Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є батьком відповідача у справі [PERSON] , він є пенсіонером, єдиним джерелом його існування є пенсія за вислугою років. Також він страждає на кардіологічне захворювання, потребує постійного лікування та постійного прийому ліків. Але розмір його пенсії не вистачає на ліки, продукти харчування, одяг та сплату комунальних витрат. Також він проживає зі своєю матір`ю, [PERSON] , [INFO] , яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та постійного прийому ліків. Окрім того, він добровільно допомагає своєму синові [PERSON] , [INFO] , який навчається у Криворізькому коледжі Національного авіаційного університету до 30.06.2020. Відповідач, у свою чергу, жодної матеріальної допомоги не надає, закінчив навчання, працює та має регулярний, стабільний дохід. Тому просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/6 частини доходів щомісяця, довічно. Ухвалою суду від 04.11.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 16.11.2020 провадження у справі було зупинено до закінчення терміну перебування [PERSON] на строковій військовій службі, початок проходження строкової військової служби 10.10.2019. Ухвалою суду від 30.06.2021 провадження у справі відновлено. 10.08.2021 надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого він просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні 15.09.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, суду пояснив, що він є пенсіонером, пенсії йому не вистачає, також на утриманні має матір, яка потребує стороннього догляду, пенсію по інвалідності не оформлював. У подальшому звернувся до суду заявою про закінчення розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні 15.09.2021 проти позовних вимог заперечував, суду пояснив, що він не згодний з позовом, так як позивач не є непрацездатною особою, є пенсіонером за вислугою років, а не за віком. Підтвердив, що позивач сплачував аліменти на його утримання до його повноліття, потім на період його навчання. Батько з ним не спілкується. У подальшому звернувся до суду заявою про закінчення розгляду справи за його відсутності, проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Вислухавши сторони у справі, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 202\~СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків не пов`язується з їх (дітей) працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Непрацездатним, у розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. При цьому, сам лише факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, оскільки визначальним для вирішення питання про матеріальне утримання дітьми своїх непрацездатних батьків є потреба батьків у матеріальній допомозі. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку, залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19). Статтею 203\~СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Згідно із статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис 342 (а.с. 11). Позивач [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років, середній розмір якої перед зверненням до суду із вказаним позовом становив 4\~408 грн. 46 коп., має право на пільги, встановлені законодавством України для ветерані органів внутрішніх справ (а.с. 3-5, 7, 13). У період з 29.06.2017 по 30.06.2019 відповідно до рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2017 позивач сплачував аліменти на користь та утримання повнолітнього [PERSON] , на період його навчання у навчальному закладі (а.с. 14, 15). Відповідно до постанови головного державного виконавця Апостолівського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко Т.В. від 29.01.2020 виконавче провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів на період навчання було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Відповідач [PERSON] у період з 10.10.2019 по 10.04.2021 перебував на строковій військовій службі (а.с. 38). Розмір свого доходу відповідач [PERSON] суду не надав. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач окрім довідки про свій дохід у виді пенсії за вислугою років, середній розмір якої у період з березня по серпень 2019 року становив 4\~408 грн. 46 коп., що є більше від встановленого законом станом на 01.12.2021 прожиткового мінімуму, не надав належних доказів на підтвердження понесених ним щомісячних витрат, які б перевищували його дохід, оскільки сам по собі факт його перебування на пенсії за вислугою років, не може бути безумовною підставою для присудження на його користь матеріального утримання. Окрім того, суд вважає, що у розумінні ч. 3 ст.\~75\~СК України позивач не є непрацездатною особою, так як є пенсіонером за вислугою років, а не пенсіонером за віком. А посилання позивача на те, що він не має можливості на працевлаштування у зв`язку з тим, що доглядає за своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка потребує сторонньою допомоги та постійного прийому ліків, не є доведеним позивачем. Оскільки в якості доказів надано лише копії довідок від 07.08.2017, але суду не дано довідку про склад сім`ї позивача, докази проживання з матір`ю за однією адресою, не зазначено, який дохід отримує [PERSON] , тощо. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявного у нього хронічного або тяжкого захворювання та рекомендацій лікарів для проходження ним необхідного щомісячного лікування та/або медичного обстеження, та/або посиленого харчування, викликаного станом його здоров`я, оскільки участь дітей у витратах батьків, зумовлених, зокрема, необхідністю лікування, які не мають систематичного характеру, вирішуються шляхом стягнення додаткових витрат, а не шляхом присудження аліментів. У підтвердження наявності у позивача кардіологічного захворювання та необхідність прийому ліків [PERSON] надано лише консультативний висновок кардіолога та ехокардіографію, які датовані 02.02.2015 та не містять рекомендацій щодо лікування чи подальшого обстеження позивача, рекомендацій щодо прийому ліків (а.с. 8, 9). Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він добровільно допомагає своєму синові [PERSON] , [INFO] , який навчається у Криворізькому коледжі Національного авіаційного університету до 30.06.2020. Оскільки це його особиста справа, та даний факт жодним чином не може бути підставою для стягнення аліментів на своє утримання з відповідача. З огляду на все вище викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви позивача в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. Так як позивач при поданні позову до суду звільнений від плати судового збору, судовий збір віднести за рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed