Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідачів, в якому просить суд зняти неправдиві обвинувачення з його батька. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що відомості викладені в актах про нещасний випадок на виробництві від 15.12.2006р. №2 та 09.02.2007 року щодо його батька [PERSON] є неправдивими та засновані на припущеннях, на переконаннях, принижують честь, гідність. У судовому засіданні позивач свій позов підтримав, суду пояснила, що що відомості викладені в актах про нещасний випадок на виробництві від 15.12.2006р. №2 та 09.02.2007 року щодо його батька [PERSON] є неправдивими. Відповідач ПАО «Іллічівський судо-ремонтний завод» до суду не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заперечення проти задоволення позову, та заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.35,37,64). Представник територіального управління Держпромнагляду в Одеській області (головного управління держпраці) у судове засідання не прибув про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заперечення проти задоволення позову (а.с.23,54). Представник прокуратури м. Чорноморська Одеської області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові заперечення (а.с.68). Заслухавши позивача, представника відповідача прокуратури м. Чорноморськ Одеської області, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Територіальним управлінням Держпромгірнагляду по Одеській області проводилось розслідування нещасного випадку на підприємстві, що підтверджує Наказ територіального управління Держпромгірнагляду № 331 від 18.12.2006 р. та Акт розслідування нещасного випадку від 09.02.2007р., в якому зроблений висновок відносно нещасного випадку на підприємстві, який стався з [PERSON], що «раптове погіршення здоров'я пов'язане з вживанням їм великої дози алкоголю і не пов'язане з виконанням будь-яких виробничих завдань. ПАТ «ІСРЗ» не мало наміру обмовити померлого. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 171 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен провести розслідування та вести облік нещасних випадків на виробництві, професійних захворюванню та аварій на виробництві. На вказаний позивачем період часу, 15.12.2006 року, діяв Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112, який втратив чинність з 01.01.2012 року (надалі - Порядок). Відповідно до п.8 даного Порядку про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку, повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до подання необхідної допомоги потерпілому. Згідно ж з п.п. 2 п.10 Порядку роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов'язаний негайно утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку у складі не менш ніж три особи та організувати розслідування. Вказані вимоги відповідачем ІСРЗ були виконані та це не спростоване відповідачем. Згідно ст.ст. 3, 28 Конституції України, 289 Цивільного кодексу України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Фізична особа має право на особисту недоторканність. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Відповідно до ст.ст. 297, 299 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу його честі та гідності, а також на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право на звернення до суду про їх захист. Проте ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачає обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З позовної зави позивача вбачається, що підставою цього позову послужили відомості викладені в актах про нещасний випадок на виробництві від 15.12.2006р. №2 та 09.02.2007 року Дані відомості позивач вказує недостовірними, які на його переконання принизили її честь, гідність його загиблого батька, у зв'язку з чим він вимагає від суду визнати цю інформацію такою, що не відповідає дійсності, зобов'язати відповідачів спростувати цю. Ці вимоги позивача судом не можуть бути розцінені як обґрунтовані. Доказів порушення Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 р. №1112 позивачем суду не надано. Так, в п. 4 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 Верховний Суд України (далі за текстом Постанова) зазначив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. У своїй позовній заяві позивач змішав всі ці поняття до купи та не вказала, яким саме чином ці відомості формують негативне уявлення у громадян і в правоохоронних органах уявлення про те, що вона неправдива людина і здатна на обман, оскільки ці відомості відповідно до чинного процесуального законодавства не повинні розголошуватись, тим більше, що для перевірки та оцінки цих відомостей встановлений спеціальний порядок. Саме про це у своїй Постанові наголосив Верховний Суд України (див. п. 17 Постанови), з якої йдеться, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідачі навмисно надали неправдиві обвинувачення, такі відомості з метою його батька, опорочення, приниження чи з інших підстав, суд вважає вимоги позивача до відповідачів безпідставними, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 133, ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з позивача.

Outcome: approved