Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом до відповідача, який згодом уточнив /а. с. 27 - 28/, в обґрунтування якого зазначив, що 23 травня 2013 року ним у [PERSON] був придбаний автомобіль марки «CHERY» модель A15 AMULET, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], зареєстрований ВРЕВ м. Луганська від 19 березня 2013 року та 14 вересня 2013 року [PERSON] склав на нього довіреність, у відповідності до якої він може вчиняти будь-які дії, пов'язані з даним автомобілем. Приблизно в кінці серпня 2013 року позивач поставив вищевказаний автомобіль до будинку, де мешкає, однак через деякий час ним було виявлено, що автомобіля немає через те, що його взяв без дозволу [PERSON] та станом на теперішній час відмовляється його віддавати позивачу. Позивач придбав даний автомобіль для роботи та його відсутність на цей час через неправомірні дії відповідача впливають на його морально-психологічний стан, через те, що він не може влаштуватися на роботу, морально страждає з приводу відсутності у нього вищезазначеного автомобіля, внаслідок чого йому спричинена моральна шкода, яку він оцінив у 20000,00 гривень. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 20000,00 грн. моральну шкоду; зобов'язати відповідача повернути із незаконного володіння автомобіль марки «CHERY» модель A15 AMULET, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], зареєстрований ВРЕВ м. Луганська від 19 березня 2013 року в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів; зобов'язати відповідача при неможливості повернення вищевказаного автомобіля в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів - здійснити компенсацію йому вартості таких недоліків автомобіля з розрахунку їх вартості на момент проведення розрахунку; зобов'язати відповідача при неможливості повернення вищевказаного автомобіля сплатити йому вартість даного автомобіля в розмірі 60000,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати. У судове засідання представник позивача - [PERSON] не з'явився та до початку розгляду справи на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги уточненого позову [PERSON], просив суд задовольнити їх у повному обсязі та провести розгляд справи за його відсутністю. Проти винесення заочного рішення не заперечував /а. с. 34/. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заперечень проти позову не надав та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Третя особа - [PERSON] не був присутнім у судовому засіданні та до початку розгляду справи на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він підтримав позов [PERSON], вказавши, що між ним і позивачем був здійснений договір купівлі - продажу автомобіля марки «CHERY» модель A15 AMULET, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], за який він у [PERSON] отримав кошти та просив провести розгляд справи за його відсутністю /а. с. 35/. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом вирішено справу розглядати заочно. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2013 року [PERSON] у [PERSON] був придбаний автомобіль марки «CHERY» модель A15 AMULET, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], зареєстрований ВРЕВ м. Луганська від 19 березня 2013 року. 14 вересня 2013 року [PERSON] склав на позивача довіреність, у відповідності до якої він може вчиняти будь-які дії, пов'язані з автомобілем марки «CHERY» модель A15 AMULET, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], зареєстрований ВРЕВ м. Луганська від 19 березня 2013 року, згідно з фотокопією довіреності від 14 вересня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1488 /а. с. 5/. Судом встановлено, що приблизно у кінці серпня 2013 року позивач поставив вищевказаний автомобіль до будинку, де мешкає, однак через деякий час ним було виявлено, що автомобіль взяв без дозволу його батько [PERSON] (відповідач) та станом на теперішній час відмовляється його віддавати позивачу. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом ту відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право вимагати витребування свого майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 400 Цивільного кодексу України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, судом не вбачається правових підстав для відмові уточненого позову [PERSON] в частині його вимог про зобов'язання відповідача повернути йому із свого незаконного володіння автомобіль марки «CHERY» модель A15 AMULET, 2008 року випуску, р/н [NUMBER], зареєстрований ВРЕВ м. Луганська від 19 березня 2013 року, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у судовому засіданні. Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»за № 4 від 31 березня 1995 року, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу; докази подаються сторонами й іншими особами, які беруть участь у справі; доведенню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі й щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає суперечка; доведення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Завдання моральної шкоди [PERSON] не викликає сумнівів в її наявності, однак розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає виходячи з вимог розумності, справедливості, а також істотності зазначених змін в звичному складі життя позивача, оскільки позивачем не був доведений факт спричинення йому моральної шкоди на ту суму, яку він вимагає від відповідача у розмірі 20000,00 грн., внаслідок душевних страждань, які він зазнав з нервовими та емоційними переживаннями, оскільки він не міг користуватися належним йому автомобілем та було порушено його право власності на автомобіль, що привело до моральних страждань з приводу відсутності у нього вищезазначеного автомобіля, що також не підтверджено ніякими документальними доказами, та не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів позивача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції, та розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає, виходячи з вимог розумності, справедливості, а також істотності зазначених змін в звичному складі життя позивача внаслідок знаходження у незаконному володінні відповідача [PERSON] його автомобіля, а тому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, тому стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.. Уточнені позовні вимоги позивача щодо повернення автомобіля в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів; зобов'язання відповідача при неможливості повернення вищевказаного автомобіля в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів - здійснити компенсацію йому вартості таких недоліків автомобіля з розрахунку їх вартості на момент проведення розрахунку; зобов'язання відповідача при неможливості повернення вищевказаного автомобіля сплатити йому вартість даного автомобіля в розмірі 60000,00 грн., суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач не надав суду доказів того, що на той час коли відповідач забрав автомобіль, він знаходився у повному справному та працездатному стані. За таких підстав у задоволенні даних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] понесені останнім витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн., відповідно до квитанції № 4899.51.1 від 09 січня 2014 року /а. с. 1/. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. На підставі викладеного та

Outcome: partial