Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати припиненою іпотеку нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,0598 га, кадастровий номер 8000000000:66:566:0009, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. 17 Садова, діл. 52, садове товариство «Наука», яка оформлена посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н.Ю. за реєстровим № 6403 іпотечним договором № 49.12/25/1479/07 Zn від 10.10.2007, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (код ЄДРПОУ 21666051) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]). Вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.10.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], як позичальником, було укладено кредитний договір № 49.28/25/07-Zn, відповідно до умов якого Банк шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії надав позичальнику на споживчі цілі кредитні кошти в розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою 13,6% річних на строк з 10.10.2007 по 07.10.2022. 22.12.2009 року між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до вищевказаного кредитного договору, відповідно до умов якої змінено кінцевий термін повернення кредиту до 22 грудня 2009 року включно. На забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору, 10.10.2007 між Банком та [PERSON] (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 49.12.25/1479/07- Zn, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку Банку земельну ділянку площею 0,0598 га, кадастровий номер 8000000000:66:566:0009, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. 17 Садова, діл. 52 (с/т «Наука»), Дніпровський район. 22.12.2009 року між Банком та [PERSON] було укладено Додатковий договір про внесення змін № 1 до вищевказаного іпотечного договору від 10.10.2007 р. Цим Додатковим договором було, зокрема, підтверджено термін повернення кредитних коштів - до 22.12.009 року. Протягом 2009-2010 р.р. позичальник (одночасно іпотекодавець), неодноразово добровільно пропонував Банку - кредитодавцю звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодавець добровільно надав Банку відповідні довіреності на самостійну реалізацію предмета іпотеки, зокрема переоформлення права власності, тощо. Проте, таке своє право кредитодавець (іпотекодержатель) не використав. 21.05.2013 року між ПАТ «Кредиторомбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив), а новий прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №49.28/25/07-Zn укладеним 10.10.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] Відповідно до цього Договору купівлі-продажу, ПАТ «Дельта Банк» набуло прав кредитора відносно [PERSON] Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 752/19696/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], третя особа - ПАТ «Кредитпромбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007. У задоволенні такого позову відмовлено на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, у зв'язку із спливом позовної давності. Позивач вважає, що зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги до боржника, а отже припиняється зобов'язання в розумінні ст. 509 ЦК України. Також, статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на і заставлене майно тощо). Іпотека відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Оскільки іпотека є забезпеченням виконання основного зобов»язання, то у зв»язку зі спливом строку позовної давності до основного зобов»язання за означеним кредитним договором, такий строк позовної давності сплив і додаткового виду зобов»язання. А відтак, договір іпотеки належить визнати припиненим, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та наданих письмових пояснень просив суд про задоволення позову. Додатково зазначив, що з огляду на положення норм ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 266, 509 ЦК України та встановлених рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у справі № 752/19696/ 14-ц, обставин пропуску ПАТ «Дельта Банк» позовної давності для звернення з вимогами по кредитному договору № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007 та втрата у зв'язку з цим права задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку за іпотечним договором № 49.12/25/1479/07- Zn від 10.10.2007 майна позивача [PERSON], має правовим наслідком звільнення останнього від виконання обов'язків за цим іпотечним договором та втрату ПАТ «Дельта Банк» права і можливості здійснювати відносно вказаного майна свої права іпотекодержателя. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, про що надала письмові заперечення. Додатково зазначила, що законодавцем визначено вичерпний перелік за яким договір іпотеки припиняється. Обставини на які позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог не є встановленими, так як відмова судом у позові Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007 р., на думку представника відповідача, не свідчить про те, що зобов»язання припинено. Станом на 04.05.2016 року у позивача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 123 094,44 доларів США, а тому твердження позивача про припинення основного зобов»язання на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва, та відповідно, припинення іпотеки - є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах права. Третя особа у судове засідання не з»явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», найменування якого змінено на ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/25/07- Zn. Згідно умов якого, Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 90000,00 доларів США строком до 07 жовтня 2022 року, зі сплатою 13,60 % річних. У забезпеченням виконання зобов»язань за означеним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір № 49.12/25/І479/07 від 10.10.2007 року, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0598 га, кадастровий номер 8000000000:66:566:0009, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. 17 Садова, діл. 52 (с/т «Наука»), Дніпровський район. 22.12.2009 року між позивачем і відповідачем було укладено: додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007 року та додаткову угоду про внесення змін № 1 до іпотечного договору № 49.12/25/І479/07 від 10.10.2007 року відповідно до умов яких було змінено строк виконання зобов»язання по 22 грудня 2009 року. Як було встановлено під час судового розгляду, з метою врегулювання спору щодо виконання зобов»язань за кредитним договором № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007 року сторонами було погоджено заміну кінцевого строку погашення кредиту, відсотків за його користування. Натомість [PERSON] зобов»язувався за рахунок продажу предмету іпотеки здійснити погашення заборгованості за означеним кредитним договором, про що надав довіреності працівникам Банку на право здійснення примусової реалізації предмету іпотеки. Проте реалізація предмету іпотеки, а також погашення заборгованості за кредитним договором не відбулось. 21.05.2013 року між ПАТ «Кредиторомбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив), а новий прийняв право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №49.28/25/07-Zn укладеним 10.10.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] Відповідно до цього Договору купівлі-продажу, ПАТ «Дельта Банк» набуло прав кредитора відносно [PERSON] Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі № 752/19696/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], третя особа - ПАТ «Кредитпромбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» пропущено строк позовної давності та відсутні підстави для визнання причин пропуску такого строку поважними, тобто на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач вважає, що зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги до боржника, а отже автоматично припиняється зобов'язання в розумінні ст. 509 ЦК України. Проте з таким твердженням позивача та його представника суд не погоджується з огляду на наступне. Підстави припинення зобов»язання визначено Главою 50 Розділу І Книги 5 Цивільного Кодексу України. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст. 10,60 ЦПК України саме на сторони покладено обов»язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Разом з тим, суду не надано доказів того, що зобов»язання за кредитним договором № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007 р. припинено. Рішенням суду зобов»язання припиненим не визнано, вимог таких позивачем не заявлено, а сама по собі відмова у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за означеним кредитним договором, на підставі судового рішення, не свідчить про припинення зобов»язання за цим договором. Також, однією з підстав, якою позивач обґрунтовує позовні вимоги є те, що сплив строку позовної давності по основному зобов»язанню - стягненню заборгованості по кредитному договору № 49.28/25/07- Zn від 10.10.2007 р., є наслідком спливу строку позовної давності і до додаткової вимоги, якою у даному випадку, є стягнення за рахунок майна, що перебуває в іпотеці. А відтак вважає, що задоволення вимог за рахунок заставленого майна - іпотеки, не може бути задоволено, у зв»язку із чим іпотеку належить визнати припиненою. Такі доводи суд також не приймає до уваги, оскільки Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним. Відповідно до ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека також припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним;знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом. У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена, як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 593 ЦК України передбачено підстави припинення права застави, що цілком кореспондуються із положеннями статей 3,17 Закону України «Про іпотеку». Як встановлено у судовому засіданні, строк дії іпотечного договору № 49.12/25/І479/07 від 10.10.2007 року визначено сторонами до моменту виконання зобов»язань, зобов»язання за кредитним договором позивачем не виконані. Основне зобов»язання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку не припинено. Предмет іпотеки не реалізовано, іпотечний договір судом недійсним не визнавався, інших підстав, передбачених ЗакономУкраїни «Про іпотеку» за яких іпотечний договір № 49.12/25/І479/07 від 10.10.2007 року може бути визнаний припиненим, судом також не встановлено. А відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненою іпотеки нерухомого майна по іпотечному договору № 49.12/25/І479/07 від 10.10.2007 року укладеному між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], та вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed