працівниками ТДВ «ПМК-76» було демонтовано частину цієї огорожі. Проте [PERSON] особисто знаходячись на вказаній земельній ділянці заборонила проходити на неї і в подальшому відновила огорожу. Пояснила, що ніколи не пропустить працівників на цю землю. Для фіксування вказаного факту було викликано наряд міліції. У зв'язку з чим, позивач з метою недопущення порушення умов укладеного між ним та прокуратурою Чернівецької області договору, змушений звернутись за захистом своїх прав до суду та просив усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом звільнення самовільно захопленої її частини від огорожі та городу. Також представник позивача зазначив, що [PERSON] після зведення першої черги багатоповерхового будинку за вказаною вище адресою буде надана квартира в цьому ж будинку і тільки після цього розпочнеться будівництво другої черги. На даний час будівництво не заходить на земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку [PERSON] Відстань від будинку відповідачки до місця, де має бути облаштований будівельний майданчик перевищує 43 метри. Зазначив, що [PERSON] окрім вказаної земельної ділянки самовільно захоплена земельна ділянка довжиною майже 90 метрів. При цьому надав план із відображенням місця розташування будинку, в якому проживає відповідачка, і плану земельної ділянки, яку вона захопила. Враховуючи надані сторонами пояснення уточнив позовні вимоги в частині усунення перешкод у вигляді демонтажу паркану, яким [PERSON] огородила неналежну їй земельну ділянку. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Заявила, що в першу чергу позивач має надати їй житло, а потім вона звільнить спірну земельну ділянку. Пояснила, що їй на праві власності належить житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Надала при цьому витяг щодо державної реєстрації прав (а.с.49 приватна спільна часткова власність. Частка 56/100). В свій час для користування їй і її сусіду по цьому будинку було виділено земельну ділянку біля нього площею 0,1 га. Вона земельну ділянку огородила парканом, який працівники будівельної організації знесли. Вона дійсно заборонила цим працівникам продовжувати будівельні роботи на її городі. Визнала факт перешкоджання працівникам у здійсненні ними будівництва. Не заперечила факту влаштування городу на земельній ділянці, план якої надав представник позивача. Зазначила, що не може пояснити у метричному виразі довжину цієї земельної ділянки, яка загорожена нею. Визнала факт відсутності правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. Представники відповідачки в судових засіданнях пояснювали про те, що 27.07.2006 року рішенням Чернівецької міської ради № 80 [PERSON] передано безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,0560 га по адресі будинковолодіння: [ADDRESS]. Фактична загальна площа земельної ділянки, яка виділялась для обслуговування будинку [ADDRESS] складала 0,1000 га. З неї 0,0440 га були передані сусіду відповідачки [PERSON] (а.с.80) Рішенням Чернівецької міської ради № 787 від 24.12.2008 року про передачу безоплатно у власність земельних ділянок та внесення змін в раніше прийняті рішення відмінено пункт 1 додатку 3 до рішення Чернівецької міської ради № 80 від 27.07.2006 року в частині передачі [PERSON] та [PERSON] безоплатної передачі земельної ділянки площею 0,10 га по [ADDRESS] у зв»язку із перспективою багатоповерхової житлової забудови та наданням [PERSON] земельної ділянки для будівництва житлового будинку на [ADDRESS] (а.с.123-124). Вважають такі дії Чернівецької міської ради незаконними. Також пояснили, що рішенням Чернівецької міської ради № 1125 від 26.11.2009 року [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.113) Підтвердили факт не проходження державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS]/2, виготовлений на ім.»я [PERSON] (а.с.125) Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що інтереси [PERSON] повністю захищені і замість земельної ділянки по [ADDRESS] їй надана безоплатно у власність земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,10 га. На спірну земельну ділянку по [ADDRESS] відповідачка не має правовстановлюючих документів. Ділянка площею 0,0910 га за вказаною адресою 04 грудня 1953 року була проінвентаризована за будинковолодінням [ADDRESS]. Послалась на ст. 39 ЗК України, відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. На момент прийняття рішення щодо надання земельної ділянки по [ADDRESS] у постійне користування прокуратурі Чернівецької області, вказана ділянка площею 0, 6647 га, згідно з генеральним планом забудови міста відносилася до території квартирної багатоповерхової забудови. Додала, що особисто приблизно у березні-квітні 2015 року виїжджала на [ADDRESS] за викликом позивача у зв»язку із неможливістю розпочати будівельні роботи. На момент обстеження, що проводилось представниками департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, спірна земельна ділянка була огороджена металічною сіткою, а на самій землі проростала посаджена картопля. [PERSON] була присутня з своєю дочкою і заявляла, що не допустить будівельну фірму здійснювати на цій земельній ділянці будівельні роботи. На момент виникнення спору щодо вказаної вище земельної ділянки, вона перебувала у землях запасу міста, не належала на праві власності чи користування [PERSON] Міська рада, у відповідності до наданих їй повноважень, згідно зі ст. 12 Земельного Кодексу України в праві розпоряджатися землями територіальних громад, що і було зроблено, не порушуючи прав відповідачки. Суд, заслухавши доводи сторін і інших учасників, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а до вказаних правовідносин слід застосувати наступні правові норми: Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що постійним користувачем земельною ділянкою площею 0,6647 га, що розташована в м. Чернівці по [ADDRESS] є прокуратура Чернівецької області (а.с.7). Між прокуратурою області і позивачем укладено договір № 129 про реалізацію проекту про спорудження житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] в м. Чернівці (а.с. 4-6) Статтею 12 Земельного Кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить : а) розпорядження землями територіальних громад; Відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Випадки, визначені частиною другою ст. 126 ЗК України у правовідносинах між сторонами у цій справі відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном. Судом встановлено, що відповідачка не має права власності на спірну земельну ділянку і безпідставно перешкоджає здійсненню узгодженої відповідними договорами господарської діяльності позивачем, на земельній ділянці, яка належить іншому власнику. Також в судовому засіданні було встановлено, що здійснення позивачем господарської діяльності відбувається не на ділянці, яка ще у 1953 році була проінвентаризованою за будинковолодінням по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Так, судом встановлено, що між позивачем та землекористувачем спірної земельної ділянки виникли правовідносини, які випливають з договору № 129 від 17.10.2012 року про реалізацію проекту спорудження житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS]. За умовами вище вказаного договору, позивач несе відповідальність за порушення строків виконання взятих на себе зобов'язань. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Разом з тим, позивач позбавлений можливості належним чином виконати свої зобов'язання за договором, оскільки відповідач чинить йому перешкоди у доступі до земельної ділянки на якій він зобов'язувався виконати будівельні роботи у строки встановлені договором, таким чином право позивача на безперешкодний доступ до земельної ділянки для виконання взятих на себе зобов'язань порушено з боку відповідача. Так, виходячи з вимог ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 11 ЦПК України, власник порушеного права на власний розсуд може скористатися конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що з метою виконання умов укладеного між ТДВ «ПМК-76» та прокуратурою Чернівецької області договору, позивач використовує спірну земельну ділянку для будівництва житлового будинку, проте відповідачем чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом спорудження на її частині огорожі та ведення городництва, а тому порушене право позивача на користування спірною земельною ділянкою підлягає захисту у спосіб обраний позивачем, з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог та відповідача слід зобов'язати усунути перешкоди у користуванні ТДВ «ПМК-76» земельною ділянкою площею 0, 6647 га, що знаходиться в м. Чернівці по [ADDRESS] шляхом звільнення частини самовільно захопленої [PERSON] вказаної земельної ділянки від розміщених на ній огорожі та городу. Крім того, позивач звернувся до суду і просив, окрім іншого зобов»язати [PERSON] не вчиняти в подальшому дії по фізичному не допуску до земельної ділянки по [ADDRESS] працівників ТДВ «ПМК-76» та перешкоджанню у здійсненні будівельних робіт. Так, в судовому засіданні представником позивача не наведено суду достатньо належних та допустимих доказів наявності обставин на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність небезпеки порушення прав позивача з боку відповідача, оскільки перешкоди, які чинить відповідач позивачу полягають у зведені неї огорожі та веденні городництва та враховуючи на те, що суд не може вирішувати питання порушення або не порушення прав на майбутнє, в цій частині позовних вимог позов не підлягає задоволенню через безпідставність та недоведеність. Отже, перевіривши обставини справи наданими сторонами доказами і поясненнями, судом встановлено порушення законних прав позивача на розпорядження частиною земельної ділянки площею 0,6647 га, що розташована по [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: partial