Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому після уточнення своїх позовних вимог просить визнати за ним право власності на квартиру № 94, розташовану за адресою: вул. Зіни Бєлої (Білої), буд. 5, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 02.11.2014 року. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 02.11.2014 року померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01.03.1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2012 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-2764. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу вищезазначену квартиру. Позивач у встановлений строк звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Постановою від 11.05.2015 року приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у звязку з тим, що за життя [PERSON] не зареєструвала правовстановлюючі документи на дану квартиру відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не зявились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а відповідач не заперечує проти задоволених вимог. У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 02.03.1996 року, квартира №94, що знаходиться за адресою: вул. З. Білої, буд. 5, м. Новомосковськ Дніпропетровської області, належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.71). 09.10.2011 року помер [PERSON] батько позивача, відповідача та чоловік померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] I-КИ № 590599 від 05.11.2014 року (а.с.8), свідоцтвами про народження (а.с.34,45), свідоцтвом про шлюб (а.с.54). Після його смерті дружина [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 67), та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.69). Таким чином, [PERSON] стала єдиним власником вказаної квартири. 02.11.2014 року померла [PERSON] мати позивача та відповідача, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9), свідоцтвами про народження (а.с.34,45), свідоцтвом про шлюб (а.с.54). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 21.02.2013 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим № 145, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] квартиру № 94, що знаходиться по вул. Зіни Бєлої (Білої), буд. 5, м. Новомосковськ Дніпропетровської області (а.с.58). З матеріалів справи суд вбачає, що після смерті [PERSON] позивач та відповідач у встановлений строк звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] (а.с.28,42), та своєю постановою від 11.05.2015 року вказаний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену вище квартиру у звязку з тим, що [PERSON] за життя не зареєструвала правовстановлюючі документи на дану квартиру відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.48,64). Згідно технічного паспорту на квартиру №94 в житловому будинку №5 по вул. Бєлої З., м. Новомосковська Дніпропетровської області, виготовленого станом на 03.05.2012 року, квартира загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., в цілому складається з: коридору 1 - 6,6 кв.м., шафи 2 0,4 кв.м., ванни 3 2,9 кв.м., туалету 4 1,3 кв.м., кухні 5 7,3 кв.м., кімнати 6 16,6 кв.м., кімнати 7 11,0 кв.м., шафи 8 1,2 кв.м., балкону I 0,9 кв.м., лоджії II 1,2 кв.м. (а.с.62-63). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. Спадкоємці за законом, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу, набувають право на спадкування у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Отже, оскільки за життя [PERSON] набула у власність спірну квартиру, а позивач як єдиний спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, останній має право отримати зазначену квартиру у власність в порядку спадкування за заповітом. Та обставина, що за життя [PERSON] не зареєструвала своє право власності на частину спірної квартири за свідоцтвом про право на спадщину, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення її спадкоємців права на отримання спадщини після її смерті, оскільки це не відповідає принципам розумності та справедливості. Тому, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved