Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив в судовому засіданні, до відповідачів про вселення в кімнату площею 9,75 кв.м., зобов'язання не чинити перешкод в користуванні даною кімнатою та стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 12000 грн. і судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.2015 року приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області було посвідчено договір дарування, згідно якого [PERSON], передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв у власність 1/5 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до рішення Южного міського суду Одеської області по справі №2-302 від 25.09.2000 року виділено [PERSON] кімнату площею 9,75 кв. м. в кв.[ADDRESS]. На даний час позивач не може потрапити до квартири та в ній проживати, у зв'язку із перешкоджанням та незаконними діями відповідачів, так як неодноразова спроба позивача вселитися до квартири призводили до скандалів з боку відповідачів та небажанням останніх впускати позивача у спірну квартиру. 14 січня 2016 року позивач намагався увійти до зазначеної квартири та мав намір заселити квартиранта [PERSON], з яким позивач попередньо склав договір оренди житла, з орендною платою в 1 200 гривень на місяць, але через перешкоджання відповідачів, позивач не зміг виконати умови договору та [PERSON] відмовився підписувати договір оренди житла. Таким чином відповідачі позбавили позивача можливості отримати прибуток, за здачу в оренду кімнати та перешкоджають йому в отриманні щомісячного прибутку у вигляді орендної плати за користування кімнатою. В судовому засіданні позивач та представник позивача уточненні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачі уточненні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали до суду письмові заперечення, відповідно до яких відповідачі є власниками 4/5 частини квартири [ADDRESS] з 10 липня 2001 року на підставі свідоцтва на право власності на житло від 10 липня 2001 року. Відповідачі вважають, що оскільки договір дарування частки квартири від 22.12.2015 року, на який посилається позивач, не містить жодного посилання на визначення порядку користування квартирою між ним та іншими власниками квартири, то самостійне визначення позивачем певної кімнати для його користування є необґрунтованим та безпідставним. З огляду на відсутність згоди між позивачем та відповідачами порядку користування квартирою, вимога позивача про вселення у вже визначену ним кімнату, а саме кімнату загальною площею 9,75 кв.м., є безпідставною. З тих же підстав вимога позивача про зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні належної позивачу кімнати площею 9,75 кв.м. є необґрунтованою та безпідставною. Позивач офіційно не повідомляв відповідачів, що він набув право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] та не пред`явив при цьому відповідні документи, які б свідчили про таке право та документу, що посвідчує його особу. Також не було пропозицій щодо встановлення порядку користування квартирою або вирішення питання щодо придбання його частки іншими співвласниками квартири. Відповідачі дізнались про факт набуття права власності позивачем 1/5 частки квартири лише 10.06.2016 року, а ознайомились із підтверджуючими документами про цей факт з матеріалів доданих до позовної заяви, які були отримані наприкінці вересня 2016 року. На сьогоднішній день пропозицій щодо порядку володіння та користування квартирою [ADDRESS] від позивача не надходило. Також з копії договору оренди житлового приміщення (квартири) від 14.01.2016 року, який жодною із сторін не підписаний, вбачається, що [PERSON] передає [PERSON] квартиру [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати загальною площею 11,6 кв.м. Із цього документу вбачається, що мова йде про іншу квартиру, в якій Відповідачі не мешкають. З огляду на вищевказане твердження позивача про понесення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 12000 грн. є надуманими, безпідставними та необґрунтованими. Також відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач приходив до квартири [ADDRESS] двічі, першу дату вона не пам'ятає, вона [PERSON] не впустила, так як у нього не було жодних документів, які б підтверджували його право власності. Другий раз позивач приходив 14.01.2016 року, пізно увечері, але двері вона не відчинила, викликавши наряд поліції, так як позивач психологічно тиснув на неї. Жодних повідомлень від позивача про те, що він має намір здавати кімнату в оренду не було. Відповідачі [PERSON], [PERSON] пояснили в судовому засіданні, що позивач двічі приходив до вищезазначеної квартири і про це їм стало відомо зі слів [PERSON] Жодних повідомлень від позивача про те, що він має намір здавати кімнату в оренду не було. Вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачам належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/5 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.8). Також 1/5 частка даної квартири належала [PERSON] 22.12.2015 року приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області було посвідчено договір дарування, згідно якого [PERSON], передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв у власність 1/5 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до рішення Южного міського суду Одеської області від 25.09.2000 року по цивільній справі №2-302 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну договору найму житлового приміщення виділено в користування [PERSON] кімнату площею 9,75 кв. м. в квартирі [ADDRESS]; виділено в користування [PERSON], [PERSON] кімнату площею 18,64 кв. м. в квартирі [ADDRESS]; виділено в користування [PERSON] кімнату площею 12,31 кв. м. в квартирі [ADDRESS]; виділено в користування [PERSON] кімнату площею 9,2 кв. м. в квартирі [ADDRESS]; виділено в користування [PERSON], [PERSON] кімнату площею 18,61 кв. м. в квартирі [ADDRESS]; ванна, кухня, туалет залишено у спільному користуванні. Зобов'язано виконком Южненської міської ради народних депутатів Одеської області укласти окремі договори найма на виділені приміщення в кв.[ADDRESS],[ADDRESS]. Тобто порядок користування спірною квартирою визначений судом між відповідачами та колишнім власником. Позивачем вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою між співвласниками не заявлялись. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Доводи відповідачів що спільне з позивачем користування квартирою є неможливим, суд не може прийняти до уваги, так як їм були роз'яснені вимоги ст.365 ЦК України про можливість припинення права на частку у спільному майні та звернення з цього приводу з позовом, але відповідні позовні вимоги ними не були заявлені. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно положень ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позивач як власник 1/5 частки зазначеної вище квартири позбавлений діями відповідачів права користування та розпорядження своєю часткою квартири на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.ст.150, 155 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру або її частку, користуються нею для особистого проживання, та власника квартири чи її частки не може бути позбавлено права користуватися жилим приміщенням. Виходячи з зазначених норм права суд приходить до висновку, що є правові підстави для вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS], так як він є власником 1/5 частки даної квартири, без визначення кімнати, оскільки порядок користування даною квартирою між сторонами судом не визначався, а визначався між колишнім власником та відповідачами, домовленості щодо порядку користування даною квартирою між сторонами не має. Крім того, суд вважає, що необхідно зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні належною позивачу 1/5 часткою спірної квартири, так як в судовому засіданні відповідачі підтвердили факт того, що відповідач [PERSON] двічі чинила перешкоди у користуванні позивачу його власністю, не впускаючи його до спірної квартири. Даний факт також підтверджується висновком Южненського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області від 01.2016 року. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 12 000 гривень, то вони не підлягають задоволенню, оскільки аналізуючи договір оренди жилого приміщення (квартири) від 14.01.2016 року між позивачем та [PERSON] судом встановлено, що вказаний договір сторонами не підписаний, предметом договору оренда житлового приміщення є квартира, яка складається з однієї житлової кімнати, кухні, санвузлу, коридору, комори, балкону, загальною площею 11,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], тобто в даному випадку предметом договору оренди є інше приміщення, а саме окрема квартира, за іншою адресою з іншою загальною площею, ніж частина спірної квартири, яка є предметом судового розгляду, а також позивачем не отримано згоду інших співвласників на вселення іншої особи на підставі договору оренди. Кожна сторона відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язана довести ті обставини, на яки вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Outcome: partial