Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, покликаючись на те, що 03 липня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів на суму 221200,00 грн., що було еквівалентно 28000,00 доларів США строком до 03 вересня 2010 року. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, позику не повернула, внаслідок чого 08 липня 2013 року між ними було укладено додаток до договору позики від 03 липня 2010 року, згідно якого відповідач зобов'язалась повернути суму позики до 03 вересня 2014 року у еквіваленті 28000,00 доларів США. У зв'язку із порушенням зобов'язань за договором позики відповідач також повинна сплати 3% річних. Просить стягнути з відповідача на його користь 793396,30 грн. боргу, 98663,73 грн. 3% річних за договором позики та судові витрати у справі. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно була повідомлена про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у її відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що [PERSON] позичив [PERSON] 221200,00 грн., що еквівалентно 28000,00 доларів США строком до 03 вересня 2010 року, що стверджується договором позики від 03 липня 2010 року. /а.с. 12/ Згідно додатку до договору позики від 08 липня 2013 року відповідач [PERSON] зобов'язалась повернути позивачу суму позики до 03 вересня 2014 року у еквіваленті 28000,00 доларів США. /а.с. 15/ Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання щодо повернення заборгованості згідно договору позики від 03 липня 2010 року та додатку до договору позики від 08 липня 2013 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. На підставі наведеного, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] умов договору позики, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 28000,00 доларів США боргу, що становить станом на 26 жовтня 2018 року 793396,30 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 3-1522гс16 від 26 квітня 2017 року, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача [PERSON] також слід стягнути 98663,73 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов'язання. Крім того, відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Однак, всупереч наведеному, відповідачем не надано суду жодних заперечень позову, інших розрахунків боргу чи 3% річних, а також жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів щодо предмету позовних вимог. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 8920,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved