Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 105 000,00 гривень боргу за договором позики, 4418,63 гривень пені, 3165,82 гривень відсотків, 11 550,00 гривень інфляційних витрат. З часу настання терміну повернення позики кошти відповідачкою сплачені не були, а фактичне часткове погашення боргу мало місце 09.07.2015 в сумі 50,00 гривень, а також 13.01.2017 - 100,00 гривень, які були зараховані позивачем на погашення заборгованості по пені. Враховуючи, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання в розмірі 104950,00 гривень за період прострочення з 05.04.2016 року по 13.02.2017 року позивач просить стягнути з [PERSON] 39 758,57 гривень пені, 2 710,82 гривень - 3% річних; 11 229,07 гривень інфляційних втрат, 19 879,28 гривень відсотків за користування чужими коштами, а також судові витрати. 10.06.2019 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в які вказав, що згідно копій квитанцій 04.05.2016, 05.02016, 04.08.2016, 04.10.2016, 10.01.2017, 09.03.2017 відповідач в рахунок погашення боргу за судовим рішенням сплачено кошти на загальну суму 600,00 гривень. Тому позивач здійснив перерахунок та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 43 848,67 гривень, з яких 12 438,52 гривень інфляційних збитків, 2 695,31 гривень - три відсотки річних, 28 714,84 гривень - пеня, а також судові витрати по справі. 11.07.2019 представник відповідача подав заперечення на заяву про зменшення позовних вимог, в якій частково визнав позов. Зокрема погоджується із стягненням інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В решті позову просив відмовити, оскільки пеня вже була стягнута рішенням суду від 19.09.2014. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи в його відсутності, підтримав заявлений позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутності, при вирішенні спору просив врахувати викладені в запереченні доводи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 (а.с.6-8), яке в частині стягнення коштів залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.12.2014 року (а.с.9-12) стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 105 000,00 грн. - боргу за договором позики, 4418,63 грн. - пені, 3165,82 грн. - відсотків, 11550,00 грн. - інфляційних витрат. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.13), постановою державного виконавця від 30.01.2015 відкрито виконавче провадження (а.с.14). Згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 25.12.2015 року із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 28562,89 грн. пені, 2174,79 грн. 3% річних, 49770 грн. інфляційних витрат, 14195,13 грн. відсотків за користування чужими грошима за період з 19.09.2014 по 29.05.2015 (а.с.15-18). На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.19), постановою державного виконавця від 11.02.2016 відкрито виконавче провадження (а.с.20). Рішенням Калуського міськрайонного суду від 31.08.2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 23000,00 грн. пені, 2663,39 грн. - 3% річних, 2938,80 грн. інфляційних витрат, 22 240,63 грн. відсотків за користування чужими коштами. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист (а.с.22). У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи наведене суд вважає, що оскільки відповідач не повернула позивачу грошові кошти, визначені судовим рішенням, з неї слід стягнути інфляційні втрати та 3 проценти річних за період з 05.04.2016 по 13.02.2017. Розмір інфляційних втрат розраховується за формулою: Сума боргу х індекс інфляції / 100%, та становить відповідно 104 350,00 грн. х 111,92 % /100% = 12 438,52 гривні. Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення / 365/100 та становить відповідно 104 350,00 грн. х 3 х 315 / 365/ 100 = 2695,31 гривні. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором, та пені. Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду стосується застосування норм матеріального права у правовідносинах, що виникають з кредитних правовідносин. Оскільки кредитний договір та договір позики мають спільну правову природу та регулюються одними і тими ж нормами матеріального права (Глава 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад) висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, необхідно врахувати при вирішенні даних спірних правовідносин. З огляду на наведене суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені в розмірі 28 714,84 гривні. Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 735,78 гривень судового збору, сплаченого при зверненні з позовом. На підставі наведеного та

Outcome: approved