Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнював під час судового розгляду та вказав, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1983 року його матері [PERSON] належить на праві власності житловий будинок літ. А-1 з надвірними будівлями. Під час експлуатації, з метою поліпшення житлових умов нею у 1985 році було знесено наведений дерев»яний будинок та за власні кошти, на його місті самовільно збудовано цегляний будинок літ. Д-2 загальною площею 386,9 кв.метрів, який складається з: коридору 1-1- площею 25,7 кв. метрів комори 1-2 площею 4,6 кв. метрів, санвузла 103 площею 19,0 кв. метрів, коридору 1-4 площею 43,1 кв. метрів, житлових кімнат 1-5 площею 16,2 кв. метрів, 1-6 площею 15,9 кв. метрів, 1-7 площею 36,6 кв. метрів, 1-8 площею 16,2 кв. метрів, 1-9 площею 19,5 кв. метрів, кухні 1-10 площею 10,7 кв. метрів, мансарди площею 179,4 кв. метрів. Також було побудовано надвірні будівлі ганок літ Д, льох літ Е, ворота № 4, огорожу № 5,6, вигрібні ями № 7,8. [INFO] [PERSON] померла. Він є єдиним спадкоємцем після її смерті, але отримати свідоцтво про спадщину він не може, т.я. самовільний будинок з надвірними будівлями його мати не зареєструвала у КП «Харківське міськ БТІ». Відповідно до свідоцтва про народження, його матір»ю вказана [PERSON], батьком [PERSON]. У 1976 році його батьки розірвали шлюб, в наступному мати змінила прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Оскільки документи на підтвердження зміни прізвища витребувати неможливо, т.я. місце зміни та час йому не відомі, позивач просить встановити факт, що [PERSON] є його матір»ю. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з»явився, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час судового розгляду справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1983 року [PERSON] належить на праві власності житловий будинок літ. А-1 з надвірними будівлями ( а.с. 8-9). Під час експлуатації даного житлового будинку, з метою поліпшення житлових умов, [PERSON] у 1985 році було знесено наведений дерев»яний будинок та за власні кошти, на його місті самовільно збудовано цегляний будинок літ. Д-2 загальною площею 386,9 кв. метрів, який складається з: коридору 1-1- площею 25,7 кв. метрів комори 1-2 площею 4,6 кв. метрів, санвузла 1-3 площею 19,0 кв. метрів, коридору 1-4 площею 43,1 кв. метрів, житлових кімнат 1-5 площею 16,2 кв. метрів, 1-6 площею 15,9 кв. метрів, 1-7 площею 36,6 кв. метрів, 1-8 площею 16,2 кв. метрів, 1-9 площею 19,5 кв. метрів, кухні 1-10 площею 10,7 кв. метрів, мансарди площею 179,4 кв. метрів. Також було побудовано надвірні будівлі ганок літ Д, льох літ Е, ворота № 4, огорожу № 5,6, вигрібні ями № 7,8 ( а.с. 23-28). Викладене підтверджується технічним паспортом ( а.с. 23-28), листом приватного нотаріуса [PERSON], з якого вбачається, що за довідкою КП «Харківське міськ БТІ» № 1301206 від 14.10.2013 року житловий будинок літ. А-і знесений, на його місті збудовано житловий будинок літ. Д-2, право власності на який не оформлено ( а.с. 10). За даними технічного висновку від 21.10.2013 року, стан будівельних конструкцій вказаного житлового будинку Д-2 відповідає будівельним, санітарним та пожежним нормам та забезпечує надійну експлуатацію та небезпечність для життя мешканців ( а.с. 12-22). Суду надані заяви, належним чином завірені, власників сусіднього домоволодіння [ADDRESS], згідно з якими, вони не заперечують проти визнання права власності на вказаний самовільний житловий будинок та надвірні споруди ( а.с. 53-57). Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно до ст.. 376 ЦК України, судом може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо це не порушує права інших осіб. Аналізуючи наведене, суд доходить висновку, що спірний житловий будинок належав [PERSON] на праві власності в порядку забудови. [INFO] [PERSON] померла ( а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження позивача ( а.с.6), його матір»ю вказана [PERSON], батьком [PERSON]. У 1976 році батьки позивача розірвали шлюб, про що свідчить витяг з єдиного державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу та копія актового запису про розірвання шлюбу ( а.с. 31-33). Позивач посилається, що в наступному мати змінила прізвище на дошлюбне - [PERSON], але витребувати такі документи він не може, оскільки місце зміни та час йому не відомі. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що знайомі з позивачем з 1983 року та 1997 року відповідно. Вони також знали його мати [PERSON], з якою позивач проживав разом. Їм відомо, що мати позивача раніше також носила прізвище «[PERSON]» як й позивач, але після розірвання шлюбу змінила його. Свідок [PERSON] пояснив, що при купівлі житлового будинку [ADDRESS], позивач був неповнолітнім, він проживав з матір»ю до її смерті. У суду не виникає сумнівів, що [PERSON] була матір»ю позивача [PERSON], тому суд вважає за можливе встановити даний факт, який має юридичне значення. Відповідно до відомостей Першої державної нотаріальної контори № 1, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини ніхто не звертався, [PERSON] заповіт не складався (а.с. 72-73). Судом встановлено, що з 1996 року позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 5). Згідно ст. 548 ЦК України ( в редакції 1963 року), для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За вимогами ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; якщо він подав заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини. Вказані дії необхідно вчинити впродовж шести місяців з дня відкриття спадщини. З огляду на наведене, суд доходить висновку про те, що позивач є спадкоємцем першої черги ( ст. 529 ч. 1 ЦК України, ред. 1963 року) після смерті матері [PERSON], який прийняв спадщину, тому суд визнає за ним право власності на вищенаведене спадкове майно. На підставі викладеного й

Outcome: approved