Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON]. На день своєї смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS], разом з нею постійно проживав позивач - її онук, місце проживання якого також зареєстровано в даному домоволодінні. Позивач при зверненні до суду посилається на те, що згідно зі ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, що складається з 47/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі свідоцтва про право власності від 10.12.1986 р., виданого АНД районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому АНД районної ради народних депутатів №604/2 від 17.10.1986 року, 45/100 частини домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. Відповідно до рішення виконкому АНД районної ради народних депутатів №43/1 від 13.01.1989 року змінився розмір часток та затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння, згідно з яким за [PERSON] - 47/100 часток домоволодіння, за співвласником [PERSON] - 53/100 часток домоволодіння. Оскільки [INFO]. помер чоловік [PERSON] - дідусь позивача ([PERSON]) та [INFO] померла донька [PERSON] - мати позивача [PERSON], позивач є єдиним спадкоємцем після померлої [INFO]. бабусі [PERSON] за правом представлення відповідно до ч. 1 ст.1266 ЦК України. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відтак, на переконання позивача, оскільки він постійно проживав разом зі спадкодавцем - [PERSON] а час відкриття спадщини, тому він прийняв спадщину після її смерті. Як зазначається позивачем при зверненні до суду з приводу оформлення своїх спадкових прав він звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] бабусі [PERSON], але державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з тим, що за даними КП ДМБТІ за [PERSON] зареєстровано 45/100 частини домоволодіння [ADDRESS], а на підставі рішення виконкому АНД районної ради народних депутатів №43/1 від 13.01.1989 р. розмір часток змінено, у зв'язку з чим затверджено акт ідеальних часток між співвласниками на 47/100 частин домоволодіння за спадкодавцем [PERSON] та на 53/100 частини за іншим співвласником. Таким чином, на переконання позивача оскільки він постійно проживав разом зі своєю бабусею [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] до дня її смерті - [INFO], тому він прийняв спадщину у виді 47/100 частин домоволодіння [ADDRESS] відповідно до ч. 1 ст. 1266 та ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець за правом представлення. Утім, через те, що вирішити питання щодо оформлення спадщини у нотаріуса не представляється можливим, й має місце звернення позивача до суду із даним позовом. Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності на 47/100 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] бабусі [PERSON]. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача заперечував проти позову; відповідно до заперечень представника відповідача за ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Таким чином, на момент звернення до суду повинно існувати порушення прав чи законних інтересів позивача, але позивачем не наведено підстав яким чином Дніпропетровська міська рада порушила його права. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Суд відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правоту та фактичну підставу своїх вимог. Як вбачається з листа КП ДМБТІ від 28.08.2013 р. № 9549 станом на 31.12.12 р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] - 55/100 частини за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.12.1986 р., видане АНД районним виконавчим комітетом, та 45/100 частини за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.12.1986 р., видане АНД районним виконавчим комітетом. Розмір часток змінився відповідно рішення виконкому АНД районної ради народних депутатів від 13.01.1989 р. за №43/1, яким було затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння за зазначеною адресою, згідно з яким за гр. [PERSON] - 53/100 частини, за гр. [PERSON] - 47/100 частини. Відповідно до вимог чинного законодавства на момент затвердження акту ідеальних часток (1989 р.) діяла процедура реєстрації права власності. Проте, за життя, спадкодавцем [PERSON] право власності не було зареєстровано відповідно до норм законодавства, а відтак неможливо прийняти спадщину, яка не є спадковою. Відповідач також посилається на те, що відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; згідно ст. 1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Утім. позивачем не було надано відомостей за ким та у яких частках реєстровано право власності на спірне домоволодіння на момент звернення до суду. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції) та лист ВССУ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування» )). Таким чином, на переконання представника відповідача, з урахуванням того, що коло спадкоємців не встановлено, право власності на 47/100 частини спірного домоволодіння не було посвідчено в установленому законом порядку на час затвердження акту ідеальних часток, відсутні докази стосовно власників та у яких частках (витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно) на момент розгляду справи, відсутні відомості щодо правового режиму земельної ділянки, на якій розташоване спірне домоволодіння, позов не є таким, що підлягає задоволенню. Інші особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Заслухав пояснення позивача та представника відповідача, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку пор наявність підстави для задоволення позову частково, виходячи з наступного. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 8). За життя померла проживала та її місце проживання було зареєстровано за наступною адресою: [ADDRESS]. Позивач є онуком померлої; позивач мешкає та його місце проживання зареєстровано також за даною адресою (а.с. 30) з 11.01.1999 р. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі свідоцтва про право власності від 10.12.1986 р., виданого АНД районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому АНД районної ради народних депутатів №604/2 від 17.10.1986 року, 45/100 частини домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON]. Разом з тим, відповідно до рішення виконкому АНД районної ради народних депутатів №43/1 від 13.01.1989 р. змінився розмір часток та затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння, згідно з яким за [PERSON] - 47/100 часток домоволодіння, за співвласником [PERSON] - 53/100 часток домоволодіння. Позивач є єдиним спадкоємцем в силу ч. 1 статті 1266 ЦК України після смерті бабусі - [PERSON], померла заповіту не залишила. Позивач прийняв спадщину в силу статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач виконав вимоги ч. 1 ст. 1297 ЦК України, утім, постановою державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 13) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину на частину домоволодіння, оскільки згідно поданих документів нотаріусом виявлено, що 45/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], належить спадкодавцеві - гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 10.12.1986 р., а на підставі рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №604/2 від 13.01.1989 р. за №43/1 розмір часток змінено, у зв'язку з чим затверджено акт ідеальних часток між співвласниками на 47/100 часток домоволодіння за спадкодавицею - гр.[PERSON] та на 53/100 частини за іншим співвласником. Вищезазначені документи: свідоцтво про право власності, видане відділом комунального господарства Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 10.12.1986 р., та рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №604/2 від 13.01.1989 р. за №43/1 суперечать один одному. Згідно з даною постановою державного нотаріуса (а.с. 13) рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів №604/2 від 13.01.1989 р. за №43/1 про зміну розміру ідеальних часток між співвласниками на 47/100 частини домоволодіння не проведено, тобто право власності за спадкодавцем зареєстровано тільки на 45/100 частин зазначеного домоволодіння, а згідно ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину; разом з тим, та обставина, що частина майна не зареєстровано за померлою [PERSON] (2/100 відповідно до рішення про зміну ідеальних часток) позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, та оформити, таким чином, спадкові права в нотаріальну порядку. Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України для суду вбачаються підстави для поновлення порушених прав позивача в обраний ним спосіб (ст. 16 ЦК України). Разом з тим, суд визнає слушними заперечення відповідача в особі представника щодо того, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права власності у встановленому законодавством України порядку, та, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Відтак, частково задовольняючи позов, для суду відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 47/100 частин домоволодіння зазначеного вище, оскільки суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо реєстрації права власності на таку частку за померлою [PERSON], та за позивачем має бути визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті бабусі - [PERSON], померлої [INFO], на ті права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті: 45/100 частин домоволодіння [ADDRESS], які складаються з: квартири № 2 в житловому будинку літ.«А-1» загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., в тому числі з житловою прибудовою літ.«А'-1», погрібу літ.«під А'-І», верандою літ.«а3-1», що складається з: коридору 2-1 площею 5,9 кв.м.; житлової 2-2 площею 5,2 кв.м.; житлової 2-3 площею 7,2 кв.м.; житлової 2-4 площею 14,8 кв.м.; житлової 2-5 площею 7,6 кв.м.; кладової 2-6 площею 3,9 кв.м.; кухні 2-7 площею 5,1 кв.м.; веранди 2-І площею 28,9 кв.м.; а також сараїв літ.«В,Д,Е,Н,0,Г,Л», вбиральні літ.«Ж», літнього душу літ.« 3», літньої кухні літ.«М», споруди №1-5, І, що розташоване на земельній ділянці площею 518 кв.м.

Outcome: partial