Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що працював на підприємстві відповідача гірничо-робочим очисного забою 5 розряду на дільниці по видобутку вугілля № 1 з повним робочим днем під землею. Наказом № 708/к від 01.11.2013 року позивач звільнений з підприємства відповідача за ч. 1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. У день звільнення повний розрахунок з позивачем не проведений. Станом на 01.11.2013 року з вини відповідача утворилась заборгованість з заробітної плати за жовтень 2013 року і компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 9234,40 грн. У зв'язку із чим відповідач зобов'язаний виплатити йому компенсацію за втрату частини заробітку, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральну шкоду, яка полягає в тому, що були порушені законні права та інтереси позивача, він був змушений позичати гроші у знайомих, відмовляти собі у багатьох речах. Позивач мав намір відпочити на морі з сім'єю, пройти курс оздоровлення, однак не зміг цього зробити. Просив стягнути з відповідача середній заробіток з дня звільнення 01.11.2013 року по день фактичного розрахунку 09.12.2013 року в сумі 12623,78грн., моральну шкоду 5000 грн. (а.с.1) Також просив поновити строк звернення до суду у зв'язку із тим, що з грудня 2013 року він неодноразово звертався за поновленням порушеного права (а.с.14). Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити, підтримав зазначене у позові, додатково пояснив, що в грудні 2013 року звертався до контролюючих органів з метою поновлення порушеного права на своєчасну виплату заробітної плати, 09.12.2013 року відповідач здійснив із ним кінцевий розрахунок, але він з 09.12.2013 року по 04.04.2014 року не звертався ні до відповідача ні до інших органів з приводу отримання моральної компенсації та середнього заробітку за час затримки, оскільки в судовому порядку вирішував питання про розподіл будинку із дружиною, виїжджав за межі міста, змінив місце проживання і зараз проживає в Донецьку, що вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Представник відповідача ДП «Шахтарськантрацит» Блохін О.Є. у судовому засіданні пояснив, що право позивача на своєчасний розрахунок при звільненні був порушений, оскільки на підприємстві існує заборгованість з виплати заробітної плати. Однак, позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, поважних причин його пропуску не навів, доказів не надав, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, доводи позивача щодо перенесених моральних страждань вважає надуманими. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з трудовою книжкою позивач працював на підприємстві відповідача з 16.02.2012 року гірничо-робочим очисного забою 5 розряду на дільниці з видобутку вугілля № 1 з повним робочим днем під землею та звільнений 01.11.2013 року за п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін (а.с.8). Згідно 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку, яка була виплачена 09.12.2013 року (а.с.16,17). Тобто право позивача на повний та своєчасний розрахунок при звільненні було порушене. У відповідності зі ст. 117 КЗпП України, у випадку невиплати з вини відповідача належних звільненому працівнику сум у день звільнення, відповідач повинен виплатити робітнику його середній заробіток з дня звільнення по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд виходить з того, що сам факт порушення трудових прав позивача, що проявився в несвоєчасній виплаті позивачу належних сум, свідчить про перенесені позивачем моральні страждання, оскільки позивач об'єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на законі, відповідають фактичним обставинам справи. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався, чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Позивач пояснив, що 09.12.2013 року йому стало відомо про те, що відповідач фактично з ним розрахувався. 08.05.2014 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Тому суд приходить до висновку, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду. З листів головного управління міндоходів в Донецькій області від 20.12.2013 року, територіальної Державної інспекції з питань праці у Донецькій області від 13.12.2013 року вбачається, що позивач звертався до контролюючих органів з приводу невиплати належних йому сум в день звільнення (а.с.18-19). 04.04.2014 року позивач звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо сум, належних йому при звільненні, наявності заборгованості, розміру середньої заробітної плати, відповідь на який надано 08.04.2014 року (а.с.15-16). Позивач в судовому засіданні пояснив, що в період з 09.12.2013 року по 04.04.2014 року не звертався до суду чи інших органів для врегулювання спору, оскільки був зайнятий судовим процесом поділу майна подружжя, виїжджав за межі міста, переїжджав до м. Донецька, де зараз і проживає. Суд приходить до висновку, що причини, наведені позивачем, є неповажними, вирішуючи спір в Шахтарському міськрайонному суді, він мав реальну можливість звернутися до суду з даним позовом до суду і реальних перешкод в цьому у нього не було. Переїзд до м. Донецьк не завадив йому приймати участь, як він пояснив, в іншому судовому процесі в цьому ж суді. Суд вважає, що позивачем не доведено і не надано доказів наявності поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку із пропуском строків звернення до суду. Позивач згідно ЗУ «Про судовий збір» звільнений від оплати судового збору.

Outcome: dismissed