Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду , в якому зазначив, що 03.03.2016 року в період проведення чергової 5-ї сесії Маріупольської міської ради сьомого скликання депутат [PERSON] заявив про нібито некомпетентність позивача при виконання посадових обовязків керівника ПК «Молодіжний» та звинуватив у використанні так званих «корупційних схем». Зазначену інформацію вважає такою, що не відповідає дійсності та такою, що значною мірою принижує його честь, гідність та ділову репутацію, у звязку з чим просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, а саме (мовою оригіналу): «Относительно второго чиновника [PERSON] мы имеем на лицо прямые факты некомпетентности и такого же отхода от прозрачного расходования бюджетных средств в 2015 году. О некомпетентности лучше тысячи слов скажут мертвые растения в парках, подчиняющихся напрямую [PERSON]. Сотни засохших растений, деревьев и можжевельников. Нерациональное использование средств на дендропарк, где создали, наверное, самую дорогую бесполезную лесополосу в Украине из дорогих хвойных растений, охрана которых нам стоит 1500,00 грн. каждый месяц. Самый старый парк городской, безображен безвкусицей из бездарных структур и лавочек, полное отсутствие концепции развитии, единственное продвижение вперед в этом парке - это продвижение уничтожения старых деревьев, при этом с практически нулевым результатом выращивания новых. И самое главное непрозрачное использование бюджетных средств. Из потраченных ДК «Молодежный» 4,8 миллионов грн. на озеленение в 2015 году, более 1,5 миллионов грн. были потрачены вообще без ведения тендерных процедур по упрощенной системе, суммы искусственно разбивались на части до тендерных сумм около 99 тысяч грн., что запрещено действующим законодательством. Делалось это сознательно для отхода от прозрачных процедур закупок. Кроме того практически все эти закупки по озеленению были практически проведены у одного поставщика и когда проводились открытые тендеры, создавался фиктивный процесс конкуренции от приближенных фирм и все потенциальные конкуренты отсекались выписанными специально техническими условиями торгов. Обратится в правоохранительные органы относительно признаков коррупции в действиях данных чиновников». «Часть деревьев, часть хвойных, которые полностью мертвые, они были переданы и по ним гарантийный срок закончился, за ними просто надо было ухаживать». «Последнее журналистское расследование по площадке для занятия физкультурой по ДК «Молодежный» на 50 тысяч грн. Ситуация, когда распорядитель бюджетных средств участвует в мини-проекте, когда парк - это его территория и якобы сооружает там площадку для физкультуры, при этом никакой площадки там нет. Это бывший зверинец «птичий домик», там не высеяна трава, там даже не обработана большая часть территории, но акты все есть». Зобовязати відповідача спростувати зазначену інформацію шляхом виступу з відповідною заявою на сесійному засіданні Маріупольської міської ради, найближчому від набрання законної сили рішення суду в цій справі. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, у ньому зазначених. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що будучі депутатом Маріупольської міської ради, [PERSON] в межах наданих йому повноважень відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» звернувся з вимогою щодо проведення службового розслідування діяльності керівника ПК «Молодіжний» [PERSON]В в частині використання бюджетних коштів при закупівлі зелених насаджень, а також їх висадки, оскільки відповідно до наявної на той час у нього інформації та згідно з його особистими оціночними поглядами зелені насадження під керуванням [PERSON] були висаджені з порушенням встановлених вимог, а при їх закупівлі були порушені вимоги законодавства й значно завищені закупівні ціни. Вказані обставини на підставі його звернення були підтверджені результатами службового розслідування, які відображені в акті службового розслідування від 13.05.2016 року та розпорядженні Маріупольського міського голови від 23.05.2016 року. У звязку з чим просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав. Згідно п. 1.4 статуту КУ «Палас культури «Молодіжний» є комунальною установою, заснованою на власності територіальної громади м. Маріуполя. Згідно з п. 1.1 посадової інструкції директора КУ «Палас культури «Молодіжний», директор відноситься до категорії керівників. Сторони не оспорювали факт, що станом на 03.03.2016 року директором КУ «Палас культури «Молодіжний» був [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішень сесій Маріупольської міської ради на балансі КУ «ПК Молодіжний» заходяться Міський парк, Приморський парк, парк «Веселка», парк ім. В.В. Лепорського, парк ім. Н.А. Гурова, сквер «Лукоморьє», парк 50-річча Перемоги, Центральний сквер, паркова зона по Азовстальській 13. Вказаний факт сторонами не оспорюється, а тому в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того у судовому засіданні сторони визнали, що [PERSON]В, виконуючи обовязки директора КУ «ПК «Молодіжний», безпосередньо виконував функції щодо керівництва та утримання вказаних парків міста, організації їх озеленення. В ході судового розгляду встановлено, що 03.03.2016 року в період проведення чергової 5-ї сесії Маріупольської міської ради сьомого скликання депутат [PERSON] сказав (мовою оригіналу: «Относительно второго чиновника [PERSON] мы имеем на лицо прямые факты некомпетентности и такого же отхода от прозрачного расходования бюджетных средств в 2015 году. О некомпетентности лучше тысячи слов скажут мертвые растения в парках, подчиняющихся напрямую [PERSON]. Сотни засохших растений, деревьев и можжевельников. Нерациональное использование средств на дендропарк, где создали, наверное, самую дорогую бесполезную лесополосу в Украине из дорогих хвойных растений, охрана которых нам стоит 1500,00 грн. каждый месяц. Самый старый парк городской, безображен безвкусицей из бездарных структур и лавочек, полное отсутствие концепции развитии, единственное продвижение вперед в этом парке - это продвижение уничтожения старых деревьев, при этом с практически нулевым результатом выращивания новых. И самое главное непрозрачное использование бюджетных средств. Из потраченных ДК «Молодежный» 4,8 миллионов грн. на озеленение в 2015 году, более 1,5 миллионов грн. были потрачены вообще без ведения тендерных процедур по упрощенной системе, суммы искусственно разбивались на части до тендерных сумм около 99 тысяч грн., что запрещено действующим законодательством. Делалось это сознательно для отхода от прозрачных процедур закупок. Кроме того практически все эти закупки по озеленению были практически проведены у одного поставщика и когда проводились открытые тендеры, создавался фиктивный процесс конкуренции от приближенных фирм и все потенциальные конкуренты отсекались выписанными специально техническими условиями торгов. Обратится в правоохранительные органы относительно признаков коррупции в действиях данных чиновников». «Часть деревьев, часть хвойных, которые полностью мертвые, они были переданы и по ним гарантийный срок закончился, за ними просто надо было ухаживать». «Последнее журналистское расследование по площадке для занятия физкультурой по ДК «Молодежный» на 50 тысяч грн. Ситуация, когда распорядитель бюджетных средств участвует в мини-проекте, когда парк - это его территория и якобы сооружает там площадку для физкультуры, при этом никакой площадки там нет. Это бывший зверинец «птичий домик», там не высеяна трава, там даже не обработана большая часть территории, но акты все есть». Наявність вказаного висловлювання та його зміст сторонами не оспорюється. На підставі розпорядження Маріупольського міського голови від 16.03.2016 року для перевірки фактів, викладених у депутатських запитах депутата [PERSON] на 5 сесії Маріупольської міської ради 7 скликання, що можуть свідчити про неналежне виконання службових обовязків директором КУ «Палас культури «Молодіжний» [PERSON], було призначено проведення службового розслідування та створено відповідну комісію. Згідно розпорядження Маріупольського міського голови від 23.05.2016 року № 891р за результатами службового розслідування на підставі акту про результаті службового розслідування, директору КУ «Палас культури «Молодіжний [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків, повязаних з керівництвом та утриманням парків міста, організації їх озеленення. Вказане розпорядження позивачем не оскаржено. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначено у ст. 10 ЦПК, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, Конституцією України (ст. 34) передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 р. ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Аналогічні норми викладені в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009р., відповідно до якого вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. У звязку із зазначеним суд не приймає до уваги докази, надані сторонами щодо підтвердження або спростування оціночних висловлювань [PERSON] та критичної оцінки діяльності [PERSON], оскільки їх не можна перевірити на предмет відповідності дійсності. При цьому суд зауважує, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Таким чином, суд приходить до висновку, що висловлювання [PERSON], здійснені на період проведення чергової 5-ї сесії Маріупольської міської ради сьомого скликання не є фактичним твердженням, а є його оціночними судженнями, тобто вираженням субєктивної думки і поглядів, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії», справа «Нікула проти Фінляндії», справа «Яновський проти Польщі» та інш.) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а саме: кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. А тому вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Крім того, з огляду на положення ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та(або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, на власне тлумачення справи, а також на спростування цієї інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. При цьому, суд враховує особливий статус позивача як посадової особи юридичної особи, у зв'язку з чим межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р., при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Суд критично ставиться до тверджень позивача та його представника щодо порушень [PERSON] його повноважень як депутата, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», окрім іншого депутат місцевої ради має право: пропонувати питання для розгляду їх радою та її органами, порушувати питання про недовіру сільському, селищному, міському голові, розпуск органів, утворених радою, та звільнення посадових осіб місцевого самоврядування, звертатися із запитами, порушувати в раді та її органах питання про необхідність перевірки роботи підзвітних та підконтрольних раді органів, підприємств, установ, організацій тощо. Враховуючи, що вказане висловлювання [PERSON] було зроблено безпосередньо на період проведення чергової 5-ї сесії Маріупольської міської ради сьомого скликання та було сприйнято саме як звернення депутата, що підтверджується розпорядженням Маріупольського міського голови від 16.03.2016 року, тож воно не може бути визначено як публічний виступ, здійснений з порушенням вимог законодавства. Також суд не приймає посилання позивача на ч. 3 ст. 277 ЦК України, за якою негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного, оскільки законом від 27.03.2014 № 1170-VII вона виключена. З огляду на викладене, оскільки висловлювання депутата Маріупольської міської ради [PERSON], зроблене в період проведення чергової 5-ї сесії Маріупольської міської ради сьомого скликання є критикою діяльності позивача та оцінкою його дій як публічної особи, воно, згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію», підлягає визнанню оціночним судженням. Факти, які б доводили, що згадане вище висловлювання мотивовано цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, відсутні. Таким чином, у зв'язку з тим, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, у задоволенні позову стосовно визнання інформації Недостовірною та зобовязання її спростування, має бути відмовлено, що не позбавляє права позивача скористатися наданим йому законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тій же спосіб або тому ж самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Приходячи до вказаного висновку, суд враховує, що оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних недоліків, є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумачення положень ст. 10 Конвенції. Також суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди позивачці, оскільки вони є похідними від первісних вимог позивача, й у разі відмови суду у визнанні зазначених [PERSON] інформації такою, що не відповідає дійсності та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, відсутня й протиправність діяння з боку відповідача, що в свою чергу є необхідною умовою для застосування цивільно-правової відповідальності внаслідок заподіяння моральної шкоди. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed