Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому та відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, який розташований по [ADDRESS], при цьому [PERSON] належить 6/10 часток будинку, а всім решта в т.ч. і йому по 1/10 часток. У спірному будинку прописані він та [PERSON], проте в ньому ніхто не проживає так як останній потребує відновленню після пожежі. Житлом він не забезпечений та проживає разом із сім'єю та іншими родичами дружини у квартирі м. Чернівці. Оскільки спірний житловий будинок є неподільною річчю, технічна можливість реального його поділу між співвласниками відсутня, спільно володіти і користуватися будинком також не можливо, самі відповідачі у будинку не проживають та зареєстровані за іншим місцем проживання, згоди між співвласниками щодо добровільної сплати їм грошової компенсації не досягнуто, просив суд припинити право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на належні їм частки у житловому будинку стягнувши з нього на користь відповідачів вартість їх частокта визнати за ним право власності на вказані - 9/10 часток будинку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що власного житла він не має, з 1991 року з сім'єю проживає у квартирі м. Чернівці, в якій також прописані усього 8 осіб, та має бажання відремонтувати вищевказаний будинок та вселитися до нього. Незважаючи на те, що його частка є незначна, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали грошову компенсацію за їх частки у спільному майні, а досягнути будь-якого рішення з приводу вирішення питання по спірному житловому будинку з відповідачкою [PERSON] не представляється можливим через їх неприязні відносини. Проте, остання, з часу смерті його батька, чоловіка [PERSON] (1991 рік) проживає в господарстві його сина, то вважає, що припинення права на її частку в будинку шляхом сплати грошової компенсації не завдасть їй жодної шкоди. Із пропозицію представника відповідачки щодо сплати обумовленої суми грошей відповідачці [PERSON] не погоджується, вважаючи що розмір такої частки не можу бути більшим ніж визначено оцінкою такого майна. Представник позивача - [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги позивача, вважаючи що спірний житловий будинок є річчю неподільною та через неприязні відносини позивача із відповідачкою [PERSON] володіння та користування спільним майном є неможливим. Припинення права власності на 6/10 частин будинку належної відповідачці [PERSON], не порушить її прав, так як вона лише зареєстрована у спірному будинковолодінні, проте останні 13 років проживає за місцем реєстрації її сина - с. Валя Кузьмин Глибоцького району, й сам позивач згодний сплатити грошову компенсацію за частку відповідачки яка внесена на депозитний рахунок суду. Через те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали грошову компенсацію за їх частки у спільному майні, такі кошти не були внесені на депозитний рахунок суду. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що частка відповідачки у спільному майні є найбільшою порівняно із частками позивача та решта відповідачами. Припинення її права власності на 6/10 часток у спільному будинку істотно порушить її права на забезпечення житлом і даний будинок їй необхідний для проживання оскільки іншого житла в неї не має, а у сина вона проживає тимчасово як член сім'ї наймача. Вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з даним позовом, так як висновок експерта щодо можливого поділу жилого будинку не містить стверджувальних даних про неможливість виділу зокрема [PERSON] належну їй частку у натурі. Окрім цього, позивачем на порушення ч.2 ст. 365 ЦК України не внесено попереднє на депозитний рахунок суду відшкодування вартості часток усіх відповідачів, що є беззастережною умовою для відмови у позові. Також, сама відповідачка не проти вирішення вказаного спору у позасудовому порядку на що позивач не погоджується. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своїми заявами адресовані суду просили суд розглянути справу у їх відсутність та задовольнити вимоги позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є співвласниками житлового будинку розташованого по [ADDRESS], відповідно до витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 16.09.2007 року № 15940361. Зокрема, позивачу, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/10 частин житлового будинку, а [PERSON] належить 6/10 частин зазначено будинку (а.с. 8). Положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України гарантовано принцип згідно з яким всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Відповідно до ч.1 статті 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Як зазначив Верховний Суд України у своїх постановах від 16 січня 2012 року № 6-81цс11 та №6-68цс14 від 02.07.2014 року, зміст ч.1 ст. 365 ЦК України зводиться до того, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що у спірному будинку ніхто із сторін за даною справою не проживає. За даними виконкому Острицької сільської ради Герцаївського району (довідка від 01.09.2009 року) у житловому будинку розташованого по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], тобто позивач та відповідачка [PERSON] (а.с 10). Позивач суду підтвердив, що з 1991 року проживає у квартирі в м. Чернівці за місцем реєстрації його дружини. Між ним та відповідачкою [PERSON] склалися неприязні відноси. Щодо відносин із решта відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - нормальні. Відповідачка [PERSON] тимчасово проживає в с. Валя Кузьмин Глибоцького району Чернівецької області в будинку її сина [PERSON] про що свідчить довідка Валякузьминської сільської ради Глибоцького району (а.с 9). Відповідно до Звіту про оцінку майна та його часток, яким є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS], останній практично втратив споживчі властивості, знаходиться у верховому технічному стані, а господарські будівлі і споруди знаходяться в аварійному станіні (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Вирішуючи справу, суду окрім спеціальної норми слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що сам факт відсутності у позивача житла, його бажання відремонтувати спірний будинок й вселитися до нього, неприязні відносини які склалися між ним та відповідачкою [PERSON], не є підставою для позбавлення [PERSON] якій належить більше половини будинку (6/10 часток) припинення права на частку у спірному майні без її згоди. Припиненням такого права власності на частку у спірному будинку будуть істотно порушені права відповідачки [PERSON] на забезпечення житлом, оскільки доказів на підтвердження того, що остання забезпечена житлом в суда відсутні, а її тимчасове проживання як наймачем у сина не може слугувати доказом наявність в неї такого житла. За приписами ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Мотивуючи свої вимоги за даним позовом в частині того що частка відповідачки [PERSON] у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами що по [ADDRESS] не може бути виділена в натурі та й сам будинок є річчю неподільною, позивач та його представник послалися на висновок про можливість технічного розподілу жилого будинку з господарськими спорудами виконаним ПП АН «Експерт-Рієлт-Сервіс». Відповідно до вказаного висновку, спірний будинок має загальну площу 64,20 кв.м. і складається з трьох житлових кімнат площею усього 50.4 кв.м.; є - кухня 5,8 кв.м. та коридор площею 8,0 кв.м. Провести розподіл житлового будинку з господарськими спорудами, щоб одному співвласнику виділити 6/10 частки, а решта по 1/10 частки не можливо, оскільки при будь-якому варіанті розподілу порушуються діючи архітектурно-будівельні норми, є ймовірність повного руйнування будівлі (а.с. 12-17). Отже, висновок не містить дані про те, що зокрема відповідачці [PERSON] не можливо виділити її частку у натурі, а лише стверджує, що поділ даного будинку не можливо за умов виділення усім співвласникам їх часток, тобто поділити будинок на 5 окремих частин є неможливим. Слід також зазначити, що за ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Станом на 18 червня 2013 року (Звіт про оцінку майна та його часток) залишкова вартість 1/10 частки без виділення в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами що по [ADDRESS] складає 1059 грн., а вартість 6/10 частин вказаного будинку становить 6352 грн. (а.с.11 ). Відтак, вартість 9/10 часток означеного будинку яких позивач бажає позбавити відповідачів їх права шляхом сплати відповідної компенсації складає 9529 грн. 16 грудня 2014 року [PERSON] вніс на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області 6352 грн., що дорівнює 6/10 часток вартості спірного будинку (а.с.65). Різницю між 9/10 часток вартості спірного будинку (сума яка мала бути внесена на депозитний рахунок суду) та 6/10 часток вартості спірного будинку (сума внесена на депозитний рахунок суду), а саме 3177 грн. за поясненнями позивача та його представника була в добровільному порядку сплачена відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчать розписки останніх про отримання сум таких грошей ( а.с. 49, 52, 57). Європейський суд з прав людини розглядаючи справу за заявою Андрія Руденко проти України (№ 35041/05) у п.п. 42, 43 свого рішенні від 21 грудня 2010 року зауважив, що відповідно до частини ст. 365 ЦК України, протилежна сторона повинна була завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Це положення є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення та відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. На вищевказане звернув увагу і Верховний Суд України у своїй постанові від 12 вересня 2011 року № 6-27цс 11. Відтак, позивач бажаючи припинити й право відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на частку у спільному майні мав попередню суму вартості їх часток внести на депозитний рахунок суду. Така добровільна сплата останнім вартості їх часток у спільному майні не може слугувати допустимим доказом в розумінні ч.2 ст. 365 ЦК України. Таким чином, позивач звертаючись до суд із вказаним позовом не дотримався писаного права та нехтуючи інтересами усіх учасників спільної часткової власності намагався у такий спосіб захищати власні права та інтереси, а відтак його позовні вимоги за вказаним позовом до відповідачів є безпідставні й такими що задоволенню не підлягають. На підставі ч.2 ст. 365 ЦК України,

Outcome: dismissed