Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити частку кожного із співвласників - його та [PERSON], яка померла [INFO] року, у спільній сумісній власності у вигляді квартири [ADDRESS] м. Кривому Розі, рівною та як 1/2 частку, а також визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 24.07.1976 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2009 року він є власником квартири [ADDRESS] м. Кривому Розі. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири. З метою прийняття цієї спадщини він звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що частки співвласників квартири не визначені та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явився, але надав письмову заяву, в якій пред'явлені позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, позивач та [PERSON] з 24.07.1976 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.03.2009 року позивач є власником квартири [ADDRESS] м. Кривому Розі (а.с.12). [INFO] року [PERSON] померла (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина, з метою прийняття якої позивач звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за отриманням Свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв'язку з тим, що частки співвласників квартири не визначені та для вирішення цього питання йому було рекомендовано звернутись до суду (а.с.11). Отже, розглядаючи позовні вимоги в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності, суд зазначає наступне. Виниклі правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року). У ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України закріплено, що майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить чоловікові й дружині на праві спільної сумісної власності. Рівність часток у спільному сумісному майні подружжя передбачена ст. 70 СК України за умови, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України. Отже, судом установлено, що вказана квартира була придбана за час шлюбу позивача та [PERSON], що є підставою для визнання її спільною сумісною власністю. Разом з тим, судом не встановлено ніякої домовленості між позивачем та [PERSON] або наявності між ними шлюбного договору про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді вказаної квартири, або інших обставин, що мають істотне значення, на підставі яких суд має відступити від рівності часток, тому суд приходить до висновку, що частка кожного у цій квартирі є рівною та складається із 1/2 його частки. Відтак, суд уважає, що ця частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Стосовно частини позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік - позивач у справі [PERSON] та її син - відповідач у справі [PERSON] (а.с.8, 9). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, суд уважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], є таким, що прийняв зазначену спадщину, так як на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем (а.с.4) і у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не заявив про відмову від неї. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав пред'явлені позовні вимоги та з матеріалів справи не вбачається, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved