Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS], посилаючись на наступне. У лютому 1985 року його сім'єю у складі трьох осіб була отримана 2-х кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. В документі на квартиру записані [PERSON] (дружина), [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). З 10.10.2017 року відповідач по справі почала чинити йому перешкоди у користуванні їхньою квартирою, відібрала ключ та зачиняється з сином в квартирі. Позивач зареєстрований за іншою адресою, однак в розумінні ст.65 ЖК України наявність реєстрації не підміняє собою поняття права на житлову площу, оскільки він проживав у вищевказаній квартирі з лютого 1985 року постійно, по 10.10.2017 року. Також посилався на ту обставину, що він офіційно здійснював догляд за сином-інвалідом, оскільки його дружина офіційно працевлаштована, та поки вона перебуває на роботі, з сином може трапитись будь-що. У судове засідання позивач не з'явився, проте раніше надавав заяву про слухання справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України є такою, що про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву не надіслала, інших заяв та клопотань не надала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин, та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що відсутні законні підстави для задоволення позову, тому у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], частка власності 1/2, свідоцтво про право власності було видане 05.12.2005 року виконавчим комітетом Іванівської селищної ради Одеської області, згідно з розпорядженням за №6 від 23.06.2004 року, що підтверджується витягом з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки з погосподарської книги за особовим рахунком №б/н, адреса: [ADDRESS], головою домогосподарства являється відповідач - [PERSON], також в квартирі проживає син відповідача та позивача - [PERSON], та проживав позивач - [PERSON], 04.10.2002 року вибув до вул. Степова 90 смт. Іванівка та зареєстрований за вказаною адресою з 21.11.2003 року, що підтверджується виписками з погосподарської книги. Також у судовому засідання було досліджено заяву позивача на ім'я голови Іванівської райдержадміністрації, в якій позивач звертається до голови районної державної адміністрації з проханням зобов'язати [PERSON] перестати чинити йому опір при входженні до квартири, та рекомендувати Іванівській селищній раді переглянути своє рішення про приватизацію квартири, та зобов'язати працівників поліції повернути йому відібрані ключі від квартири, на яку позивач отримав відповідь, що позиву необхідно звернутися з даним питанням до суду, оскільки на момент приватизації квартири [ADDRESS] в ній було зареєстровано двоє осіб - [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] з 21.11.2003 року зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Так, відповідно до заяви позивача до Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП України в Одеській області та Начальника управління соціального захисту населення Іванівського РДА, він посилався на ті ж підстави, що наведенні в позовній заяві та просив прийняти міри щодо відповідача, оскільки остання перешкоджає йому у спілкуванні з сином-інвалідом та не впускає в квартиру. Відповідно до відповіді з Іванівського ВП, в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного або кримінального правопорушення. Відповідно до копії рішення Іванівського районного суду Одеської області від 21.01.2016 року, встановлено, що позивач здійснював догляд за своїм сином [PERSON] інвалідом з дитинства, інвалідом-пенсіонером другої групи, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду з 01.06.2004 року до 26 лютого 2012 року. Відповідно до довідки, виданої управління соціального захисту населення Іванівської райдержадміністрації, позивач - [PERSON] знаходився на обліку в управлінні та отримував компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги. Компенсацію отримував з 31.01.2008 року по 14.11.2017 року на [PERSON], 1985 року народження, інваліда 2 групи. Таким, чином судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] з 05.12.2003 року знаходиться у власності [PERSON] та [PERSON], позивач є рідним батьком [PERSON], який проживає у вищевказаній квартирі та здійснював за ним догляд до 14.11.2017 року. Позивач зареєстрований з 21.11.2003 року за адресою [ADDRESS] Застосовуючи норми матеріального права, суд виходив з такого. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Стаття 47 КК України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Таким чином, позивачу необхідно довести факт постійного проживання за адресою [ADDRESS], оскільки судом встановлено, що власником 1/2 частини даної квартири є його син, [PERSON] Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання [PERSON] в вищевказаній квартирі, оскільки відповідно до виписки з по господарської книги, яка була надано селищною радою, позивач вибув з вищевказаної квартири 04.10.2002 року. Доводи позивача про те, що він був знятий з реєстрації, однак проживав у вищевказані квартирі на момент її приватизації та до 2017 року жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Таким чином, позивачу необхідно встановити факт проживання у [ADDRESS], що здійснюється у судовому порядку. Та у разі встановлення такого факту, вирішити питання про законність приватизації вищевказаної квартири на 2-х осіб, [PERSON] та [PERSON], без включення його до числа співвласників житлового приміщення. Зважаючи на вищенаведене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову. Також суд звертає увагу на ту обставину, що спірна квартира, окрім відповідача належить [PERSON], однак позивачем останнього не було залучено до справи в якості відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed