Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом витребування правоустановчих документів на будинок № 249 по вул. Кірова в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області та на земельну ділянку за цією адресою. На обґрунтування свого позову посилається на те, що 04 липня 2008 року між ним та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією Солонянського відділення №3002 було укладено кредитний договір №891/2, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 100\~000 гривень 00 копійок, а позичальник зобовязався прийняти та належним чином використати і повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21% річних. З метою забезпечення належного виконання кредитного договору, між сторонами був укладений договір застави від 04 липня 2008 року, відповідно до якого позивач передав в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами та приватизовану земельну ділянку, які розташовані в смт Солоне по вул. Кірова, 249. Під час укладання кредитного договору та договору застави нерухомого майна у позивача відповідачем було вилучено на зберігання правовстановлюючі документи на будинок та на земельну ділянку, а саме: свідоцтво про право на спадщину, яке в описі було помилково зазначено як договір купівлі-продажу, державний акт на приватизовану земельну ділянку серії ЯА №542445 та технічний паспорт на будинок. У звязку з необхідністю приведення правоустановчих документів у відповідність до вимог чинного законодавства й неможливості скласти заповіт на будинок та земельні ділянку, оскільки нотаріусу повинні подаватися оригінали правовстановлюючих документів, а також у звязку з порушенням конституційного права позивача на законних підставах володіти та користуватися своїм майном, яке на думку позивача повязане з незаконним витребуванням та зберіганням правовстановлюючих документів відповідачем, позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про повернення вилучених у нього документів. Вказана вимога була залишена без відповіді. Позивач посилається на те, що сумлінно виконує обовязки по кредитному договору, сплачує своєчасно всі належні платежі, а дії відповідача щодо вилучення правовстановлюючих документів порушують його право власності на нерухоме майно, оскільки відповідно до ст. 316 ЦК України право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також посилається на те, що відповідно до ст. 576 ЦК України правовстановлюючі документи не можуть бути предметом застави, а без таких документів позивач позбавлений можливості заповідати належне йому майно. Оскільки ані умовами кредитного, ані умовами договору застави не передбачено вилучення у позивача правовстановлюючих документів, то він вважає, що його право власності порушено такими діями відповідача, у звязку з чим він змушений звернутися з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судових засіданнях свої вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що в 2008 році він уклав кредитний договір в Солонянській філії Ощадбанку, а за два місяці до укладання кредитного та іпотечного договору у нього забрали всі правовстановлюючі документи на будинок та на земельну ділянку для проведення кредитного комітету та прийняття позитивного рішення про надання кредиту. З 12 травня 2016 року позивач не може отримати у відповідача оригінали правовстановлюючих документів, а на його письмові звернення відповідь не надають. Посилається на те, що працівники філії Ощадбанку пропонують йому застрахувати нерухоме майно, а тільки потім буде вирішуватися питання про видачу оригіналів документів. Також зазначив, що після судового засідання, яке відбулося 07 вересня 2016 року, він звернувся до філії Ощадбанку в смт Солоне де йому запропонували підписати акт приймання-передачі, в якому було зазначено, що оригінали правовстановлюючих документів будуть йому надані під умовою їх повернення знову відповідачу протягом 14 днів. Позивач не підписав такий акт, оскільки не бажає знову повертати документи відповідачу. Представник відповідача - [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23 листопада 2015 року (а.с.73) в судовому засіданні 07 вересня 2016 року позов не визнала, надавши і письмові заперечення проти позову (а.с.32-72). Пояснила суду, що в діях відповідача немає порушень прав позивача, оскільки під час складання опису документів, які передаються на зберігання Ощадбанку у звязку з укладанням кредитного та іпотечного договору дійсно було допущено помилку в назві правовстановлюючого документу та замість вірного свідоцтво про право на спадщину, було записано невірно договір купівлі-продажу. 12 травня 2016 року Ощадбанк отримав заяву від позивача з проханням повернути йому вказані документи, однак позивач не вказав причину для чого саме вони йому потрібні та які саме дії він бажає здійснити з такими документами. При цьому представник відповідача посилалася на те, що умовами іпотечного договору передбачено повідомлення іпотекодавцем причин витребування оригіналів правовстановлюючих документів, а відповідно до постанови Правління ПАТ «Ощадбанк» передбачено, що всі оригінали таких документів повинні зберігатися у іпотекодержателя. При цьому представник відповідача посилалася на те, що для посвідчення заповіту не вимагається надання оригіналів правовстановлюючих документів, однак відповідач розглянувши заяву позивача на даний час прийняв рішення про повернення таких документів. На час розгляду справи документи перебувають в м. Києві та будуть повернуті [PERSON] В судове засідання представник відповідача, який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.80), не зявилася, причини неявки суду не повідомила, у звязку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №249 по вул. Кірова в смт Солоне, Солонянського району Дніпропетровської області та земельної ділянки за цією ж адресою на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 30 травня 2002 року за реєстровим №3120 та державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №542445, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. 04 липня 2008 року між позивачем та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого філією Солонянського відділення №3002 було укладено кредитний договір №891/2 (а.с.7-11), за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 100\~000 гривень 00 копійок, а позичальник зобовязався прийняти та належним чином використати і повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 21% річних. З метою забезпечення належного виконання кредитного договору, між сторонами був укладений договір застави від 04 липня 2008 року, відповідно до якого позивач передав в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами та приватизовану земельну ділянку, які розташовані в смт Солоне вул. Кірова, 249 (а.с.12-17). Під час укладання кредитного договору та договору застави нерухомого майна у позивача було вилучено на зберігання правовстановлюючі документи на будинок та на земельну ділянку, а саме: свідоцтво про право на спадщину, державний акт на приватизовану земельну ділянку серії ЯА №542445, а також технічний паспорт на будинок. Вказане підтверджується письмовим розпорядженням від 20 червня 2008 року, згідно якого було складено опис документів на заставлене майно (іпотеку) зданих на збереження до кінця дії кредитного договору №891/2 від 04 липня 2008 року у сховище філії Солонянського відділення №3002 ВАТ «Державний ощадний банк Україна» [PERSON] (а.с.18). У вказаному описі зазначено, що на зберігання надаються технічний паспорт на будинок в одному примірнику, договір купівлі-продажу на будинок в одному примірнику, державний акт в одному примірнику (а.с.18). Як було встановлено у судовому засіданні, у відповідача знаходяться оригінали вказаних документів у звязку з укладанням сторонами іпотечного договору 04 липня 2008 року (а.с.12-17) та підписанням опису документів на заставне майно (а.с.18). При цьому представник відповідача не заперечувала в судовому засіданні проти того, що у вказаному описі здійснено описку стосовно назви правовстановлюючого документу та помилково зазначено «договір купівлі-продажу» замість «свідоцтво про право на спадщину», а відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 18 вказаного Закону (в редакції на час укладання договору іпотеки) передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Згідно ст. ст. 12, 13 Закону України «Про заставу» (в редакції на час укладання договору іпотеки) у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо). При укладанні договору застави за згодою сторін або на вимогу однієї із сторін може бути проведена аудиторська перевірка достовірності та повноти балансу або фінансового стану відповідної сторони договору застави та оцінка предмета застави відповідно до законодавства. Договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін. Таким чином, ані норми Закону України «Про іпотеку», ані норми Закону України «Про заставу» не містять положень щодо передачі на зберігання під час укладання договору іпотеки правоустановчих документів на майно, яке передається в іпотеку. Також умови як укладеного з позивачем кредитного договору, так і договору іпотеки не передбачають умов щодо передачі на зберігання правоустановчих документів на майно, яке передається в іпотеку. Згідно умов договору іпотеки від 04 липня 2008 року, іпотекодавець зберігає за собою право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки та не повинен без згоди іпотекодержателя розпоряджатися будь-яким чином предметом іпотеки або його частиною, а також укладати стосовно предмета іпотеки договір оренди (найму), будь-які інші договори, що встановлюють обтяження предмета іпотеки. Крім того, відповідно до розділу 3.3 договору іпотеки, іпотекодавець без попередньої згоди банку зобовязаний не відчужувати, не міняти, не передавати предмет іпотеки в найм (оренду), не встановлювати інші обтяження щодо предмета іпотеки, а також не проводити дії що можуть привести до зменшення вартості предмета іпотеки (а.с.68, 69). В разі порушення іпотекодавцем цих умов договору, настає відповідальність, яка передбачена розділом 7 цього договору (а.с.70 зворот). Згідно ст.15 ЦК України\~кожна особа має право\~на захист свого цивільного права\~у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому правоустановчі документи на житловий будинок, земельну ділянку є їх складовими частинами, без яких розпорядження власником належним йому майном є неможливим, оскільки для здійснення таких повноважень власника необхідна наявність відповідних документів, що підтверджують належність конкретного майна на праві власності даній особі (правоустановчих документів). Виходячи з наведеного, правоустановчий документ - це документ, який підтверджує права певного суб'єкта на нерухоме майно та складений у порядку, передбаченому законодавством. Оскільки право володіння нерухомим майном у позивача виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 30 травня 2002 року за реєстровим №3120, яке зареєстроване Солонянським ТОВ «Абріс» в реєстровій книзі 10, №21/22 та на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЯА №542445, виданого Солонянською селищною радою Дніпропетровської області 07 листопада 2005 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010513201480, кадастровий номер земельної ділянки 1225055100-03-005-0030, опис яких наведено в іпотечному договорі, то суд вважає, що позивач має право ставити перед судом питання про усунення перешкод у здійсненні даного права. Згідно акта приймання-передачі документів на зберігання від 23 вересня 2016 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» передав оригінали правоустановчих документів на нерухоме майно [PERSON], який зобовязується повернути їх до ТВБВ ІІ-А типу 10003/0318 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» у 14-денний термін. Однак, вказаний акт не підписаний з боку [PERSON], що свідчить про не повернення відповідачем оригіналів документів, а також про те, що відповідач зобовязує позивача знову повернути документи на зберігання (а.с.86). Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не надаючи позивачу оригінали правоустановчих документів на належне йому майно, а також надаючи такі документи під умову повернення протягом 14 днів, чинить перешкоди у реалізації права власності нерухомим майном, а тому суд вважає за можливе усунути перешкоди позивачу в користуванні власністю. При цьому суд критично приймає до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що позивач не надав обґрунтованої заяви із зазначенням причин та підстав витребування документів, оскільки здійснення права власності, до складу якого входить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, не може відбуватися під умовою або залежати від волі інших осіб, які не є власниками майна. Суд при прийнятті рішення враховує те, що права відповідача шляхом витребування оригіналів документів не порушуються, оскільки в разі допущення [PERSON] порушень умов іпотечного договору, застосуванню підлягають умови, передбачені розділом 7 цього договору, тобто відповідальність за порушення умов договору. В той же час суд вважає, що задоволенню не підлягають вимоги позивача щодо витребування технічного паспорта на будинок, оскільки такий документ не є правоустановчим документом, а являє собою лише технічну документацію, в якій зазначаються технічні характеристики відповідного нерухомого майна, з огляду на що у даному випадку наявність такого документа у відповідача не позбавляє позивача реалізації його права власності та не потягне за собою ніяких юридичних наслідків для нього. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у звязку з чим відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial