Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.02.2006 р. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки зобовязання по кредитному договору не виконуються належним чином, позивач просить ухвалити рішення про стягнення заборгованості в розмірі 13707,07 грн., яка складається з наступного : 1693,74 грн. заборгованість за кредитом, 10884,42 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1550,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 628,91 грн. штраф (процентна складова) та судових витрат. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі,проти винесення заочного рішення не заперечує, просить слухати справу у відсутність представника . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в усному та письмовому клопотанні просив застосувати до спірних вимог та правовідносин, які виникли з користування [PERSON] кредитною карткою, виданої на підставі його заяви від 16.02.2013 року , позовну давність. Враховуючи, що прострочена заборгованість за кредитом в сумі 1693,74 грн. утворилась 26.02.2010 і з того моменту не змінювалась, то позовна давність для стягнення 1693,74 грн. основної заборгованості сплила 26.02.2013 року. Строк позовної давності по стягненню 500,00 грн. штрафу (фіксована складова), 628,91 грн.- штрафу (процентна складова) сплив 26.02.2011 року. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до укладеного договору № б/н від від 16.02.2006 р. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9-16). Як передбачено п.п. 5.5.1, 5.5.2 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі подвійної процентної ставки, що встановлена п.2.3. При розрахунку приймаються: рік 360 днів, місяць рівний календарної кількості днів. За порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Однак, відповідачем умови договору не виконуються, утворилась заборгованість в сумі 13707,07 грн. станом на 30.09.2015 р., в т.ч. : 1693,74 грн. заборгованість за кредитом, 10884,42 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1550,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 628,91 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується наданим суду розрахунком ( а.с. 7-8). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як передбачено п.п. 3,2, 3.3 укладеного між сторонами кредитного договору, кредитний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє протягом 2 років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором. У разі закінчення терміну дії кредитного договору, при відсутності письмової заяви позичальника про розірвання кредитного договору та простроченої заборгованості по кредиту, договір вважається продовженим на такий самий строк. У разі закінчення терміну дії картки, за умови дотримання позичальником умов цього договору, картка пере випускається на новий строк. Отже, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, виходячи з матеріалів даної справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором б/н від 16.02.2006 , вбачається, що відповідач за період з 16.02.2006 року по 26 лютого 2012 року активно користувався кредитною карткою, знімаючи з неї кошти, а також періодично поповнював картковий рахунок (а.с. 7). Зокрема, відповідач користувався кредитною карткою до 26 лютого 2012 року. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, позивач не довів, що відповідачу видавались нові кредитні картки, а представник відповідача в судовому засіданні вказані обставини заперечив. Таким чином, приймаючи до уваги, що останній платіж відповідачем здійснено 26 лютого 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 17 листопада 2015 року (а.с. 3), тому суд погоджується з клопотанням представника відповідача про пропуск банком строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, про застосування якої просив представник відповідач під час розгляду справи в суді . Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~необхідно відмовити

Outcome: dismissed