Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та з уточненим позовом, в якому просив визнати недійсним розпорядження відділу приватизації житла державного підприємства виробниче обєднання «Знамя» №144 від 08.02.2007 року, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на житло від 08.02.2007 року на імя [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 08.02.2007 року, видане відділом приватизації житла ДП ВО «Знамя», згідно розпорядження №144 від 08.02.2007 року на імя [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], проведену на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.02.2007 року відділом приватизації житла ДП ВО «Знамя». На обґрунтування позову зазначив, що позивач зареєстрований і постійно проживає в [INFO] із 08.08.2000 року по даний час. Позивач має намір приватизувати квартиру, в якій він проживає, проте йому стало відомо, що власником спірної квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2007 року , виданого на підставі розпорядження №144 від 08.02.2007 року відділу приватизації житла ДП ВО «Знамя». Право власності на вказаний обєкт нерухомого майна зареєстровано 19.03.2007 року в ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в книзі №150 запис №20290. На момент приватизації квартири №610 згідно довідки загальна площа квартири становила 24,2 кв.м. Водночас, згідно свідоцтва про приватизацію від 08.02.2007 року, загальна площа приватизованої квартири становить 46,0 кв.м. Таким чином, [PERSON] без будь-яких правових підстав набув право власності на квартиру №610 на 21,8 кв.м більшу ніж передбачено. Згідно технічного паспорту від 28.03.2017 року на спірну квартиру №610, виданого на імя позивача, загальна площа, що знаходиться в його користуванні складає 22,4 кв.м, тобто фактичну площу приватизовану відповідачем. Посилаючись на те, що відповідач не повідомив позивача про розбіжності в площі квартири, орган приватизації з невідомих причин помилково видав довідку про склад сімї, в якій зазначило місце реєстрації лише одної особи відповідача, позивач вважає приватизацію незаконною. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не зявилися, представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Статтею 47 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст.\~16, ч. 1 ст.\~215 ЦК України\~одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований і постійно проживає в [INFO] із 08.08.2000 року по даний час (а.с.6- довідка). [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.02.2007 року, виданого на підставі розпорядження №144 від 08.02.2007 року відділу приватизації житла ДП ВО«Знамя», є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 46,00 кв.м (а.с.7). Право власності на вказаний обєкт нерухомого майна зареєстровано 19.03.2007 року в ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в книзі №150 запис №20290. На момент приватизації квартири №610 згідно довідки загальна площа квартири становила 24,2 кв.м. Водночас, згідно розпорядження про приватизацію від 08.02.2007 року загальна площа приватизованої квартири становить 46,0 кв.м (а.с.8). Відповідно до\~ст. 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 4\~ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ч. 2\~ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передача квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі. Як вбачається з рішення Конституційного суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України\~Про приватизацію державного житлового фонду (справа про безоплатну приватизацію житла № 1-38/2010 від 10 червня 2010 року), приватизація державного житлового фонду не є обов'язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом. Згідно матеріалів справи, в порушення житлових прав позивача, відповідачем було фактично приватизовано загальну площу квартири, в якій мешкає позивач. В судовому засіданні встановлено, що на момент приватизації [PERSON] особистої згоди на набуття [PERSON] права власності (приватизацію) на житло не надавав. Про факт приватизації зазначеної квартири і порушення своїх прав він дізнався лише в 2017 році. Окрім цього,\~статтею 174 ЦПК України\~встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно заяви [PERSON], відповідач фактично не заперечує проти задоволення позову. Проаналізувавши вищевказані норми та обставини справи, суд приходить до висновку, що визнання одним з відповідачів позову є підставним, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved