Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою Орджонікідзевського районного суд м.Харкова у справі за його позовом до [PERSON] було забезпечено позов та накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS], яка належала відповідачу. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14.12.2011 року було задоволено його позов та стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 147500 гривень та суму сплаченого судового збору в сумі 1500 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 гривень. На виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. 03.09.2012 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою було заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Боржник добровільно рішення не виконав, виконавче провадження триває. З метою виведення квартирі з-під арешту 21.09.2015 року відповідач [PERSON] у злочинній змові з відповідачем [PERSON] та представниками ПАТ «ОТП Банк» без достатніх на те підстав уклали договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки PML 702/014/2007 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О.. В подальшому, не зважаючи на наявний арешт на квартиру, накладений за ухвалою суду, державним виконавцем в межах виконавчого провадження, між відповідачами було укладено договір про задоволення вимог іпотеко держателя за яким Іпотекодавець передав у власність Іпотекодержателя вищевказану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом Вахрушевою О.О. та зареєстровано право власності на ім'я відповідача [PERSON]. Вважав, що такий договір суперечить вимогам ч.4, 10 ст.203, 215, 216 ЦК України, оскільки на момент його посвідчення було наявне обтяження, тобто зміст правочину порушує вимоги ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки суперечить вимогам п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким визначено, що у державні реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно». Зазначено, що у разі передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки згідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотеко держателем, які мають нижчий пріоритет ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність, тобто його права та законні інтереси зазначеним договором порушені. Просив суд визначити недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О.. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, зазначав, що на їх думку нотаріус не мала права посвідчувати зазначений договір, оскільки на момент його укладання існували ухвала суду та постанова державного виконавця про накладання арешту на квартиру. Про укладання цього договору їм було нічого невідомо. Вважав, що такі дії свідчать лише про намір ухилитись від виконання судового рішення про стягнення суми боргу, оскільки у боржника відсутні будь-які інші доходи, або майно на яке може бути звернуто стягнення. Відповідач [PERSON] в судові засіданні не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення, в обґрунтування яких посилався на наступне. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя посвідчений з дотриманням усіх загальних умов дійсності правочину. Нотаріально посвідчений, жодна із сторін договору його не оскаржує, а тому укладений відповідно до вимог ст.204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину. Зазначав, що доводи позивача щодо порушення вимог законодавства при укладання договору є необґрунтованими, оскільки можливість укладання такого договору передбачена вимогами ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що іпотеко держатель має право на задоволення своїх вимог шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов'язання. Частиною 3 даної норми передбачено, що іпотеко держатель набуває право власності за вартістю визначеною на підставі оцінки на момент набуття із відшкодуванням перевищення 90% вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотеко держателя. ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» визначено перевагу перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 7 цього ж Закону визначено пріоритет права іпотеко держателя на задоволення вимог забезпечених іпотекою, у черговості їх державної реєстрації. Тобто, право іпотеко держателя є абсолютним та переважним перед правами та вимогами інших осіб на предмет іпотеки. Зазначав, що оскільки договір іпотеки був зареєстрований 07.02.2007 року, відповідач [PERSON] є єдиним законним власником та посилання позивача на наявність арешту накладеного судом, а також виконавчою службою є необґрунтованим, оскільки зазначені арешту виникли пізніше ніж іпотечне обтяження, яке є пріоритетним. За наявності розбіжностей між нормативними актами спеціального і загального законодавства підлягає застосуванню норма спеціального законодавства, просив врахувати й практику викладену в Листі Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року №758-0-2-08-19 (а.с.80-82). 3-я особа в судове засідання не з'явилась, подала суду письмові пояснення та просила розглядати справи за її відсутності. В поясненнях зазначала, що укладання договору про задоволення вимог іпотеко держателя не є договором про відчуження нерухомого майна, а є договором згідно до вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку», що є одним із засобів виконання боржником своїх зобов'язань, в забезпечення яких Іпотекодавець передає у власність нерухоме майно - предмет іпотеки. Якщо після реєстрації іпотеки на предмет іпотеки накладено будь-які обтяження, вони мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотеко держателя та при цьому втрачають чинність. Тому, оскільки на момент посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя було встановлено пріоритет вимог, права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки втрачають чинність. Вимоги іпотекодержателя є абсолютними та переважними, не має значення наявність обмежень чи обтяжень предмета іпотеки. При реєстрації договору нотаріус діє відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме главою 2, які не передбачають подачі нотаріусу Іпотекодержателем надсилання особам, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, нижчі за пріоритетом про намір Іпотекодержателя та Іпетекодавця укласти договір про задоволення вимог іпотеко держателя, цей факт нотаріусом також не перевіряється при посвідченні договору про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.63). Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Предметом позову є договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.03.2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О.. Сторона позивача посилається на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зазначає, що при укладання даного договору порушено вимоги ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про іпотеку» законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. Статтею 3 зазначеного Закону визначено підстави виникнення, застосування і пріоритет іпотеки. Відповідно до ч.1 даною статті іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. За договором про відступлення права вимоги за кредитним договором ML-702/014/2007 від 07.02.2007 року, укладеним між первісним кредитором та [PERSON], що забезпечений іпотекою за договором іпотеки PML 702/014/2007 від 07 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 21.09.2015 року, первісний кредитор ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк» та новий кредитор [PERSON], уклали відповідний договір про передачу та відступ первісним кредитором новому кредитору сукупності прав, належних первісному кредитору за договором забезпечення, включаючи право звернути стягнення на заставне майно. За цим договором новому кредитору переходять всі права первісного кредитора як сторони за договором забезпечення в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором та відповідно до норм чинного законодавства (а.с.64). Тобто, між відповідачами виникли правовідносини, що регулюються відповідним Законом України «Про іпотеку». Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. 18.03.2016 року [PERSON], як іпотеко держатель, та [PERSON], як іпотекодавець, уклали відповідний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від (а.с.6). За умовами договору іпотекодавець передає, а іпотеко держатель набуває право власності на квартиру [ADDRESS], однокімнатна, загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.. Майно, право власності на яке передається за цим договором є предметом договору іпотеки PML 702/014/2007, посвідченого 07 лютого 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки PML 702/014/2007 від 07 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 21.09.2015 року, у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором укладеним між іпотеко держателем та іпотекодавцем з умовами: сума позики грошові кошти у вигляді в натурі на суму 429197,21, з зобов'язанням повернути суму наданих грошових коштів на умовах визначених кредитним договором та не пізніше 09 квітня 2032 року. Зазначеним договором визначено, що власником майна є відповідач [PERSON], згідно до звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна, виданого 08.02.2010 року ФОП оцінювач [PERSON] вартість квартири складає 379603 гривні. Відповідно до п.8 Договору в силу ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель набуває права власності на майно, що є предметом цього договору з моменту укладання цього договору (а.с.65). Також в ході розгляду справи було встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14.12.2011 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] заборгованість в сумі 147500 гривень, витрати по сплаті судового збору на суму 1500 гривень та витрати щодо оплати витрат пов'язаних із інформаційно-технічним забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 гривень. (а.с.8-9). На відповідне рішення було подано відповідачем апеляційну скаргу, яка було повернута заявнику відповідно до ухвали від 12.03.2012 року (а.с.7). Відповідно до акту опису та арешту майна від 11.03.2013 року, складеного головним державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції Близьнюковим Ю.В., в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа виданого за рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова про стягнення суми заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] було проведено опис майна телевізора, ноутбука, квартири, та на описане майно накладено арешт із забороною на відчуження (а.с.10). Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS], право власності станом на 24.05.2017 року зареєстровано на даний об'єкт нерухомості за відповідачем [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 18.03.2016 року. За даними з розділу інформація про державну реєстрацію іпотеки зазначено, що 07.02.2007 року зареєстровано іпотеку на вказане нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 07.02.2007 року, 15.11.2011 року та 22.11.2011 року зареєстровано обтяження на даний об'єкт нерухомого майна на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04.11.2011 року. За даними актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки зазначено, що підставою виникнення іпотеки є договір іпотеки, серія та номер 927, виданий 07.02.2007 року, приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А., договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер 1402 виданого 21.09.2015 року, приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Вахрушевою О.О. (а.с.92-97). Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Статтями 18, 19 даного Закону встановлено порядок та строки проведення Державної реєстрації прав. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 даного Закону визначено перелік підстав коли у державній реєстрації прав може бути відмовлено, в тому числі п.6 ч.1 даної статті передбачено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено оскільки наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Частиною 4 даної норми передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, визначено порядок посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна, яким передбачено перелік документів, що подаються нотаріусу при вчиненні правочину про відчуження та заставу майна. Обов'язку нотаріуса отримати чи Іпотекодержателя подати нотаріусу докази повідомлення інших осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідним Порядком не передбачено. Відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку», що є в даному випадку спеціальним законом, що регулює правовідносини, які виникли, визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Тобто, в даному випадку при посвідченні договору було дотримано вимоги ст.203 ЦК України, а саме договір укладений відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку», враховуючи пріоритет прав іпотеко держателя, оскільки договір іпотеки був посвідчений 07.02.2007 року, про що внесено відповідний запис до реєстру, а заборона на відчуження в інтересах позивача за даною справою внесена 15.11.2011 року та 22.11.2011 року, враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для визнання договору недійсним не вбачається.

Outcome: dismissed