Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності та користування квартирою 135 в будинку 115 по проспекту Перемоги у місті Маріуполя, шляхом визнання відповідача, такими, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що є власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі, але починаючи з січня 2013 року він виїхав в Росію, залишив спірну квартиру і більше в ній не зявлявся. Посилаючись на норми ст..405 ЦК України, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, при цьому не заперечувала про розгляд справи у заочному порядку, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений через житлову організацію, про час і місце розгляду справи, двічі не зявився в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом на підставі договору дарування від 08 червня 1994 року позивач [PERSON] отримала в дар квартиру [ADDRESS], укладеного державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 2-1944. Право власності [PERSON] було зареєстровано у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 14 червня 1994 року за № 38625 (а.с.3-4). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 204413, виданого Орджонікідзневським відділом реєстрації актів громадського стану міста Маріуполя Донецької області, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що свідчить актовий запис № 374 від 30 вересня 1999 року, після реєстрації розірвання шлюбу, прізвище дружини [PERSON] (а.с.7). Відповідно до копії особового рахунку № 1135, в спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 01.07.1994 року квартиронаймач [PERSON], позивач по справі, [PERSON]- син, з 28.11.1994 року [PERSON] син, з 28.09.2004 року [PERSON] колишній чоловік, відповідач по справі та з 22.11.2013 року внучка [PERSON] (а.с.5). Відповідно до вимог частини 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Втім, згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними в власником житла або законом. Як вбачається із акту КСН «Жемчужний» від 16 грудня 2015 року, який був складений на підставі опитування сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою [INFO] фактично не проживає за місцем реєстрації з січня 2013 року (а.с.6). Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач, не прибувши до судового засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування квартирою 135 будинку 115 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, тим самим по суті задовольнити позовні вимоги в даній частині. Згідно зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст..79 ЦПК України відноситься судовий збір. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 487,20 гривень, який підлягає стягненню із відповідача.

Outcome: approved