Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір, за яким останній отримав кредит у сумі 16500, 00 доларів США. На забезпечення виконання зобовязань позичальника, між Банком та [PERSON] того ж дня було укладено договір поруки. Позичальник [PERSON] станом на 15.06.2017 року зобовязання за договором не виконав, у звязку з чим утворилася заборгованість в сумі 949407,26 грн., які банк просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Відповідачі позов не визнали. При цьому [PERSON] не згоден з розміром заборгованості, оскільки брав у кредит грошові кошти за іншим курсом долара США, а тому наразі не в змозі виплатити таку велику суму. [PERSON] пояснив, що [PERSON] запевняв його у відсутності заборгованості, а тому його провина у її виникненні відсутня. Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст. 1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобовязання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦПК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд встановив, що 21.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого Банк надав останньому кредит в сумі 16500, 00 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків. Додатковою угодою № 1 від 23.10.2008 року сторони домовились про збільшення процентної ставки до 14, 5 відсотків, а додатковою угодою № 2 від 29.07.2009 року домовились про збільшення тіла кредиту до 17972,39 доларів США. Також, 21.07.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 215/12-08-549, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій. Отримавши кредитні кошти, відповідачі свої зобовязання по поверненню кредиту та процентів за графіком та відповідно до Кредитного договору не виконали, чим порушили вимоги кредитного договору та договору поруки. 30 березня 2017 року Банком було направлено вимогу про усунення порушень з погашення кредиту на адресу обох відповідачів, що підтверджується реєстром відправки поштової кореспонденції (а.с. 24) У звязку з невиконанням відповідачами своїх зобовязань, заборгованість станом на 15.06.2017 року складає: тіло кредиту в сумі 453177,93 грн., та відсотки за користування кредитом в сумі 496229,33 грн., а всього 949407,26 грн. Посилання позивача [PERSON] щодо несправедливості умов договору у звязку із зростанням курсу долару США є неспроможними з огляду на таке. За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. В ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. З укладених між сторонами Кредитних договорів вбачається, що вони підписані обома сторонами, на умовах, зазначених у ньому, тобто при їх укладенні позивач ознайомився з усіма істотними та іншими умовами договорів. Відповідно до правової позиції. Викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Кредитний договір підписано обома сторонами, його умови були достеменно відомі [PERSON], а тому твердження відповідача щодо несправедливості умов договору з причини підвищення курсу долару США є неспроможними. Твердження [PERSON] щодо введення його боржником в оману стосовно погашення кредиту суд також відхиляє, оскільки укладання договору поруки направлено саме на забезпечення виконання боржником свого зобовязання, а тому недобросовісна поведінка боржника не звільняє поручителя від відповідальності за договором поруки. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідачів солідарно слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Щодо вимоги Банку про стягнення солідарно з відповідачів суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та в даному випадку повинна складати 14241, 11 грн. (1, 5% від 949407, 26 грн.) За таких підстав, суд присуджує до стягнення суму сплаченого Банком судового розмірі 14241, 11 грн. в рівних частках, з кожного по 7120, 56 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial