Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] , за відсутності житлової площі у військовій частині [NUMBER] , було надано у тимчасове використання житлове приміщення у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] , згідно договору № 121 від 02 січня 2018 року. В свою чергу, боржник [PERSON] добровільно не сплачує заборгованість за спожиті комунальні послуги. Враховуючи те, що військова частина [NUMBER] є посередником між мешканцями та комунальними підприємствами, які надають послуги з утримання будинку та прибудинкової території, є виконавцем і колективним споживачем таких послуг (робіт). Протягом усього часу проживання переважна більшість мешканців військового містечка своєчасно та в повному обсязі сплачують на рахунок військової частини [NUMBER] щомісячний платіж за надані житлово-комунальні послуги. В свою чергу, існування зазначеної заборгованості негативно впливає на стан розрахунків вказаної військової частини з відповідними комунальними службами (установами) м. Одеси, що може привести до нарахування штрафних санкцій. Заборгованість за спожиті комунальні послуги складають 12 483,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 29-30). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи на 25 березня 2020 року, 29 квітня 2020 року, 29 травня 2020 року та 16 червня 2020 року шляхом спрямування за його останнім відомим місцем проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представник третьої особи підтримав заявлені в позовній заяві вимоги. Оскільки представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним\~кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12\~ЦПК України). Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З доказів наданих позивачем на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог встановлено наступне. Згідно копії договору № 121 від 02 січня 2018 року [PERSON] , було надано у тимчасове використання житлове приміщення в вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] військової частини [NUMBER] , розташованому за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. В порушення вищезазначених норм чинного законодавства України та вимог пункту 3.2. договору № 121 від 02 січня 2018 року боржник не вносив плату за спожиті комунальні послуги, що призвело до утворення заборгованості в загальній сумі 12483,60 грн., що підтверджується довідкою щодо заборгованості за спожиті комунальні послуги виданою фінансово-економічною службою військової частини [NUMBER] (а.с. 6). Порядок користування казармами будівлями, розташованими на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду регламентується Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 № 380. Відносини щодо надання комунальних послуг, а також їх компенсації регулюються статтями 127-132 Житлового кодексу УРСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12 липня 2005 року № 560. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом частини першої статті 901 частини першої статті 903 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до приписів пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII визначені обов`язки споживача. Зокрема, обов`язком споживача є оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 68 Житлового кодексу УРСР визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата в будинках державного та громадського житлового фонду вноситься щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Із наведеного в позовній заяві, вбачається, що заборгованість за спожиті комунальні послуги [PERSON] становить 12 483,60 грн. З огляду наведених норм законодавства та фактично встановлених обставин по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі розподіляються у відповідності з положеннями частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved