Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із данною позовною заявою. Вказав, що наказом НУВС № 247о/с від 30 серпня 2006 року відповідача [PERSON] було зараховано до складу курсантів ХНУВС. 01 вересня 2007 року між ХНУВС та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Після закінчення ХНУВС, згідно з наказом ХНУВС №293 о/с від 19 червня 2010 року [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відрекомендовано для подальшого проходження служби в ГУМВС України у Вінницькій області. Наказом УМВС України у Миколаївській області №70 о/с від 22 жовтня 2012 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «ж» ( за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Сума витрат пов»язаних з його утриманням під час навчання в університеті складає 27848 гривень 85 копійок. Представник позивача надав письмову заяву від 05 листопада 2013 року за в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву, в якій просить справу заслухати у його відсутність. Позовні вимоги не визнає та просить суд винести рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за їївідсутності. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до наказу №274 о/с від 30 серпня 2006 року, [PERSON] прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання за спеціальністю «правознавство» Харківського національного університету внутрішніх справ з 04 серпня 2006 року. Відповідно до договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ від 01 вересня 2007 року, встановлено, що предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за напрямом (спеціальністю) «Правознавство». Відповідно до витягу з наказу від 19 червня 2010 року №293 о/с встановлено, що [PERSON] відраховано зі складу курсантів та відрекомендовано як курсанта 4-го курсу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання Харківського національного університету внутрішніх справ з 19 червня 2010 року до ГУМВС України у Вінницькій області. Відповідно до витягу з наказу №70 о/с від 22 жовтня 2012 року встановлено, що згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України [PERSON] звільнено з органів МВС за п. 64 «ж» ( за власним бажанням». Відповідно до наданого позивачем розрахунку фактичних витрат пов»язаних з утриманням відповідача складає 27848 гривень 85 копійок. Порядок відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС України прирівнюється до проходження військової служби, витрат пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України затверджено постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01 березня 2007 року «Про порядок відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України». Відповідно до п.7 вказаного порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч. 7 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» курсанти вищих навчальних Закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Також, відповідно до п. 2 Постанови КМУ від 12 липня 2006 року, якою затверджено «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» витрати відшкодовуються Міноборони, МНС, Адмінстрації Держприкордон служби, Управлінню державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі. Виходячи з цього, витрати пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в разі, якщо ця особа протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України звільнена за порушення дисципліни, мають відшкодовуватись не на користь навчального закладу. Вбачається, що кошти виділяються з державного бюджету МВС України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України, тому Харківський національний університет внутрішніх справ є тільки користувачем коштів. Документи, які б уповноважили ХНУВС звернутися до суду з вимогами про стягнення вказаних грошових коштів на свою користь, в матеріалах справи відсутні. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір з відповідача стягненню не підлягає. Суд, оцінивши належність, достовірність, взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки ХНУВС є неналежних позивачем по справі.

Outcome: dismissed