Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Восени 2016 року він за допомогою служби телефонних знайомств він познайомився із мешканкою с. Гармашівка Біловодського району - [PERSON], яка в процесі спілкування виявила бажання приїхати до нього в гості у Івано-Франківську область, для чого попросила позичити їй кошти на дорогу, які обіцяла повернути пізніше. Погодившись, позивач здійснив на її імя банківський переказ у сумі 3000 грн. Під час перебування у с. Верховина відповідач ще раз попросила у нього гроші в борг, і він переказав 2000 грн. на особовий рахунок її сина [PERSON]. [PERSON] обіцяла незабаром повернути усі кошти, але до цього часу вона їх так і не повернула, перестала відповідати на телефонні дзвінки, тому він змушений звернутись до суду із цією позовною заявою для захисту своїх прав і стягнення з відповідача запозичених коштів та судових витрат, які складаються із судового збору в сумі 704 грн. 80 копійок та витрат на оплату юридичної допомоги в сумі 700 гривень. Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. До початку слухання справи відзиву на позовну заяву не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ст. 12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Долучені до позовної заяви копії квитанцій про банківський переказ коштів [PERSON] на імя [PERSON] в сумі 3000 грн. від 27 жовтня 2016 року та на імя [PERSON] в сумі 2000 грн. від 14 грудня 2016 року не містять доказів того, що між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] був укладений договір позики у будь-якій формі і ці кошти були надані відповідачу саме на його виконання, а не як благодійна матеріальна допомога, про що зазначено у заявах на переказ готівки засвідчених підписом позивача.. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. ст. 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: dismissed