Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] 31.12.2010 року було укладено договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 24.01.2017 року становить 32618,49 гривень, із яких: 10463,67 гривень заборгованість за кредитом, 9422,54 гривень заборгованість по сплаті процентів, 10702,83 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. фіксованого штрафу та 1529,45 грн. процентної складової штрафу. В подальшому позивач уточнив підстави позову, надавши уточнену позовну заяву без зміни ціни позову та позовних вимог. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт укладення кредитного договору з позивачем, проте вказав, що передав кредитну картку іншій особі на її прохання, проте згоди банку на переведення боргу не отримував. Погашення по кредиту відповідач здійснював до того часу, як за місцем роботи йому припинили виплачувати заробітну плату, після цього відповідач припинив оплати по кредиту. Просив до вимог позивача про стягнення пені застосувати позовну давність в один рік. В останнє судове засідання відповідач не зявився, про час судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, від нього не надходило заяв про відкладення судового розгляду, у звязку з чим суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (копію анкети-заяви від 31.12.2010 року; довідку про зміну умов кредитування; розрахунок заборгованості; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов і правил надання банківських послуг; копію наказу №906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року; копію наказу №906 СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 31.12.2010 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту по платіжній картці в розмірі 17000 грн. за умовами тарифу «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». На час укладення договору процентна ставка була визначена в 2,5 % на місяць. В подальшому позивач збільшив процентну ставку: з 01.04.2013 року до 2,3% на місяць, з 01.09.2014 року 2,7%, з 01.04.2015 року 3,5%. Відповідач після вказаних збільшень процентної ставки продовжував погашати заборгованість за кредитом та останній платіж здійснив 24.03.2016 року, після чого припинив погашення за кредитним договором. З вказаного часу відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача, які відповідачем не оспорюються, станом на 24.01.2017 року становить 32618,49 гривень, із яких: 10463,67 гривень заборгованість за кредитом, 9422,54 гривень заборгованість по сплаті процентів, 10702,83 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. фіксованого штрафу та 1529,45 грн. процентної складової штрафу. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором. Посилання відповідача на те, що він взяв даний кредит для іншої особи та вона користувалась коштами відповідача, не змінює висновків суду, оскільки саме відповідач уклав з позивачем даний кредитний договір та взяв на себе зобовязання по його погашенню, крім того, відповідачем в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів заміни боржника в зобовязанні та отримання згоди кредитора на таку заміну відповідно до ст.ст. 520, 521 ЦК України. Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача про стягнення пені річної позовної давності, при цьому, як слідує з долученого до позовної заяви розрахунку пеня нараховувалась позивачем з травня 2016 року, а з позовом до суду 17.05.2017 року, тому пеня, про стягнення якої просить позивач, нарахована ним в межах річного строку позовної давності, а тому підлягає стягненню. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобовязання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність, ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України та

Outcome: approved