Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який підтримав у судовому засіданні, і мотивує його тим, що 18.09.2017 року наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №9088/ВК від 18.09.2017р. його [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні та витрати за надання правової допомоги. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, направив суду письмові пояснення, де зазначив, що згідно наказу від 21.03.2014 року №75, у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлений триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Також надав довідку, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON], без вирахування податків, складає 297 грн. 08 коп., розмір заборгованості по заробітній платі, за вирахуванням податків, складає 32981,37 грн., в тому числі сума нарахованої вихідної допомоги, в розмірі 19105,95 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] з 11.10.2004 року по 18.09.2017 року працював у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7-8). Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №9088/ВК від 18.09.2017р. [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.8). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 18.09.2017 р. становила 32981 грн. 37 коп., сума заборгованості не була виплачена до цього часу. Згідно довідки відповідача від 22.11.2017 р., середньоденна заробітна плата позивача складала 297 грн. 08 коп. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків), в тому числі суму нарахованої вихідної допомоги (без вирахування податків), разом в розмірі 32981 грн. 37 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 21.03.2014 р. № 75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був звільнений 18.09.2017 р., а розрахунок з ним не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні в розмірі 9209 грн. 48 коп. за період з 19.09.2017 р. по 29.11.2017 р., що складає 31 робочий день (враховуючи триденний робочий тиждень) при середньоденній заробітній платі 297,08 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, в тому числі належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З копії квитанції від 19.10.2017 року, завіреної печаткою адвоката [PERSON] (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №140 від 26.07.1996 року), вбачається, що [PERSON] сплатив грошові кошти в розмірі 500 грн. 00 коп. за надання правової допомоги, а саме складання позовної заяви до Ковпаківського районного суду м. Суми, таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 500 грн. 00 коп. в рахунок повернення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. У відповідності з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved