Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що він являється власником житлового будинку та земельних ділянок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач являється його племінницею, вона з дітьми значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , однак у будинку не проживають з квітня 2016 року, не користуються ним, їх особисті речі відсутні. Реєстрація відповідача з дітьми у належному позивачу будинку обмежує позивача в праві розпорядження своєю власністю, а добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати відповідача з дітьми такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду пояснив, що даний будинок позивач отримав у спадок від бабусі. Відповідач та її діти з квітня 2016 року не проживають у спірному будинку, добровільно його покинули, відповідач знятися з реєстрації не бажає, мотивуючи тим, що нікуди зареєструватись. Позивач має намір продати будинок. Просив позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі. [PERSON] суду пояснила, що до 2014 року вона проживала в будинку своїх батьків в [ADDRESS] , а потім переселилася та зареєструвалася в будинку по [ADDRESS] ще своєю покійною прабабкою, яка була власницею будинку. В спірному будинку бабуся дозволила їй проживати і вона проживала в будинку в 2014-2016 роках, проти чого не заперечував і позивач (дядько відповідача). Після смерті бабусі, в 2016 році позивач, який успадкував будинок, почав виганяти її з будинку разом з дітьми, у зв`язку з чим вона вимушена була покинути спірний будинок. З 2016 року вона проживає в [ADDRESS] а в спірному будинку по [ADDRESS] зараз живуть квартиранти. Відповідачка вважала, що у разі задоволення позову будуть порушені права її дітей. Відповідач зазначала, що іншого житла, де можна б було зареєструвати малолітніх дітей, в неї немає, тому просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської РДА в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Сумського районного сектору ДМС України для розгляду справи до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що [PERSON] являється власником житлового будинку загальною площею 45,7 кв. м., житловою площею 20,2 кв.м. та земельних ділянок площею 0,39 га та 0,08 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11). Спільного господарства позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] не веде, членом його сім`ї вона не являється. У зазначеному будинку значаться зареєстрованими [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] , але вони не проживають у спірному будинку з квітня 2016 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою, виданою Великовільмівською сільською радою Сумського району (а.с.12). Фактично між сторонами склалися неприязливі стосунки, сторони неодноразово зверталися до органів поліції з приводу спорів, що виникали між ними, що підтверджується висновками, складеними інспекторами Сумського РВП ГУНП в Сумській області Денисенко С.П. та Васіним С.А. від 11.05.2016 року і 28.05.2016 року, матеріали перевірок за заявами [PERSON] на неправомірні сім`ї [PERSON] були закриті (а.с.39,40). Згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано за ним право власності на житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.50). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст. 317, 321 ЦК України). Оскільки діями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які залишаються без достатніх правових підстав зареєстрованими у належному позивачу будинку, порушуються права позивача як власника будинку, позовні вимоги підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі N 6-158цс14 (Постанова N 6-158цс14) зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] понад три роки не проживають у будинку, вони не є членами сім`ї позивача, їх реєстрація перешкоджає позивачу належним чином користуватись будинком та обмежує його в праві розпорядження своєю власністю, він має право на усунення перешкод шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житлом. Посилання відповідачки на те, що в разі задоволення позову будуть порушені права неповнолітніх дітей, не може бути прийнято до уваги. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки мати неповнолітньої [PERSON] втратила право користування спірним житловим будинком, то і її неповнолітні діти є такими, що втратила право користування житловим будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved