Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому за уточненими позовним вимогами просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 11725,30 грн., збитки від інфляції в сумі 1615,26 грн. та три відсотки річних у розмірі 484,96 грн., а всього 13 825,52 грн. Позовні вимоги мотивано тим, що КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» утримує та проводить обслуговування житлового будинку [ADDRESS] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 05 липня 2013 року № 88. Позивач зазначає, що відповідач отримує житлово-комунальні послуги, а саме послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Між КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 11.07.2014 року на утримання квартири [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань виникла заборгованість за період часу з 01.05.2015 року по 01.08.2018 року на загальну суму 11 725,30 грн. з врахуванням перерахунку за січень 2017 року в сумі 249,14 грн. Також вказує, що від відповідача жодних претензій щодо ненадання або надання послуг не в повному розмірі чи невідповідної якості не надходило, а отже послуги у вказаний період надавалися вчасно та в повному обсязі (а.с. 1-4, 105, 106). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 35, 36). 30.11.2018 року до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач просить відмовити в позові в повному обсязі, зобов'язати позивача виконати умови попереднього договору та укласти новий договір на виконання послуг з утримання будинку в рамках типового договору КМУ з урахуванням його зауважень, зобов'язати керівництво КП «Житло-сервіс» передати всю документацію по [ADDRESS] створеному ОСББ. Зазначає, що дія укладеного з позивачем договору №б/н від 11.06.2014 року на утримання квартири [ADDRESS] припинена ним згідно п. 21 договору в односторонньому порядку двічі, а саме через створення в будинку ОСББ та невиконання позивачем умов договору, тому наразі відсутні будь які договірні відносини між ним та КП «Житло-сервіс». Також в позові викладена неправдива інформація, оскільки він неодноразово протягом дії договору подавав претензії у заявах та актах, за якими жодного разу представники КП «Житло-сервіс» на виклики не з'являлись, акти були проігноровані. Сервіс по обслуговуванню будинку був дуже низький, до того ж з 23.12.2015 року створено ОСББ «Червоноткацька 43», проте позивач самовільно і безпідставно продовжує як би надавати послуги та обслуговувати будинок і збирати за це кошти. В будинку немає електрика, сантехніка, періодично не працюють ліфти, повністю відключена і не функціонує автоматика протипожежної безпеки, не виконується прибирання поверхів, за п'ять років не проводилося поточних ремонтів. До моменту розірвання договору він сплачував усі комунальні послуги, проте в розрахунку заборгованості відсутні відомості про сплату за 5, 7-9 місяці 2015 року в сумі 1202,64 грн., з яких плата на утримання 1113,49 грн. Також позивачем за вимогами до 05.10.2015 року пропущено строк позовної давності, безпідставно нарахована інфляційна складова на всю суму позовних вимог (а.с. 45-50). Представником позивача Ключник А.В. суду подано відповідь на відзив від 07.03.2019 року з проханням задовольнити позов у повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження передачі будинку [ADDRESS] на баланс створеного ОСББ «Червоноткацька 43» та що із [PERSON] укладено новий договір на надання житлово-комунальних послуг. КП «Житло-сервіс» на даний час продовжує надавати послуги з утримання вказаного будинку. Доводи відповідача про розірвання укладеного між сторонами договору на утримання квартири з 21.12.2015 року у зв'язку із створенням ОСББ є незаконними. Надані [PERSON] акти-претензії, як підстави звільнення від сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги, жодним чином не стосуються предмета спору у цій справі, оскільки заборгованість виникла за період з 01.05.2015 року по 01.08.2018 року (а.с. 140-144). В судовому засіданні представник позивача Ключник А.В. підтримала позов з уточненими вимогами та викладені у ньому обставини. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність і недоведеність, надав пояснення, викладені у відзиві на позов. Вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року № 1205 із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. У відповідності до п. 2.2.1 Статуту, підприємство здійснює обов'язки балансоутримувача майна, переданого йому у повне господарське відання, у тому числі збір квартирної плати, плати за надання комунальних послуг, плати за пайову участь у витратах на утримання будинків (а.с. 13, 14). Наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про деякі питання обслуговування житлового будинку на [ADDRESS]» від 05.07.2013 р. № 88 визначено Комунальному підприємству «Житло-сервіс» прийняти на обслуговування вказаний житловий будинок (а.с. 31). 11 липня 2014 року між КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та відповідачем укладено Договір № б/н про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій (а.с. 26-28 зв.). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»у редакції чинній на час спірних правовідносин,якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідач повідомив суду, що він являється одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Згідно положення ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 Розділу 12 укладеного між сторонами Договору, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені цим Договором строки. 24.12.2015 р. [PERSON] подавав заяву до КП «Житло-сервір» про розірвання та припинення дії договору з 23.12.2015 року у зв'язку із створенням ОСББ «Червоноткацька 43» (а.с. 51), а також заяву від 28.11.2017 року про дію договору № б/н про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій від 06.07.2014 року до 31.12.2017 року та не продовження ним в подальшому дії цього договору (а.с. 52). Проте суд не може прийняти до уваги вказані заяви, як підстави для відмови в позові у зв'язку з розірванням укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем не надано доказів про укладення ним договору про надання житлово-комунальних послуг з будь якою іншою юридичною особою та надання по будинку [ADDRESS] таких послуг іншим балансоутримувачем, у тому числі забезпечення утримання і експлуатації багатоквартирного будинку ОСББ «Червоноткацька 43» чи передання вказаним об'єднанням відповідних повноважень управителю будинку. За правилами статті 24 ЖК Української РСР, жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Також відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з обслуговуючою організацією сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13, постанові Верховного Суду від 15.03.2018 року по справі № 401/710/15-ц, постанові Верховного Суду від 10.12.2018 року по справі № 638/11034/15-ц. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2015 року по 01.08.2018 року на загальну суму 11 725,30 грн. з врахуванням перерахунку за січень 2017 року в сумі 249,14 грн. Позов поданий до суду 05.10.2018 року, при цьому відповідач просить застосувати строк позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Отже, суд вважає, що в межах строку позовної давності спірним періодом є з 05.10.2015 року по 31.07.2018 року, в рамках якого підлягає вирішення питання щодо наявності боргу. При цьому до пояснень представника позивача про переривання перебігу позовної давності через оплату відповідачем у серпні 2015 року за житлово-комунальні послуги суми 372,94 грн. та у жовтні 2015 року суми 554,08 грн. суд відноситься критично, оскільки з наданих відповідачем квитанцій убачається, що кошти у розмірі 372,94 грн. сплачені 15.07.2015 року за травень та червень 2015 року, тобто одним платежем за два місці; за липень 2015 року сплачено 18.08.2015 року у розмірі 277,04 коп. та за серпень 2015 року сплачено 16.09.2015 року у розмірі 277,04 грн., що загалом складає суму 554,08 грн., яка позивачем зазначена у жовтні 2015 року та представник позивача пояснила, що розщеплення і зарахування сум проводилось ГІОЦ (а.с. 87). Відповідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був згодний з наявністю боргу, визнавав його та сплатив кошти в погашення заборгованості більшу суму ніж та, що нарахована за місяць оплати, тобто за попередній період, що передувала оплаті, що слугувало б підставою для переривання строку позовної давності. Так, в наявних у справі квитанціях зазначено місяць за який провадилася сплата, вказані квитанції не містять посилань на те, що відповідач сплачуючи місячні платежі, також сплачував і виниклий у нього борг. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на час спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідач посилається на ненадання та надання неякісних позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території. За нормою п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на час спірних правовідносин, виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Відповідно положень ст. 18Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на час спірних правовідносин, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором.Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Суд приймає до уваги надані відповідачем акти-претензії про неналежне надання або ненадання послуг складені та підписані [PERSON], як споживачем, та двома споживачами - особами, які проживають в [ADDRESS], у зв'язку з неприбуттям представників позивача за викликами відповідача для перевірки кількості та/або якості наданих послуг, які надавалися КП «Житло-сервіс» та були зареєстровані останнім за відповідними вхідними номерами, при цьому отримані заяви про виклик представника КП «Житло-сервіс»для складення і підписання акта-претензії споживача та подані акти-претензії були залишені позивачем без будь якого реагування, а саме: акт-претензію від 15.10.2015 року про не проведення поточного ремонту (а.с. 56-58, 83), від 20.10.2015 року щодо вивезення відходів (а.с. 59-63, 82), від 04.02.2016 року стосовноприбирання сходових клітин і площадок, стін, стель, миття вікон, ненадання послуг з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення (а.с. 64-67, 80, 81). Постановою Кабінету Міністрів Українивід 11 грудня 2013 р. № 970 затверджено Порядок проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі. Відповідно до пункту 11 зазначеного Порядку, у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 2.Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги.Невиконання певного виду робіт, пов'язаних з наданням послуг, у зв'язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією. Як пояснив відповідач, загальна площа його квартири становить 80,3 кв.м. За період з липня 2015 року по лютий 2018 року позивачем нараховано до сплати по квартирі відповідача за утримання будинку і прибудинкової території щомісячно по 305,14 грн., виходячи з тарифу 3,80 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06.03.2015 року № 210, та за період з березня 2018 року по липень 2018 року щомісячно по 545,24 грн., виходячи з тарифу 6,79 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12.02.2018 року № 211. З урахуванням складених відповідачем вищевказаних актів-претензій, які отримані позивачем, і ненаданням позивачем складових тарифів та їх вартості на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій за спірний період часу, суд позбавлений можливості провести відповідний розрахунок з відрахуванням неякісно наданих та послуг, які не були надані, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги помісячні нарахування позивачем за жовтень 2015 року, за лютий 2016 року та за липень 2017 року. Отже, з врахуванням проведеного позивачем перерахунку за січень 2017 року в сумі 249,14 грн., за період з 01.11.2015 року по 31.07.2018 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 10 410 грн. 70 коп. В частині заявлених вимог про стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідач вказує, що такі нарахування є безпідставними, оскільки, умовами договору це не передбачено, лише зазначено щодо стягнення пені за несвоєчасне внесення споживачем плати, проте така пеня Кабінетом Міністрів України не визначалася. Проте до цих заперечень відповідача суд відноситься критично з огляду на наступне. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України по справі № 6-68цс12 від 20.06.2012 р., по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 р., по справі № 6-2023цс15 від 16.12.2015р. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги устроки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов'язань по сплаті житлово-комунальних послуг за періодз 01.11.2015 року по 31.07.2018 року, за виключенням нарахувань за лютий 2016 року та липень 2017 року, підлягає стягненню три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 461 грн. 25 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 1618 грн. 41 коп. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимогу розмірі 1591 грн. 79 коп. (з розрахунку 90,34% задоволеної ціни позову) (а.с. 21).

Outcome: partial