Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, просив стягнути солідарно з відповідачів суму основного боргу у розмірі 20000,0 доларів США, у відповідності до курсу НБУ на день постановлення рішення; 3% річних у розмірі 12570,74 гривень; збитки завдані інфляцією у розмірі 2809,91 гривень. В обґрунтування позову посилалась на наступне. 21 серпня 2010 року [PERSON] під розписку позичила у позивачки грошові кошти у розмірі 158000,0 гривень, що згідно з курсом НБУ на день позики складало 20000,0 доларів США. Згідно з вказаною розпискою відповідач зобов'язався повернути борг не пізніше ніж через 6 місяців після дати позики, тобто 21 лютого 2011 року. Втім, в узгоджений строк [PERSON] обов'язок з повернення суми позики не виконала, у зв'язку із чим позивачка змушена звернутись із вказаним позовом до суду. Відповідачі у судове засідання не з'явилися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з'явилися, у порядку очного розгляду. У цьому суд виходить з того уваги, що сторона відповідача скористалася своїми процесуальними правами участі у судових засіданнях, брала участь у дослідженні наданих доказів, з огляду на що суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи та постановлення рішення саме в очному порядку. Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу та задовольнити позов за його відсутності. Суд вислухав пояснення представників сторін, дослідив матеріали справи, за наслідками чого вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Судом встановлено, що 21 серпня 2010 року громадянка України [PERSON], яка мешкає за адресою: Україна, [ADDRESS], видавши письмову розписку, позичила у позивача грошові кошти у розмірі 158 000,0 гривень, згідно за курсом НБУ на день складення розписки та укладення договору позики складало 20 000,0 доларів США, на день позики курс НБУ складав 789,03 гривень. При цьому, у відповідній розписці сторонами визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті стосовно суми боргу, розмір якого визначено в сумі 20 000,0 доларів США. Згідно з зазначеною розпискою відповідач зобов'язався повернути борг не пізніше, ніж за шість місяців після отримання позики, тобто до 21 лютого 2011 року. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виконати свої зобов'язання та повернути борг, але й до моменту постановлення рішення зазначена заборгованість не погашена, доказів належного виконання зобов'язання в повному обсязі суду не представлено. Таким чином, між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник зобов'язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. На вимогу позивача [PERSON] відповідач в порушення своїх договірних зобов'язань суму позики не повернув. На прохання про добровільну сплату заборгованості відповідач не реагує, відмовляється виконати зобов'язання, що підтверджується фактом пред'явлення суду оригіналу названої розписки без відмітки про повернення всієї суми боргу. Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов'язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. При цьому, боржник зобов'язався повернути позичальнику суму боргу в доларах США, що свідчить про визначення валюти боргу в іноземній валюті. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, та яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. При цьому, грошові кошти, позичені відповідачкою витрачені спільно із відповідачем [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі м. Одеси від 04.03.2014 № 688/12.4-25. Згідно ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Таким чином, грошове зобов'язання виконано відповідачами належним чином не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, частково боргові зобов'язання були погашені, про що свідчать власні пояснення позивача [PERSON] (а.с.17) та відповідачки [PERSON] (а.с.25). Згідно вказаних пояснень сума боргу у розмірі 9 000,0 доларів США була сплачена відповідачкою на користь позивачки в період з вересня 2011 року до листопада 2012 року. Позначки на звороті оригіналу розписки від 21 серпня 2010 року також свідчать про повернення суми грошей у розмірі 9000,0 доларів США. Сукупність вищевказаних доказів дозволяє зробити висновок про часткове виконання зобов'язань боржника у сумі 9000 доларів США. Отже сума основного непогашеного зобов'язання складає 11000 доларів США (20 000 - 9 000). Станом на 12.12.2014 року офіційний курс гривні складає 15,71 за 1,0 долар США. З огляду на ці правила, враховуючи, що між сторонами виникло зобов'язання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачу суму боргу, що є еквівалентом 11 000,0 доларів США, сума заборгованості складає 172 810,0 гривень на день ухвалення рішення. За наданим позивачем розрахунком розмір трьох відсотків за договором позики від 21 серпня 2010 року за 969 днів складає 12570,74 гривні. З урахуванням часткового погашення зобов'язань відповідачем протягом 2011-2012 років, суд вважає вказаний розрахунок недостатньо обґрунтованим. Фактично протягом 969 днів існувала лише заборгованість у розмірі 11000,0 доларів США - розмір неповерненої позики. Таким чином суд визнає обґрунтованою вимогу лише про стягнення трьох відсотків за договором позики від 21 серпня 2010 року у сумі 13 763,25 гривень, які розраховані виходячи з фактичних обставин справи (11 000*3*969/100/365*15,71). Втім, оскільки суд є обмеженим позовними вимогами, а обрахована судом сума трьох відсотків річних є більшою, ніж просить стягнути позивач, суд вважає за необхідне стягнути саме запитуваними 12 570,74 гривні. Втім, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь суми інфляційних втрат, суд вважає зазначену вимогу необґрунтованою з огляду на таке. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного договором у гривні. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачкою склала 185 380,74 (172 810,0 + 12570,74 ) гривень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. У відповідності до ст.88 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача 1752,42 гривень судового збору, решта недоплаченої суми - підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави..

Outcome: partial