Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 293 євро, яка складається з суми неповернутих коштів у розмірі 250 євро та процентів за користування позиченими коштами - 43 євро, посилаючись на те, що 12.09.2018 р. відповідач позичив у нього 300 євро і зобов`язався їх повернути до 18.09.2019 р., про що відповідачем складено розписку. Однак свої зобов`язання з повернення позичених коштів відповідач виконав лише частково на суму 50 євро. Належна до стягнення з відповідача сума процентів за користування позиченими коштами в період з 12.09.2018 р. по 18.09.2019 р. складає 43 євро. Ухвалою суду від 04.03.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 15.07.2020 р. призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що 12.09.2018 р. відповідачем [PERSON] складено розписку про отримання у позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі 300 євро з поверненням до 18.09.2019 р. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позивачем доведені вимоги, а тому позов підлягає задоволенню, оскільки судом з`ясовано, що відповідач дійсно склав розписку про отримання грошей від позивача, при цьому отримав кошти від останнього. Оскільки договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей, суд вважає договір позики між сторонами таким, що відбувся, а тому у позивача виникло право вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . На підставі викладеного,

Outcome: approved