Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 10.12.2012 року працював на посаді керівника сервісного центру відділу ТОВ «Елкопласт-Укр», а 25.12.2013 року його звільнено із займаної посади у зв'язку з ліквідацією підприємства згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У день звільнення відповідач не виплатив йому заборгованість із заробітної плати за листопад - грудень 2013 року в сумі 11265,53 грн., грошові кошти, нараховані йому згідно авансових звітів в сумі 6429,05 грн., чим йому було завдано моральних страждань. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь зазначені кошти, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 5000,00 на відшкодування моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяви, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги уточнює та просить стягнути середній заробіток в розмірі, визначеному на день ухвалення судового рішення, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 16.10.2014 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог про стягнення коштів згідно авансових звітів в сумі 6429,05 за 2013 рік залишено без розгляду. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін згідно статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що згідно наказу № 114 від 10.12.2012 року позивач був прийнятий на роботу на посаду керівника сервісного центру відділу ТОВ «Елкопласт-Укр», а на підставі наказу № 3 від 25.12.2013 року його звільнено із займаної посади 25.12.2013 року у зв'язку з ліквідацією підприємства згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підтвердженням чому є копія його трудової книжки та копія наказу про звільнення позивача з роботи. Також суд встановив, що у день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку і заборгованість з виплати заробітної плати станом на 08.07.2014 року становить 5265,53 грн., що підтверджується довідкою ліквідатора товариства Кузьміна Д.Л. від 08.07.2014 року (а.с. 46). За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 5265,53 грн. Оскільки у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при звільненні позивача їй не було виплачено розрахункових коштів з вини відповідача, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, що відповідає ст. 117 КЗпП України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при її звільненні, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 26.12.2013 року по день ухвалення рішення - 16.10.2014 року становить 45170,73 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів з розрахунку: 7415,94 грн. : 33 дні = 224,73 грн.; 201 день х 224,73 грн. = 45170,73 грн., де 7415,94 грн. - розмір заробітної плати позивача за два повні останні місяці роботи (жовтень і листопад 2013 року), 33 дні - сумарна кількість робочих днів за жовтень і листопад 2013 року, 224,73 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 201 - сумарна кількість робочих днів за період з 26.12.2013 року по 16.10.2014 року. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та на підставі довідки ТОВ «Елкопласт-Укр» № 540/7 від 25.12.2013 року (а.с. 15). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу розрахункових коштів у повному обсязі, які залишаються невиплаченими повністю на теперішній час, тривалість часу, протягом якого право позивача на отримання заробітної плати є порушеним з вини відповідача, позивачу було завдано моральних страждань, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак заявлений позивачем розмір на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди ним достатньою мірою не підтверджений, а тому суд вважає за можливе частково задовольнити позов в цій частині і визначає, що на відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню 500,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогами майнового та немайнового характеру в сумі 487,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial