Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер [NUMBER] виданого 03.09.2013 року на ім`я [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що будинок [ADDRESS] належить чотирьом співвласникам. Він [PERSON] та його мати [PERSON] стали співвласниками 1/2 частини будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 27.03.2002 року. На день набуття ними права власності вся земельна ділянка знаходилась у спільному користуванні чотирьох співвласників. Влітку 2016 року він дізнався, що [PERSON] приватизовано частину земельної ділянки, що знаходилась в спільному користуванні. Як з`ясувалось, приватизація проведена таким чином, що [PERSON] фактично належить дві земельні ділянки: одна з боку ганку її частини будинку, а друга площею 0,0004 га (4 кв.м) - з іншого боку - на місці проходу та проїзд, яким користуються інші троє співвласників будинку. Відповідач повідомила, що вона збирається встановити свою хвіртку та паркан до другої земельної ділянки площею 0,0004 га. Виходячи з ситуації, що склалася передача у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0004 га є незаконною та абсурдною, так як після встановлення нею паркану прохід та проїзд до частини будинку належної позивачу та його матері, буде становити менше 2 метрів, що являється грубим порушенням будівельних та протипожежних норм. При з`ясуванні обставин приватизації земельної ділянки відповідачем, він 05.07.2016 року звернувся до земельного відділу Ніжинської міської ради, де ним було оглянуто акт погодження меж земельної ділянки [PERSON] на якому підроблені підписи його та його матері, а також не відповідає дійсності підпис іще одного співвласника [PERSON] , так як останній помер в 1997 році, а його спадкоємці свої спадкові права не оформляли. На його письмове звернення з цього приводу комісією з вирішення земельних спорів ніяких реальних дій вчинено не було. Тому рішення Ніжинської міської ради щодо приватизації земельної ділянки [PERSON] такого розміру та конфігурації, видача свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0147 га є незаконним та такими, що порушують права та інтереси інших землекористувачів. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, пояснивши, що з 2002 року проживає на вказаній земельній ділянці, на якій не було розподілу між співвласниками та огорож. Два роки тому він дізнався про приватизацію відповідачкою її частки земельної ділянки, а на даний час встановила паркан, яким відгородила частину землі яка є у спільному їх користуванні. Спірна частина земельної ділянки знаходиться при в`їзді у двір, де облаштовані ворота якими він користується, поруч є хвіртка, яка у спільному користуванні. Маючи намір відгородити спірну частку відповідачка позбавить його можливості користуватися спільною хвірткою. Загалом вважає приватизація ділянки була вчинена без врахування його інтересів, його волі та відома, тому має бути скасована, а свідоцтво визнане недійсним. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що фактично будівля має чотири квартири. Приватизація відповідачем її частки земельної ділянки відбулася без порушень з врахуванням наявного рішення суду за 1982 рік яким було встановлено порядок користування земельною ділянкою, якою користувались попередники. Спірна частина була надана для обслуговування будинку, що не порушувало нічиїх прав. Позивач, має транспортний засіб, який постійно паркує при в`їзді впритул до вікон належної відповідачці частини, що створює їй незручності, облаштування нею квітника в цій частині ситуацію не виправило. Так як спірна частина земельної ділянки нею приватизована без жодних порушень в задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача Ніжинської міської ради в судове засідання не з`явився надавши клопотання про розгляд справи в його відсутність, просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився надавши лист в якому при вирішенні позову поклався на розсуд суду та просить розглянути справу в його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Частиною першою статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, передбачений статтею 118 ЗК України, який включає в себе наступні стадії: подання заяви зацікавленою особою у приватизації земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; розгляд клопотання відповідним органом про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин; прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та передача її у власність. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З договору дарування частки житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу 27.03.2002 року (копія на а.с. 10) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками 1/2 частини жилого будинку [ADDRESS] . З копії технічного паспорту на будинок (а.с. 11-13) вбачається, що власниками житлового будинку по [ADDRESS] є: 1/2 частини [PERSON] та [PERSON] , 1/4 частини [PERSON] та 1/4 частини [PERSON] . Повідомленням Ніжинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 30.05.2017 року підтверджується наявність актового запису № 641 від 09 вересня 1997 року про смерть [PERSON] (а.с. 16). На даний час позивачем оспорюється свідоцтво підтверджуюче право власності [PERSON] на земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0147 га (копія на а.с. 14). Як встановлено судом та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 03.09.2013 року [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0147 га (копія на а.с.15). Рішенням тридцять дев`ятої сесії шостого скликання Ніжинської міської ради Чернігівської області від 16.04.2013 року № 4-39/2013 (копія виписки на а.с. 34) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0147 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться житловий будинок, який є її власністю на підставі договору дарування частки жилого будинку р. № 1682 від 12 червня 2002 року та рішення суду справа № 2-376 від 10 листопада 1982 року. Вказане рішення є чинним та не оспорюється позивачем. Між сторонами по справі тривалий час існують неприязні відносини з приводу користування земельною ділянкою, що підтверджується актом розгляду земельного спору від 01.07.2016 року затвердженого рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 04.08.2016 року № 213 (копії на а.с. 35, 36). З акту вбачається, що комісією розглянуто спір між власником земельної ділянки площею 0,0147 га, яка знаходиться по [ADDRESS] [PERSON] та користувачем земельної ділянки площею 0,0418 га по [ADDRESS] [PERSON] . Предметом спору стало неможливість проходу до частини будинку [PERSON] , винесення забору за його межі [PERSON] та недостовірність підпису [PERSON] на акті визначення та погодження меж земельної ділянки в технічній документації [PERSON] . При вирішенні земельного спору між сторонами комісією встановлено, що рішенням народного суду міста Ніжина від 10.11.1982 року (копія на а.с. 32) було здійснено розподіл земельної ділянки по [ADDRESS] та із загальної площі 0,0482 га встановлено площі земельних ділянок: [PERSON] - 0,0368 га, [PERSON] та [PERSON] - 0,0114 га. Відповідно до договору дарування частки будинку [PERSON] подарувала [PERSON] 1/4 частину домоволодіння по [ADDRESS] . Комісія встановила, що власник домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] встановила паркан відповідно до межі своєї приватизованої земельної ділянки. Доступ до частини земельної ділянки площею 0,0004 га для обслуговування будинку [PERSON] відсутній, але згідно технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та правовстановлюючих документів на землю прохід для обслуговування житлового будинку повинен бути площею 0,0004 га. Комісія рекомендувала власнику домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] звернутися до землевпорядної організації для виготовлення землевпорядної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та забезпечити доступ до частини приватизованої земельної ділянки площею 0,0004 га для обслуговування будинку [PERSON] . На запит суду Міськрайонним управлінням у Ніжинському районі та м. Ніжині Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надано копію технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю [PERSON] (а.с. 50-63). Зокрема у вказаних матеріалах міститься копія акта погодження меж земельної ділянки від 03.09.2012 року (а.с. 18, 56) на якій маються описи меж суміжних земельних ділянок та підписи землекористувачів А-Б: землі загального користування [ADDRESS]: діл. [PERSON] , В-А: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (рішення Ніжинського народного суду від 10.11.1982 року) на яких маються підписи суміжних землекористувачів, справжність яких заперечується позивачем. З вказаним твердженням [PERSON] суд погодитися не може з огляду на те, що справжність підписів в акті погодження нічим не спростована, почеркознавча експертиза не проводилась, ніякі інші докази на спростування цього суду не надані. Підпис померлого [PERSON] у вказаному акті відсутній. Згідно ч.1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частинами першою, другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України ). Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , Ніжинської міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, [PERSON] обгрунтовував позовні вимоги тим, що відповідач у ході реалізації свого права на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, не погодила з ним, як суміжним землекористувачем, межі переданої їй у власність земельної ділянки, так як підпис у акті погодження меж йому не належить, внаслідок чого порушено його право власності на земельну ділянку, і не ставив вимог про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого було затверджено земельну документацію та видано відповідачеві оскаржуване свідоцтво. Враховуючи, що правовою підставою набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яке є необхідною передумовою виникнення такого права, тому відсутні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2013 року, виданого [PERSON] , до вирішення питання про законність передачі органом місцевого самоврядування земельної ділянки у власність відповідача, що слугувало підставою для його видачі. Вказаний висновок суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 10.07.2019 року по справі № 369/6201/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] , відмовлено, судові витрати понесені позивачем, відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Outcome: dismissed