Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що у загальному доступі у соціальній мережі «Facebook» в мережі Інтернет зареєстрований акаунт «[INFO]» як фізичної особи. На сторінці зазначеного акаунту у графі «Інформація» наявна лише інформація про стать, а саме « [INFO] » та місце проживання « [ADDRESS]» і все. Більше інформації, яка б свідчила про будь-які відомості, за допомогою яких можна було ідентифікувати особу, яка зареєструвала цей акаунт, немає, тому можна зробити висновок, що автором були здійснені заходи щодо знеособлення авторства публікацій та спроби уникнення відповідальності за розповсюдження недостовірної інформації. На зазначеній сторінці акаунту періодично публікуються відео, учасником яких є [PERSON] , який з 01.10.2014 по 21.10.2016 перебував у трудових відносинах з позивачем. Зміст опублікованих відео принижує честі і гідність та посягає на ділову репутацію позивача, а також його працівників та законних представників. Так, [INFO] о 10:28 було опубліковано відео в режимі «[INFO]» із заголовком такого змісту «[INFO]» звернулися мешканці села Никонівка - власники майнових паїв, які у 2003 році передали своє майно у користування підприємству, яке на даний час входить до складу агрохолдингу ТАС АГРО (власник [PERSON]). Однак вже минуло понад 6 років з моменту закінчення договору оренди, а майно селянам так і не повернуто і на їхні чисельні звернення до керівництва агрохолдингу так і немає жодної відповіді. Ми вирішили допомогти мешканцям села Никонівка у захисті їх законних прав та поверненні майна». Публікація має приблизно 3500 переглядів, 40 відміток «подобається», 2 коментарі та 42 рази була переопублікована іншими користувачами соціальної мережі «Facebook». Зі змісту відео відповідач у присутності працівників позивача та інших осіб, перебуваючи у приміщенні позивача, спілкується з працівниками підприємства. Зі змісту розмови на 11 хв 21 сек відео відповідач повідомив «Я, [PERSON] , являюсь представником співвласників майна, тих людей, яких ваше підприємство, в якому ви працюєте, обдурило і шість років користується майном, незаконно користується майном». Оскільки докази по справі є електронними та містяться в мережі Інтернет, тому ухвалою Талалаївського районного суду від 01 липня 2019 року забезпечено доказ шляхом огляду судом у залі суду 01 липня 2019 року об 12 год 10 хв за участі представника ТОВ «Обрій» та без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи, за місцезнаходженням у мережі Інтернет веб-сторінки з метою встановлення та фіксування змісту відео та іншої інформації, яка на ньому розміщена, в мережі «Facebook» за посиланням [INFO], інформації, яка розміщена [INFO] о 10:28 в режимі «[INFO]» в соціальній мережі «Facebook». Відповідно до умов публічного договору, укладеного при створенні акаунту та користуванні послугами соціальної мережі «Facebook», компанія соціальної мережі не несе відповідальності за поширення недостовірної інформації, тому дана компанія не може бути відповідачем, а [PERSON] при створенні акаунту прийняв умови надання послуг та зобов`язання нести відповідальність за зміст поширюваної інформації. За таких обставин відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу, тобто [PERSON] . Оскільки інформація розповсюджена відповідачем, стосується конкретних дій позивача, та може при сприйнятті іншими особами сформувати у них хибну думку про недобросовісність позивача, сприймаючи цю інформацію як інформацію про конкретний факт введення в оману позивачем інших осіб, які можуть кваліфікуватись як адміністративне чи кримінальне правопорушення з боку позивача чи його працівників, позивач вважає, що така інформація не є оціночним судженням та підлягає спростуванню. Тому позивач просить суд визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, поширену інформацію, розміщену у соціальній Інтернет-мережі «Facebook» [INFO] о 10:28 в режимі «[INFO]» за посиланням [INFO] наступного змісту: у заголовку «[INFO]» звернулися мешканці села Никонівка - власники майнових паїв, які у 2003 році передали своє майно у користування підприємству, яке на даний час входить до складу агрохолдингу ТАС АГРО (власник [PERSON])». на 11 хвилині 43 секунді «Підприємство, в якому ви працюєте, обдурило і шість років користується майном, незаконно користується майном». Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 20 000 грн та судові витрати, понесені під час розгляду справи. Згідно наданого відповідачем та його представником відзиву позов вони не визнають, вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, і просять суд відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення проти позову обґрунтовують тим, що за твердженням позивача інформація, поширена [PERSON] у мережі «Facebook» [INFO] про те, що до нього звернулись мешканці с. Никонівка власники майнових паїв і він являється представником співвласників майна та те, що підприємство обдурило і 6 років незаконно користується майном, є недостовірною. Але позивач станом на [INFO] мав на руках копію договору оренди майна, укладеного між співвласниками майна в особі уповноваженого [PERSON] та ТОВ «Обрій» в особі директора Мостового В.М., відповідно до умов даного договору співвласники передали належне їм майно ТОВ «Обрій» на 10 років, що сплинуло 11 лютого 2013 року. При цьому підприємство взяло на себе зобов`язання повернути отримане майно після закінчення строку даного договору. Оскільки відповідачу співвласники майна повідомили, що ніхто їм майна по закінченні договору не повернув, а нові збори співвласників з приводу продовження строку даного договору оренди не збиралися, то таким чином [PERSON] зробив висновок про незаконне користування вказаним майном, тобто без правової підстави. Тому викладена їм інформація є достовірною, бо ґрунтується на конкретних документах та свідченнях осіб, що є стороною правовідносин з ТОВ «Обрій». Що стосується стягненню з відповідача моральної шкоди через дії відповідача, які підірвали його ділову репутацію, оскільки ТОВ «Обрій» є великим підприємством і тому ділова репутація має велике значення, а виступом відповідача зачіпається ділова репутація третіх осіб компаній міжнародного рівня, то відповідач не вчинював жодних протиправних дій по відношенню до ТОВ «Обрій», також позивач не зазначає допустимими та належними доказами конкретних майнових втрат, які були понесені ним після опублікованого відео та не наводить доказів причинного зв`язку між можливими втратами та діями відповідача. Таким чином позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. У судовому засіданні по справі представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив задовольнити, поскільки висловлювання відповідача [PERSON] про ніби-то неправомірні дії позивача у відео, розміщене в мережі Інтернет в режимі «[INFO]», за період до подання позову до суду мало 3500 переглядів, інформація поширена невизначеному колу осіб, тому кожен може її переглядати. Це може викликати хибну думку з боку третіх осіб про підприємство позивача, зазначена інформація є недостовірною та неправдивою, оскільки позивачем не надано підтвердження неправомірності користування позивачем майновими паями, притягнення посадових осіб підприємства до адміністративної чи кримінальної відповідальності за це. Крім того, інформація, викладена відповідачем, впливає на честь гідність та ділову репутацію позивача, оскільки позивач - ТОВ «Обрій» - є великим сільськогосподарським підприємством, яке здійснює свою діяльність як в Україні, так і за кордоном, і тому може призвести до втрати його ділової репутації на ринку, що в подальшому потягне за собою зменшення кількості його партнерів, і як наслідок - зменшення прибутку від діяльності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, поскільки відповідач на основі достовірної інформації зробив заяву про те, що ТОВ «Обрій» незаконно користується майном жителів с. Никонівка, так як до нього звернулись мешканці цього села з проханням про допомогу. За час, що пройшов від закінчення дії договору оренди майна пройшло 6 років, а позивач не вчиняє жодних дій з повернення майна його власникам чи виплати орендної плати за його користування. Таким чином, відповідач і зробив висновок про незаконне користування майном. Тому позовні вимоги до нього є безпідставними, будь-яких протиправних дій відповідач не вчиняв, у своєму висловлюванні тільки дав оцінку діяльності позивача. Ухвалою судді Срібнянського районного суду від 16 липня 2019 року було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 15 серпня 2019 року. 13 серпня 2019 року надійшла заява представника позивача про відвід судді Цигури Н.А. Ухвалою від 15 серпня 2019 року відвід судді задоволено, а справа передана до канцелярії Срібнянського суду для передачі іншому судді. 19 серпня 2019 року відбувся повторний автоматизований розподіл і справа передана на розгляд судді Ходіч В.М. 19 серпня 2019 року суддя Ходіч В.М. написала заяву про самовідвід з тих підстав, що мати відповідача [PERSON] працює секретарем судового засідання Срібнянського районного суду і перебуває у її безпосередньому підпорядкуванні. Ухвалою від 29 серпня 2019 року заяву про самовідвід судді Ходіч В.М. задоволено, розпорядженням в.о. голови Срібнянського районного суду від 29 серпня 2019 року справа передана до Талалаївського районного суду на підставі пунктів 2, 4 ч.1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою судді Талалаївського районного суду Тіщенко Л.В. від 04 вересня 2019 року справа прийнята до провадження та призначено судове засідання на 25 вересня 2019 року. Протокольною ухвалою від 25 вересня 2019 року розгляд справи відкладено за клопотанням відповідача на 23 жовтня 2019 року. Ухвалою судового засідання від 23 жовтня 2019 року відповідачу [PERSON] поновлено процесуальний строк для подання відзиву до 23 жовтня 2019 року, розгляд справи відкладено на 13 листопада 2019 року. У судовому засіданні 13 листопада 2019 року представником позивача заявлялись клопотання про витребування доказів, про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про виклик в судове засідання свідків, у задоволенні яких відмовлено ухвалами суду. Ухвалою судового засідання від 13 листопада 2019 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та в розгляді справи оголошено перерву до 26 листопада 2019 року. До подання позову до суду за клопотанням позивача про забезпечення електронного доказу ухвалою Талалаївського районного суду від 01 липня 2019 року забезпечено доказ шляхом огляду судом у залі суду 01 липня 2019 року об 12 год 10 хв за участі представника ТОВ «Обрій» та без повідомлення інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи, за місцезнаходженням у мережі Інтернет веб-сторінки з метою встановлення та фіксування змісту відео та іншої інформації, яка на ньому розміщена, в мережі «Facebook» за посиланням [INFO], інформації, яка розміщена [INFO] о 10:28 в режимі «[INFO]» в соціальній мережі «Facebook». Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень щодо позову, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Товариство з обмеженою відповідальністю «Обрій» є юридичною особою приватного права, основним видом діяльності якої є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що підтверджується випискою та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 12-15), а також статутом товариства (а.с. 5-11). [INFO], об 10:28 в режимі «[INFO]» у соціальній мережі «Facebook» в мережі Інтернет було опубліковано відео із заголовком «[INFO]» звернулися мешканці села Никонівка - власники майнових паїв, які у 2003 році передали своє майно у користування підприємству, яке на даний час входить до складу агрохолдингу ТАС АГРО (власник [PERSON]). Однак вже минуло понад 6 років з моменту закінчення договору оренди, а майно селянам так і не повернуто і на їхні чисельні звернення до керівництва агрохолдингу так і немає жодної відповіді. Ми вирішили допомогти мешканцям села Никонівка у захисті їх законних прав та поверненні майна». Наведене підтверджується відеозаписом, зміст якого зафіксовано на виконання ухвали Талалаївського районного суду Чернігівської області у справі № 746/287/19 від 01 липня 2019 року за посиланням [INFO], який був оглянутий в судовому засіданні. Проте з зазначеного відеозапису вбачається, що мова йде про агрохолдинг «ТАС АГРО» (власник [PERSON]), як про це було сказано відповідачем прямо, та зазначено самим позивачем в тексті позовної заяви. Разом з тим відсутні будь-які докази того, що це стосується саме позивача - ТОВ «Обрій». Жодних висловів, які б прямо стосувались позивача - ТОВ «Обрій» - матеріали відеозапису не містять. Про те, яким чином зазначене висловлювання на адресу «ТАС АГРО» відноситься до позивача, таких доказів як відеозапис, так і матеріали справи не містять. Суд не приймає висловлювання - «підприємство, в якому ви працюєте», як пряму вказівку що це стосується підприємства ТОВ «Обрій», поскільки відповідачем це прямо не зазначено, а доказування не може грунтуватись на припущеннях. Також з матеріалів справи не вбачається, яким чином такий вислів відповідача про ТАС АГРО та про якесь підприємство принижує ділову репутацію позивача ТОВ «Обрій», всі обґрунтування спричиненої моральної шкоди - це тільки припущення позивача про можливі негативні наслідки у позивача після висловлювань відповідача. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи, а саме - установчі та реєстраційні документи позивача, не містять жодного підтвердження того, що позивач ТОВ «Обрій» та ТАС АГРО, про яке висловлювався відповідач [PERSON] - це одна і та ж сама юридична особа. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини щодо спростування недостовірної інформації та захисту честі гідності ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, які регулюється як загальними нормами ЦК України, так і нормами спеціальних профільних законів, зокрема, Законом України «Про інформацію». Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації. За змістом ст. 201 ЦК України ділова репутація охороняється цивільним законодавством. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За змістом ст. 23 ЦК України юридична особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні ділової репутації. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Приймаючи рішення щодо самої суті позовних вимог, суд, в першу чергу, звертає свою увагу на зміст ст. 34 Конституції України, яка гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. При цьому здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Статтею 1 Закону України «Про інформацію» їй надано визначення, відповідно до якого інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Поряд з цим у даній статті зроблено застереження про те, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію згідно частин 1, 2 Закону України «Про інформацію». Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 березня 2005 року у справі «Українська Прес-Група» проти України» (заява №72713/01) з посиланням на рішення Європейського Суду від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, неправдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Відповідно до правого висновку від 22 липня 2019 року, сформованого Верховним Судом у цивільній справі №126/274/17, вислови, які відображають власні думки, переконання автора, критичну оцінку ним певних фактів, є оціночними судженнями. Особисте сприйняття позивачем зазначених у позові висловлювань, як таких, що принижують ділову репутацію, не може бути підставою для задоволення позову. Повідомлення негативних відомостей про фізичну або юридичну особу не підпадає під поняття «недостовірна інформація», а є лише критикою цієї діяльності. Як було встановлено в ході судового розгляду у розпорядженні відповідача [PERSON] є копія договору оренди майна від 11 лютого 2003 року, укладеного між співвласниками майна та ТОВ «Обрій», предметом якого є належне співвласникам на праві спільної часткової власності майно, передане в оренду господарству строком на 10 років (п.1.1. Договору). (а.с.89-90). Зазначена копія договору була досліджена в судовому засіданні. До відповідача звернулись співвласники майна з проханням про допомогу, оскільки знають, що він працював юристом в товаристві, володіє спеціальними знаннями, і тому може допомогти селянам у відновленні справедливості, оскільки термін дії договору оренди закінчився у 2013 році, ні продовження терміну дії договору, ні повернення співвласникам майна, як це передбачено умовами договору, до 2019 року не відбулось. Зазначене встановлено в судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які є мешканцями с. Никонівка, співвласниками майна, та звернулись до [PERSON] про допомогу у вирішенні питання про їхні майнові паї, передані в оренду ТОВ «Обрій» у 2003 році. Оскільки в опублікованому [PERSON] [INFO] в 10:28 на веб-сторінці у соціальній мережі «Facebook» в мережі Інтернет відео із заголовком «[INFO]» звернулися мешканці села Никонівка - власники майнових паїв, які у 2003 році передали своє майно у користування підприємству, яке на даний час входить до складу агрохолдингу ТАС АГРО (власник [PERSON]). Однак вже минуло понад 6 років з моменту закінчення договору оренди, а майно селянам так і не повернуто і на їхні чисельні звернення до керівництва агрохолдингу так і немає жодної відповіді. Ми вирішили допомогти мешканцям села Никонівка у захисті їх законних прав та поверненні майна». На 11 хв. 43 сек. відповідач [PERSON] (це не заперечувалось і самим відповідачем) зазначив «підприємство, в якому ви працюєте, обдурило і шість років користується майном, незаконно користується майно». Тобто відповідач здійснив критику та дав оцінку підприємницькій діяльності підприємства, висловивши свою суб`єктивну думку за допомогою висловлювань, які не містять фактичних даних, тобто висловив оціночне судження, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання зазначеного відео недостовірною інформацією, що принижує ділову репутацію позивача ТОВ «Обрій», оскільки у висловлюванні навіть прямо не зазначено, що це стосується ТОВ «Обрій». При цьому оціночне судження не було висловлено [PERSON] в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Крім того, як було встановлено в ході судово розгляду з допиту свідка [PERSON] , який був присутній під час відеозапису як представник охорони, протиправних дій з боку відповідача не було, свідку також відомо, що дійсно ТОВ «Обрій» має борги перед мешканцями села Никонівка за користування їхнім майном, на даний час це питання знаходиться в стадії вирішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що інформація, яку висловив [PERSON] , заснована на оцінці тих обставин, що склалися між співвласниками майна села Никонівка та ТОВ «Обрій», і які відомі особисто відповідачу в силу того, що до нього звернулись ці співвласники про допомогу. Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивач є публічною юридичною особою, яка здійснює широку господарську діяльність та притягує до себе підвищену увагу в зв`язку з цим, а межі критики щодо таких публічних як фізичних так і юридичних осіб є ширшими, ніж до пересічної юридичної особи, тому вони повинні бути готові до гострої критики та підвищеної уваги до своєї діяльності. Згідно статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки в ході судового розгляду представником позивача всупереч вимогам статей 12,81 ЦПК України, не доведено обставин, які б підтверджували позовні вимоги, а саме - що інформація, висловлена відповідачем [PERSON] і розміщена ним в мережі Інтернет, є недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача - ТОВ «Обрій». Зазначеного висновку суд прийшов на підставі аналізу змісту висловлювання, у якому прямо не йшлося про ТОВ «Обрій», а матеріали справи не підтверджують того, що ТОВ «Обрій» входить до ТАС АГРО. Тому у суду відсутні підстави про визнання висловленої відповідачем інформації недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона взагалі стосується позивача - ТОВ «Обрій». Поскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди з відповідача, яка на думку позивача, спричинена висловлюваннями відповідача, розміщеними в мережі Інтернет. В судовому засіданні належними та допустимими доказами цього не було встановлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову, поскільки із встановлених в судовому засіданні фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що саме діями відповідача порушено його права, а тому пред`явлені позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. Так як в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відсутні і підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed