Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, йому на праві власності на підставі договору дарування від 05 червня 1998 року належить житловий будинок під номером 17 по вулиці Козацька міста Миронівка Київської області. Даним будинком для проживання користувався відповідач. З вересня 2011 року відповідач в будинку не проживає, проте залишається зареєстрованим в ньому. Просив визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком під номером 17 по вулиці Козацька міста Миронівка Київської області з тих підстав, що він більше року в даному будинку не проживає. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених вимог послався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не зявився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку під номером 17 по вулиці Козацька міста Миронівка Київської області. Вказані обставини підтверджуються договором дарування будинку, посвідченим 05 червня 1998 року приватним нотаріусом Миронівського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1773. Відповідач, який є племінником позивача, проживав та був зареєстрований в даному будинку з ініціативи його попереднього власника. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені довідкою № 02-50/4422, виданою 24 листопада 2016 року Миронівською міською радою, відомостями будикової книги для прописки громадян, що проживають в будинку під номером 17 по вулиці Щорса міста Миронівка Київської області. Суд зазначає, що мають місце правовідносини, які виникають між власником житла та членом сімї попереднього власника житла. Єдиним власником будинку під номером номером 17 по вулиці Козацька (до перейменування Щорса) міста Миронівка Київської області є позивач [PERSON] Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Власник житла має право на підставі вказаної норми закону вимагати від членів сімї колишнього власника усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема, вимагати визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування, та зняття їх з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст. 346 ЦК України). З моменту дарування будинку право власності попереднього власника на будинок є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності припиняється також правомочність користування будинком, яка нерозривно повязана з власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сімї попереднього власника, оскільки воно є похідним. Законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника. Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 30 грудня 2015 року, січня 2016 року, 12 лютого 2016 року, 12 березня 2016 року, 06 квітня 2016 року, 10 травня 2016 року, 17 червня 2016 року, 16 липня 2016 року, 17 серпня 2016 року, 16 вересня 2016 року, 17 жовтня 2016 року, 11 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON] в будинку позивача під номером 17 по вулиці Козацька (Щорса) міста Миронівка Київської області не проживає, його особистих речей у будинку не виявлено. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач [PERSON] не є членом сімї позивача, у належному йому будинку не проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Заявлені позивачем вимоги суд вважає доведеними, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на ті обставини, що позивач є єдиним власником будинку під номером під номером 17 по вулиці Козацька (до перейменування Щорса) міста Миронівка Київської області, в якому відповідач залишається зареєстрованим на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на нього попереднього власника, й відповідно після припинення права користування спірним будинком, чим порушує право власності позивача. Позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, ґрунтується на вимогах закону. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок, що підтверджується квитанцією, наявною у матеріалах справи. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 346, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved