Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки 15509 грн. 09 коп. безпідставно сплаченої суми матеріального забезпечення. В позові зазначив, що вказану допомогу відповідач отримала через перебування у відпустці з тимчасової непрацездатності у звязку з вагітністю та пологами на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Лист непрацездатності виданий Донецьким регіональним центром охорони материнства та дитинства, який розташований на території, де відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Пунктом 3 вказаної постанови приписано міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, де здійснюється робота органів державної влади у відповідності до законодавства України. Станом на 20 лютого 2015 року, тобто на момент отримання відповідачем листка непрацездатності, Донецький регіональний центр охорони материнства та дитинства не було переміщено до будь-якого населеного пункту, де органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Так як відповідно до «Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.12.2014 року № 37 у випадку надмірної виплати сум матеріального забезпечення внаслідок подання застрахованою особою документів з недостовірними відомостями, ці суми повертаються Фонду на вимогу робочого органу Фонду у добровільному порядку або за рішенням суду, просить стягнути з відповідача вказану суму допомоги, а також понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1378 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Представник відповідача проти задоволення позову заперечу, пославшись на те, що в силу згаданого «Порядку…» лише надмірно сплачені суми допомоги з тимчасової непрацездатності і лише виплачені на підставі документів з недостовірними відомостями належать стягненню. Між тим відповідач жодним чином не погрішила проти обєктивності, надаючи всі належні для отримання вказаної допомоги документи. Крім того, навіть якщо спірні суми були б отримані нею безпідставно, в силу ст. 1215 ЦК України вони як грошові кошти, що надані фізичній особі у якості засобів до існування, не підлягають поверненню у разі коли юридична особа сплатила їх добровільно, без наявності рахункової помилки з її боку та недобросовісності з боку набувача. У звязку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позову з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідно до наказу заступника директора виконавчої дирекції Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідачу призначено допомогу по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серії АВС № 306235 з 20.02.2015 по 25.06.2015 року (а. с. 6). Відповідно до розрахунку (а. с. 9) розмір вказаної допомоги становить 15509 грн.09 коп. Одним з видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності в силу ст. 20 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» є допомога по вагітності і пологах. Допомогу відповідачеві призначено на підставі «Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення анти терористичної операції», затвердженим постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.12.2014 року № 37, згідно з пунктом 18 якого надміру виплачені суми матеріального забезпечення за цим порядком внаслідок подання документів з недостовірними відомостями застрахованою особою (або одержувачем допомоги) повертаються Фонду на вимогу робочого органу Фонду у добровільному порядку або стягуються в судовому порядку. Зі змісту наведеного положення випливає, що лише надміру сплачені і лише такі, сплата яких зумовлена поданням документів з недостовірними відомостями, суми підлягають поверненню Фонду, а так як подання цих документів здійснюється застрахованою особою, це дозволяє зробити висновок, що законодавець припускає обізнаність особи про те, що вона подає недостовірні відомості, тобто елемент вини в її поведінці. Під недостовірними відомостями позивач, очевидно, розуміє листок непрацездатності, виданий Донецьким закладом охорони здоровя, проте той факт, що цей заклад всупереч вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року не було переміщено до будь-якого населеного пункту, де органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, не може свідчити про недостовірність відомостей, що містяться в ньому, так як він констатує медичний факт, а саме: стан вагітності відповідача, який увінчався народженням дитини, і цей факт, який є юридичним фактом, також не підлягає сумніву. Вказані обставини є підставою для виплати згідно із законом допомоги по вагітності і пологах. Таким чином суд, зясувавши обставини справи, не погоджується з твердженнями позивача про те, що надані відповідачем документи містять недостовірні відомості. І так як свої вимоги про повернення надміру сплачених коштів позивач спрямовує в русло положень ст. 18 «Порядку надання матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», суд не вбачає підстав для застосування правил цієї статті при вирішенні спору. Крім наведених міркувань, при вирішенні позову на користь відповідача суд враховує доводи її представника про недопустимість повернення навіть безпідставно набутих грошових сум, наданих фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, як це випливає із змісту ст. 1215 ЦК України. В силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Вказані положення цивільного процесуального законодавства узгоджуються зі змістом ст. 15 ЦК України, що передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, обєктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для зверненням особи за судовим захистом. Між тим внаслідок зясування обставин справи і перевірки їх доказами, суд не вбачає ознак порушеного права позивача з боку відповідача, що не дає підстав для ухвалення рішення на його користь.

Outcome: dismissed