Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суми страхового відшкодування в порядку регресу. При цьому зазначив, що 03.02.2016 року о 17 год. 45 хв. в м. Житомирі по вул. Котовського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan X-Trail», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Renault 25», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Дорожньо-транспортна пригода, за якої було пошкоджено автомобіль «Nissan X-Trail», реєстраційний номер [NUMBER], відбулась внаслідок винних дій [PERSON]. Позивач зауважує, що відповідно до договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладений між позивачем та [PERSON] відповідальність останнього було застраховано (поліс АІ/8499356). На виконання вимог умов полісу АІ/8499356, на підставі ремонтної калькуляції, Договору про врегулювання страхувого випадку № [NUMBER], розрахунку суми матеріального збитку, страхового атку, розрахунку відшкодування від 02.03.2016 року, платіжного доручення № 0009105 від 03.03.2016 року, відомостей № ВПТ-001105 від 03.03.2016 року, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в загальній сумі 12724,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, положення ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути вищевказану суму, відшкодувати судові витрати. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, \~судова повістка, направлена відповідачу повернулась на адресу суду не врученою адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 03.02.2016 року о 18 год. 40 хв. громадянин [PERSON] керуючи автомобілем марки «Renault 25»,, д.н.з. [NUMBER] по вул. Котовського, в м. Житомирі, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 02.03.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП. Положеннями ч. 4\~ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вина відповідача у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, є встановленою вищевказаними судовими рішеннями у адміністративній справі. Вказаними рішеннями також підтверджено отримання механічних пошкоджень транспортними засобами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі [PERSON] Відповідно до договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АІ/8499356), що укладений між позивачем та [PERSON] як страхувальником строком з 23.09.2015 року до 22.09.2016 року включно, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки ««Renault 25», реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ремонтної калькуляції, Договору про врегулювання страхувого випадку № [NUMBER], розрахунку суми матеріального збитку, страхового атку, розрахунку відшкодування від 02.03.2016 року, платіжного доручення № 0009105 від 03.03.2016 року, відомостей № ВПТ-001105 від 03.03.2016 року, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 12724,00 грн грн. Вказана обставина підтверджується дослідженим платіжним дорученням на виплату відповідної суми. У відповідності до п. «в» ст. 38.1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За положеннями ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом враховується, що позивач, виконуючи свої договірні зобовязання, здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 12724,00 грн. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача про наявність заподіяних збитків, їх розміру. Положеннями закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092, не передбачено обов»язок страховика запрошувати осіб, відповідальність яких є застрахованою, для спільного проведення визначення (оцінки) розміру збитків. Враховуючи вищенаведене, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved