Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його підставність тим, що він, [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] приходився йому онуком, місце проживання якого було зареєстроване у належному позивачеві житловому будинку за його згоди 25.09.2002. Утім з червня 2018 року відповідач залишив зареєстроване місце проживання, переїхавши до батька в с. Зозів Липовецького району Вінницької області, де проживає постійно, тобто фактично не проживає у вказаному будинку більше одного року, не несе жодних зобов`язань щодо утримання майна, тому позивач вважає, що [PERSON] втратив право на користування належним йому житлом. Оскільки відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає йому як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна, вказане стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 01.08.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] від 10.09.2002 р., виданим на підставі рішення виконавчого комітету Липовецької міської ради від 30.08.2002 № 80 (а.с.18). Право власності зареєстроване за позивачем КП «Віннице обласне об`єднане БТІ», на що вказує штемпель відповідного змісту. Належність майна власнику підтверджена технічним паспортом виданим 02.09.2002 КП «ВОО БТІ» (а.с.16), відповідно до якого власником зазначено [PERSON] . Згідно із записами у Домовій книзі на вищевказане домоволодіння встановлено, що місце проживання відповідача було зареєстроване у житловому будинку за [ADDRESS] 25.09.2002, на що вказує штемпель відповідного змісту (а.с.12-13). Як убачається з Акту обстеження складеного за участі депутата та сусідів і затвердженого міським головою 11.07.2019 (а.с.22), гр. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично не проживає з червня 2018, тобто більше одного року. Факт не проживання відповідача за зареєстрованою адресою місця проживання підтверджено довідкою виданою Липовецькою міською радою 11.07.2019 за №2257 (а.с.21). Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування належним йому житловим будинком. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Судом встановлено, що відповідач проживав у спірному будинку в якості члена сім`ї, будучи онуком позивача, на підтвердження чому надано належні та допустимі докази. Встановлені судом обставини свідчать, що відповідач користувався належним позивачеві житлом на підставі сервітуту. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач не надав до суду жодних заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі від 01.08.2019, не навів обставин, які підлягають доказуванню у даній справі та не надав жодних доказів на спростування обставин наведених у позові. Судом встановлено, що відповідач не несе жодних зобов`язань щодо утримання майна, спільним побутом із позивачем не пов`язаний, не проживає за зареєстрованим місцем проживання з червня 2018 року, має інше постійне місце проживання, тому суд вважає, що його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, отож встановлено наявність підстав для задоволення даного позову у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved