Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню відповідачам, які зареєстровані по [ADDRESS] за період з 01 липня 2015 року по 26 червня 2018 року у сумі 13408 гривень 42 копійки. В позові зазаначив, що відповідачі належним чином не виконують обов`язки по оплаті послуг, які надаються. На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 15 травня 2018 року комунальне підприємство зверталось до Ніжинського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, але 21 серпня 2018 року судовий наказ від 17 липня 2018 року по справі скасовано і тому підприємство звернулось до суду в порядку позовного провадження. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , оскільки у встановленому законодавством порядку не відмовились від отримання житлово-комунальних послуг, були споживачами послуг, що надавалися підприємством. Станом на 26 червня 2018 року у відповідачів утворилася заборгованість у сумі 13408 гривень 42 копійки. Просив позов задовольнити. 16 січня 2020 року відповідачі надали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що проведений позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований, а період заборгованостi з 01 липня 2015 року по 26 червня 2018 року, вказаний у розрахунку, виходить поза межі трирічного строку позовної давності. Один із відповідачів - [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але він не є власником квартири та з 2002 року в ній не проживає. Вони є квартиронаймачами, що підтверджується ордером [NUMBER] від 20 жовтня 1982 року, виданим виконавчим комітетом Ніжинської міської ради. Вказують, що [PERSON] є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи, [PERSON] - інвалідом дитинства ІІІ групи, а [PERSON] інвалідом дитинства підгрупи А, через що отриманих ними низьких сум пенсій не вистачає їм на проживання. Тому, у задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі, так як пред`явлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача в судове засідання не з`явився надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи в його відсутність. У судовому засіданні 22 травня 2020 року пояснив, що вони звернулися до суду в межах позовної давності, оскільки судовий наказ перериває перебіг строку позовної давності. Судовий наказ винесений судом у 2019 році і вони мали право звернутися з позовом протягом трьох років після його скасування. Відсутність коштів у відповідачів не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки останні послугами користувалися. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. У судовому засіданні 22 травня 2020 року [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що з наведеним позивачем розрахунком заборгованості не згодна, її сім`я проживає у невеликій квартирі без ремонту, вони є інвалідами та отримують незначні пенсії. [PERSON] у спірній квартирі взагалі не проживає. Водопостачання їм припинено. Дослідивши всі надані докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. З довідок відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] - 1958 року та [PERSON] - 1986 року народження зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.25-26). Отже відповідачі є наймачами житла за вищевказаною адресою і в силу ст.ст. 64, 67-68 ЖК України зобов`язані оплачувати отримані послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем (а.с. 6), борг відповідачів за період з 01 липня 2015 року по 26 червня 2018 року становить 13408 гривень 42 копійки. Даний розрахунок проведений на трьох осіб, проте відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] , що підтверджується (а.с.34-36) актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства та фіксації факту проживання зареєстрованих осіб від 06 березня 2018 року та довідками, виданими Комунальним підприємством «Служба Єдиного Замовника», від 05.01.2015 та 18.01.2016. Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості має бути проведений на двох осіб: [PERSON] , [PERSON] . Що стосується застосування до спірних відносин строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Згідно положень статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позивач вважає, що при зверненні до суду з даним позовом 27 грудня 2019 року не пропущено строк позовної давності, враховуючи звернення до суду з судовим наказом 15 травня 2018 року про стягнення заборгованості з відповідачів, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц. Дане твердження позивача спростовується правовою позицією, викладеною у постанові Великої палати Верховного Суду у справі №712/8916/17 від 07 липня 2020 року, якою встановлено, що звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою; переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до спору позовну давність та стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 26 червня 2018 року, виходячи з розрахунку на двох осіб, а не трьох, як здійснював нарахування позивач. Тобто вирахувана сума становитиме 6186 гривень 55 копійок (13408,42 - 4128,50 грн (за межами позовної давності за період з 01 липня 2015 року по 01 листопада 2016 року) = 9279 гривень 92 копійки, а з розрахунку на двох осіб (9279.92 :3 х2 = 6186. 55). Посилання відповідачів на неспроможність сплати боргу за комунальні послуги не може бути врахована судом при прийнятті рішення, оскільки відповідачі, відповідно до наданих на а.с.41-43 довідок отримують доходи у вигляді пенсій і взмозі оплачувати борг. Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як свідчить досліджений в судовому засіданні розрахунок відповідачі за період, в межах позовної давності не оплачували вартість послуг по водопостачанню та водовідведенню, жодного разу. Таким чином з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача слід задовольнити частково. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому судові витрати позивача повинні компенсуватись за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial