Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в грудні 2015 року, до відповідачів про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 30.08.2012 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № CV1PLON02366, згідно умов якого відповідачці було видано кредит в сумі 296909,43 грн. строком до 25.08.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% річних. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється згідно графіку погашення кредиту. В забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором 30.08.2012 року між ним і відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № CV1PLON02366/DP, відповідно до пункту п.1.6 якого у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 28.01.2014 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року, згідно умов якого пункт 4.6 кредитного договору викладено в наступній редакції: зобов'язання по даному кредитному договору виконуються в наступній послідовності: 1) прострочений кредит, 2) прострочені відсотки, 3) відсотки, 4) кредит, 5) неустойка (штраф, пеня), 6) прострочена винагорода, 7) витрати банку, пов'язані з виконанням договору (по заставі, іпотеці, витрати на оплату послуг адвоката), 8) винагорода. 04.02.2014 року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року, згідно умов якого сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дня підписання додаткової угоди зменшити на 73729,33 грн., а саме: пеня в розмірі 73729,33 грн. Однак відповідачка [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв'язку з чим станом на 10.02.2015 року заборгованість становить суму 264308,04 грн., в тому числі: по кредиту суму 173662,98 грн., по відсотках за користування кредитом суму 1606,65 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань суму 4264,48 грн., штрафу відповідно до п.2.3 договору про внесення змін № 2 до кредитного договору від 04.02.2014 року суму 71235,45 грн., а також штрафи відповідно до п.6.6 договору: штраф (фіксована частина) суму 1000 грн., штраф (процентна складова) суму 12538,48 грн. А тому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку несплачену заборгованість за кредитним договором № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року в сумі 264308,04 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2643,08 грн. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору припиненим, який ухвалою суду від 11.11.2015 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що в порушення п.2.2 кредитного договору вона не отримувала жодних коштів через касу банку, тому банк не виконав свого зобов'язання видати через касу готівкою кошти в розмірі 296909,43 грн. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Умови п. А.7. кредитного договору не відповідають вимогам справедливості, оскільки передбачена в договорі: у разі прострочення строків або суми повернення кредиту чи процентів пеня в розмірі 0,117% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов'язань за кожний день прострочення в перерахунку становить 42,705% річних. Відповідно до чинного законодавства України пеня не може перевищувати подвійної ставки НБУ, що станом на дату підписання договору складало 15%. Банк вніс в умови договору положення, що виходять за межі дії принципу свободи договору та визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. Держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. А тому просила визнати припиненим кредитний договір № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року з 30.08.2012 року та стягнути з банку судовий збір в сумі 487,20 грн. Позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до відповідачів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим посилаючись на те, що порука - це не окремий вид зобов'язань, а лише вид їх забезпечення. Будь-який вид забезпечення виконання зобов'язань першочергово спрямований на настання такої події, як порушення боржником свого зобов'язання. Згідно зі ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до істотних умов, а саме: п.А.3.3. кредитного договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 71888,95 грн., однак згідно договору про внесення змін № 2 від 04.02.2014 року до зазначеного кредитного договору позичальник сплачує банку штраф в розмірі 73729,33 грн. Вважав, що будь-яка зміна до кредитної угоди повинна бути узгоджена з ним та підписана ним, однак жодна додаткова угода не була йому надана на ознайомлення та з ним не узгоджена. Будь-яке відтермінування, реструктуризація та зміни термінів погашення кредиту прямо впливають на розмір зобов'язання, оскільки до визначення розміру зобов'язання (згідно договору поруки) відноситься сплата кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені та інших платежів у розмірі, порядку та на умовах, зазначених в кредитному договорі. Таким чином, збільшення кредиту призвело до збільшення його зобов'язання. А тому просив визнати договір поруки № CV1PLON02366/DP від 30.08.2012 року припиненим з 04.02.2014 року та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов банку не визнав і просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Зустрічний позов [PERSON] залишив на розсуд суду. Підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу в його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки, експерта, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги банку підлягають до задоволення частково, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Судом встановлено, що 30.08.2012 року між позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою [PERSON] був укладений строковий кредитний договір № CV1PLON02366 (т.1 а.с.6-10), п.А.2 якого передбачено ліміт кредитного договору 296909,43 грн., в тому числі: у розмірі 256852,79 грн. на реструктуризацію заборгованості за договором про видачу траншу № Е/V072091-1 від 11.12.2007 року в рамках кредитної угоди № Е/V072091 від 11.12.2007 року, укладеним між сторонами, в розмірі 26180,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.6, 2.2.10 цього договору, у розмірі по 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, шляхом перерахування за реквізитами, зазначеними в п.2.1.2 цього договору за кожним договором застави, у розмірі 13842,64 грн. на сплату судових витрат, передбачених п.п.2.2.13, 2.3.12, 6.6 цього Договору. Кредит надано строком до 25 серпня 2017 року та відповідно до п.А.6 за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 21% річних. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється згідно графіку погашення кредиту (т.1 а.с.10зв.-11). Згідно з п.1.1. кредитного договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у формі згідно п.А.1 (вид кредиту - невідновлювана кредитна лінія) цього Договору, на термін і на умовах, передбачених п.п.А.2, А.3, А.6, А.7, А.8, А.9 цього договору, а позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит і сплатити проценти у встановлені цим Договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно цього Договору в повному обсязі. Судом встановлено, що за рахунок коштів в сумі 256852,79 грн. було закрито валютний кредит за договором про видачу траншу № Е/V072091-1 від 11.12.2007 року, що підтверджується виписками по рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] (т.1 а.с.70-71). 28.01.2014 року між банком та відповідачкою [PERSON] укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року (т.1 а.с.12), згідно умов якого пункт 4.6 кредитного договору викладено в наступній редакції: зобов'язання по даному кредитному договору виконуються в наступній послідовності: 1) прострочений кредит, 2) прострочені відсотки, 3) відсотки, 4) кредит, 5) неустойка (штраф, пеня), 6) прострочена винагорода, 7) витрати банку, пов'язані з виконанням договору (по заставі, іпотеці, витрати на оплату послуг адвоката), 8) винагорода. 04.02.2014 року між банком та відповідачкою [PERSON] укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року (т.1 а.с.12зв.), згідно умов якого сума заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дня підписання додаткової угоди зменшити на 73729,33 грн., а саме: пеня в розмірі 73729,33 грн. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 73,729,33 грн. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В кредитному договорі передбачено всі істотні умови, а саме: валюта та сума кредиту, відсоткова ставка, щомісячний платіж та номер рахунку для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту. Відповідачка [PERSON] підписала кредитний договір, а тому, суд вважає, що вона погодилась з усіма істотними умовами. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідачка [PERSON] після укладення договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року кожного місяця до січня 2015 року вносила щомісячні платежі, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] (т.1 а.с.72-74), а тому, суд вважає, що позичальник [PERSON], погашаючи заборгованість за кредитним договором, підтвердила факт укладення кредитного договору та погодилась з усіма його умовами. Суд вважає, що посилання відповідачки [PERSON] в позовній заяві та її представника в судовому засіданні на неправомірність застосування до кредитних правовідносин пені по ставці 0,117% за несвоєчасне виконання зобов'язань та на те, що ставка пені не повинна перевищувати подвійної облікової ставки НБУ є безпідставним, оскільки, відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року розмір пені встановлюється у договорі, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Однак, як встановлено судом, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклало кредитний договір зі [PERSON] як з фізичною особою. Як вбачається з висновку № 365 судово-економічної експертизи по цивільній справі № 727/2872/15-ц від 24.05.2017 року (т.2 а.с.36-41), який підтримала в судовому засіданні експерт Родич О.В., дослідженням поданих документів встановлено, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року не відповідає умовам кредитного договору та додатками до нього, оскільки сума заборгованості [PERSON] станом на 10.02.2015 рік становить 160732,86 грн., з яких: 159338,65 грн. заборгованість по кредиту (в тому числі і прострочена заборгованість по ОБ - 5554,51 грн.) та 1394,21 грн. заборгованість по відсотках. Суд вважає, що висновок експертизи не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи. Так, згідно висновку експертизи судовим експертом при розрахунку заборгованості по кредитному договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року не враховано збільшення суми основного боргу на 15060,99 грн., яка є сплатою страхових платежів. Відповідно до п. А.2. кредитного договору банк надав кредит у розмірі 296909,43 грн., в тому числі: у розмірі 256852,79 грн. реструктуризацію заборгованості за договором про видачу траншу № Е/V072091-І від 11.12.2007 року в рамках кредитної угоди № Е/V072091 від 11.12.2007року, укладеним між сторонами, у розмірі 26180,00 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.6, 2.2.10 даного Договору. Згідно з п.2.1.6. кредитного договору позичальник клопоче перед Банком про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування та доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для даного суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів Банк зобов'язується проводити у разі непред'явлення Позичальником документів, які підтверджують сплату чергових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню банком лише у разі пред'явлення Позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їх сплати, передбачені Договорами страхування. Редакція зазначеного пункту договору виключає двозначне тлумачення про необхідність додаткового отримання клопотання від позичальника для перерахування страхових платежів Банком у визначених випадках. Однак, судовий експерт витлумачив даний пункт договору інакше, а саме вдався до з'ясування питань права і надав свою суб'єктивну оцінку пункту договору. Крім того, у 2 абзаці п.2.1.2. кредитного договору зазначено, що зобов'язання по видачі кредиту або його частини на оплату страхових та/або інших платежів виникають у Банку у разі не надання Позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових та/або інших платежів за рахунок інших джерел. Тобто, сплата страхових платежів у разі їх не сплати самим позичальником зафіксовано у договорі між сторонами, як обов'язок Банку сплатити за рахунок спеціально зарезервованих коштів для цих цілей. На виконання умов кредитного договору, банк в 2013-2014 роках перерахував суму страхових платежів на страхову компанію «ІНГОССТРАХ», оскільки позичальником не було надано платіжних документів про сплату страхових платежів самостійно на страхову компанію, як того вимагає кредитний договір, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, зокрема випискою по рахунку [NUMBER] (т.1 а.с.176) та меморіальними ордерами (т.1 а.с.201), які підтверджують перерахування коштів страховій компанії СК «ІНГОССТРАХ» за період 2013-2014 роки. Сплата страхових премій за позичальника здійснена банком 02.09.2013 року на суму 5005,62 грн. та 29.08.2014 року на суму 4785,37 грн. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження здійснення відповідачкою [PERSON] сплати страхових платежів самостійно на протязі всього строку дії кредитного договору. Судовий експерт Родич О.В. в судовому засіданні наполягала на тій обставині, що меморіальний ордер це є внутрішній документ, яким оформлюються тільки внутрішньобанківські операції, однак дане посилання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до витягу із сайту Національного Банку України з посиланням на Положення «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій. Відповідно до виписки за [NUMBER] за 04.09.2012 року (т.1 а.с.176) сума страхової премії на страхову компанію зазначена в розмірі 5236,00 грн. В розрахунку заборгованості аналогічно відображено дану суму в цю ж дату 04.09.2012 року (т.1 а.с.15-16), однак експерт у висновку також не враховує суму даного страхового платежу за перший рік користування кредитом в розмірі 5236,00 грн. до суми виданого кредиту. Суд вважає, що додаток № 1 до висновку експерта розрахунок заборгованості також не відповідає умовам кредитного договору в частині нарахованих відсотків, оскільки кредитний договір укладено 30.08.2012 року, однак саму кредиту, відповідно до виписки по рахунку [NUMBER], надано позичальнику 05.09.2012 року в сумі 256852,79 грн., але експерт здійснює нарахування відсотків на суму кредиту з дати 30.08.2012 року, тобто на 6 днів швидше ніж позичальник реально отримав кредит у банку. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» зазначено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] систематично не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує отриманий кредит та відсотки за користування ним, у зв'язку з чим станом на 10.02.2015 року заборгованість становить суму 264308,04 грн., в тому числі: по кредиту суму 173662,98 грн., по відсотках за користування кредитом суму 1606,65 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань суму 4264,48 грн., штрафу відповідно до п.2.3 договору про внесення змін № 2 до кредитного договору від 04.02.2014 року суму 71235,45 грн., а також штрафи відповідно до п.6.6 договору: штраф (фіксована частина) суму 1000 грн., штраф (процентна складова) суму 12538,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с.15-16, 140-143). Таким чином, враховуючи наведені докази, суд вважає, що належить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь банку заборгованість в сумі 264308,04 грн., задовольнивши частково позовні вимоги, в зв'язку з чим відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] В забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором 30.08.2012 року між банком і відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № CV1PLON02366/DP (т.1 а.с.13-14), відповідно до пункту п.1.6 якого у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Порука - це не окремий вид зобов'язань, а лише вид їх забезпечення. Будь-який вид забезпечення виконання зобов'язань першочергово спрямований на настання такої події, як порушення боржником свого зобов'язання. Згідно зі ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до істотних умов, а саме: п.А.3.3. кредитного договору № CV1PLON02366 від 30.08.2012 року (т.1 а.с.6-9), позичальник сплачує банку штраф в розмірі 71888,95 грн., однак згідно договору про внесення змін № 2 від 04.02.2014 року до зазначеного кредитного договору (т.1 а.с.12зв.) позичальник сплачує банку штраф в розмірі 73729,33 грн. Суд вважає, що будь-яка зміна до кредитного договору повинна бути узгоджена з відповідачем [PERSON] як поручителем та підписана ним, однак, як вбачається з договорів про внесення змін до кредитного договору, жодна додаткова угода не була надана на ознайомлення відповідачу та з ним не узгоджена. На вказаних договорах міститься лише підпис відповідачки [PERSON] Судом встановлено, що збільшення кредиту призвело до збільшення зобов'язання відповідача [PERSON], на яке він свою згоду не надавав, а тому, суд вважає, що необхідно визнати договір поруки № CV1PLON02366/DP від 30.08.2012 року припиненим з 04.02.2014 року, задовольнивши зустрічні позовні вимоги [PERSON] Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що належить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь банку заборгованість в сумі 264308,04 грн., задовольнивши частково позовні вимоги, задовольнити зустрічні позовні вимоги відповідача [PERSON], а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, оскільки її позов є безпідставним, не обґрунтованим та не підтверджений належними доказами, а тому не підлягає до задоволення. Оскільки позовні вимоги банку до відповідачки [PERSON] задоволено, то згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь банку необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2643,08 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial