Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування зазначеного позову зазначає, що 16.04.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 60000 гривень 00 копійок, а відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти у термін до 01.07.2016 року. На підтвердження укладення договору та його умов відповідачем було надано розписку. Проте, станом на день подачі позову відповідачем взятих на себе зобовязань щодо повернення грошових коштів не виконано. Просить позов задовольнити. Позивач, відповідач та його представники в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином неодноразово повідомлялися по про час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] в подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 16.04.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 60000 гривень 00 копійок, а відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти у термін до 01.07.2016 року. На підтвердження укладення договору та його умов відповідачем було надано розписку. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в сумі 60000 гривень 00 коп. на умовах позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а отже зобов'язаний повернути Позивачу борг в розмірі 60000 гривень 00 коп. Доказів, які б спростовували зазначені обставини відповідачем всупереч вимог частини 3 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України, суду не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що предявлений позов є підставним та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені останнім.

Outcome: approved