Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики так як відповідач у встановлені у договорі позики строки суму позики не повернув відсотки на сплатив, що і стало підставою для звернення з даним позовом у суд. В судове засідання позивач не з'явився попередньо надавши до суду клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився попередньо надавши до суду клопотання про визнання позову та просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 04 січня 2018р. між гр. [PERSON], - позикодавцем та гр. [PERSON], - позичальником було укладено договір позики, у відповідності до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 200 000,00 грн., що станом на 04.01.2018 року було еквівалентом 7 170,00 доларів США, що підтверджується: Договором позики від 04.01.2018 року та борговою розпискою про отримання позики від 04.01.2018 року. Датою повернення позики сторони визначили 12.01.2018 - п. 2.1 Договору позики. Також встановлено, що кошти в розмірі 200 000,00 грн. були передані позивачем 04 січня 2018 року відповідачу в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивач своїх зобов'язань за договором позики в повному обсязі. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до п. 1.1 Договору позики від 04.01.2018 року Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу суму еквівалентну 7170,00 (сім тисяч сто сімдесят) доларів США за курсом Національного банку України на дату повернення позики та проценти за користування Позикою. Згідно до п. 3.1 Договору позики від 04.01.2018 року Позивач має право на одержання від Відповідача процентів від суми позики в розмірі 60 (шістдесяти) % річних. Відповідно до п. 4.3 Договору позики від 04.01.2018 року Позика повертається в валюті, в якій була отримана від Позикодавця, готівкою або шляхом безготівкового розрахунку на розрахунковий рахунок, вказаний у п.4.2. цього Договору по курсу НБУ на день повернення. Окрім цього судом встановлено, що станом на 15.01.2018 року відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконав, позику не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив. Судом встановлено, що у зв'язку з не виконанням зобов'язань за Договором позики від 04.01.2018, - відповідач [PERSON], станом на 18.01.2018 р. перед позивачем має заборгованість на наступну суму: - сума позики, що на дату повернення складатиме еквівалент 7170,00 дол. США (курс НБУ на 18.01.2018 року 28,6661, відповідно сума позики, що підлягає повернення у гривнях 205535,94 грн.); - проценти за користування позикою із розрахунку 60% річних від суми 200 000,00 грн., що станом на 18.01.2018 року складає 4273,97 грн.; - пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості (7170,00 дол. США х 28,4457 = 203955,67 грн.) за кожен день прострочення фактичного виконання зобов'язання, що станом на 18.01.2018 року складає 1514,30 грн.; - штраф у розмірі 200,00 доларів США, що станом на 18.01.2018 року складає 5733,22 грн.; - 3 % річних, що станом на 18.01.2018 року складає 84,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором позики (а.с. 19); всього - 217141,43 грн., Всебічно, повно та об'єктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, процентів, 3-х відсотків річних, пені та штрафу посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved