Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що він є опікуном свого брата [PERSON]. Відповідачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1988 року, від якого у 1989 році народився син [PERSON] (відповідач, який змінив прізвище на [PERSON]). У спірну квартиру [PERSON] прописалась 25.10.1988 року, а [PERSON] - 20.10.1989 року. Після народження сина [PERSON] забрала дитину та всі свої речі і добровільно залишила квартиру [ADDRESS]. Саме за ініціативою відповідачки рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.1992 року шлюб з [PERSON] було розірвано. У спірній квартирі відповідачі не проживають з 1990 р., житлом не цікавляться, не несуть витрат по оплаті квартплати та комунальних послуг. [PERSON] отримує невелику пенсію, через хворобу є непрацездатним і не має змоги одноособово нести зазначені витрати. У зв»язку з цим позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою з посиланням на ст.ст. 71, 72 ЖК України. Відповідачами та [PERSON] був поданий зустрічний позов до [PERSON], який діє в інтересах недієздатного [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення у квартиру [ADDRESS]. Вимоги зустрічної заяви мотивовані тим, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27.08.1988 року, у спірній квартирі проживала з серпня 1988 року. Невдовзі [PERSON] почав виявляти неадекватну, агресивну поведінку відносно оточуючих, у зв»язку з чим був поставлений на облік в ПНД. Спільне проживання з психічно хворою людиною стало неможливим з 1988 року, тому розірвавши 21.01.1992 року шлюб, [PERSON] змушена була покинути квартиру і переїхати до своєї матері [PERSON], яка проживає у двокімнатній квартирі [ADDRESS]. Через це [PERSON] вимушена обмежувати себе та свого чоловіка [PERSON] у користуванні належною їм на праві спільної сумісної власності вказаною квартирою, оскільки в одній кімнаті з ними вимушений спати [PERSON], чим порушуються права [PERSON] За таких умов [PERSON] після набуття повноліття неодноразово намагався вселитися у спірну квартиру, однак відповідач перешкоджав такому вселенню під приводом тяжкого стану [PERSON] та поганого санітарного стану квартири, яка фактично є непридатною для проживання. На словах [PERSON] погоджувався на вселення [PERSON] у спірну квартиру за умови зняття з реєстрації [PERSON] В період ремісії [PERSON] повертається до квартири і веде в ній антисоціальне життя, що ускладнює з ним проживання. Відповідач багато років не оплачує за житло, у зв»язку з чим на 01.01.2012 року утворився борг в сумі 10 393 грн., який частково в сумі 1 852 грн. 42 коп. погасили [PERSON] та [PERSON] На праві власності будь-якого житла [PERSON] і [PERSON] не мають, їхні доходи не дозволяють наймати житло за ринковими цінами. Тому позивачі за зустрічним позовом просять суд примусово вселити [PERSON] та [PERSON] до квартири [ADDRESS]; зобов»язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] відносно [PERSON] та [PERSON], надати дублікати ключів від вхідних дверей квартири; заборонити [PERSON] чинити перешкоди в користуванні вказаною квартирою відносно [PERSON] та [PERSON] (а.с. 66-69, т. 1). Позивач за первісним позовом та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов [PERSON] і просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. При цьому [PERSON] пояснив, що з 1988 року його брат [PERSON] страждає на психічне захворювання, став недієздатним; [PERSON] за батьком не доглядав, до нього не приходив, у спірній квартирі відповідачі не проживали, ремонт він там робив разів чотири; до подачі позову перешкод у проживанні відповідачам він не чинив, замків не змінював. Вселитись у спірне житло [PERSON] намагався лише один раз у лютому 2012 року вже після подачі позову. Представник позивача [PERSON] [PERSON] пояснила, що спірну квартиру відповідачка [PERSON] залишила добровільно у 1991 році, вселятись туди відповідачі ніколи не намагались, лише перша спроба була в лютому 2012 року вже під час розгляду справи; після досягнення повноліття син вже міг проживати з батьком, але ні батьком, ні квартирою не цікавився. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник [PERSON]; [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову за задовольнити зустрічний позов. При цьому сторони у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були допитані у якості свідків. Свідок [PERSON] пояснив, що у нього з батьком була домовленість про те, що після закінчення навчання він буде жити з батьком. Змалку він жив з матір»ю у бабусі, в початкових класах інколи ночував у батька, в подальшому спілкувався з ним часто, сам його перевідував. Поведінка батька завжди була дивна, вид був неопрятним, квартира була в поганому стані. Коли він був у батька у січні-лютому 2012 року щоб привести квартиру в порядок побачив там позивача, який є його дядьком, останній тоді його повідомив, що батько хворий і він є опікуном. Коли дізнався, що батько в психіатричній лікарні, носив йому туди їжу. Дядько поставив умову, що він вселиться у спірну квартиру як батько одужає і звідти випишеться його матір. Повнолітнім він став у 2008 році, навчався на стаціонарі в університеті на контрактній основі, доходів не мав, щоб привести спірну квартиру в порядок. Школу він закінчив у 2006 році, а університет влітку 2012 року. Він намагався вселитися в квартиру з міліцією, але не зміг туди попасти. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона розлучилась з [PERSON] у 1992 році, проте зі спірної квартири виїхала з сином [PERSON] у 1991 році, з того часу живуть у її матері в двокімнатній квартирі. У спірну квартиру [PERSON] намагався вселитися, однак сусіди не дали та викликали міліцію. Про недієздатність [PERSON] дізналися лише під час розгляду цієї справи. [PERSON] періодично приходив до сина [PERSON], а [PERSON] відвідував батька. Щоб не росли борги за спірну квартиру до ЖРЕО за місцем реєстрації вона та [PERSON] в 90-х-2000-х роках надавали довідки про те, що вони платять квартплату за місцем свого фактичного проживання. [PERSON] закінчив навчання на денному відділенні в інституті легкої промисловості у 2012 році. Він, починаючи з зими 2011-2012 року, двічі хотів вселитися у квартиру до батька, однак не зміг. Її колишній чоловік [PERSON] постійно пояснював, що квартира буде [PERSON], він ніколи не хотів виписати звідти сина. Вона звідти виселилась через напружену обстановку. Свідок [PERSON] засвідчила, що [PERSON] колишній чоловік її доньки [PERSON], яку з [PERSON] зареєстрували у квартирі [ADDRESS], у зв»язку з чим сваха отримала трикімнатну квартиру на Троєщині та зі своєю сім»єю виселились туди, після чого у спірній квартирі залишились жити [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. У 1992 році її донька розвелась із [PERSON] і у спірній квартирі не жила, після того вже стало відомо про психічне захворювання [PERSON]. Останній говорив ще у 90-х роках, що квартира буде [PERSON]. Про опікуна вони дізнались лише влітку 2013 року. [PERSON] на початку 2013 року хотів вселитись до батька, але йому не дали, також намагались зайти у квартиру до лютого 2012 року, але їх туди не впустили. Вони вчотирьох мешкають у двокімнатній квартирі, одну з яких займає [PERSON], а в іншій живе вона, її чоловік та [PERSON]. Для того, щоб за спірну квартиру не нараховували квартплату вони в ЖЕК приносили довідки про проживання її дочки та онука на [ADDRESS]. Судом також були допитані свідки з боку позивача за первісним позовом. Так, свідок [PERSON] засвідчив, що [PERSON] знала про хворобу свого чоловіка [PERSON], який є його (свідка) сином, її прописали у спірній квартирі. Після народження дитини [PERSON] пішла з дому до своєї матері, у квартирі по [ADDRESS] не жила і спірними житлом не цікавилась. Коли хворів [PERSON] відповідачі на нього уваги не звертали, його здоров»ям не цікавились, весь клопіт ліг на їхню сім»ю. [PERSON] він не бачив все життя, зустрілися лише в суді. За квартирою відповідачі не дивились, сплачували за житло вони, кожні 5 років там робили ремонти. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідка [PERSON], відповідачка після народження дитини через декілька місяців веселилась зі спірної квартири, більше там не жила. [PERSON] поводить себе нормально, він отримував пенсію та носив гроші дитині, говорив, що сину дає пенсію, а у неї та по людях просив гроші. Ремонт у квартирі на [ADDRESS] робив позивач [PERSON], [PERSON] тоді виносив сміття, говорив, що скоро туди заселиться. [PERSON] до свого батька ніколи не приходив. Свідок [PERSON] засвідчив, що є сусідом [PERSON], знає його родичів, однак відповідачів ніколи не бачив, лише на суді; десь півроку тому відповідачі за первісним позовом у спірну квартиру хотіли вселитися, зламували двері, тому викликали міліцію. У квартиру [ADDRESS] він заходить, там живе [PERSON], доглядає за ним його брат [PERSON], в квартирі зроблений ремонт. З ним [PERSON] отримував пенсію. Представник третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, третя особа суду надала заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника органу опіки та піклування та винести рішення згідно чинного законодавства України (а.с. 42, т. 2). Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, їхніх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення - це двокімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва «Про закріплення і обмін житлової площі, зміну договору найму та внесення змін в попередні рішення» № 891 від 26.11.1990 року, відповідно до поданої заяви [PERSON], дозволено ЖЕК змінити договір найму квартири [ADDRESS] та укласти його з гр. [PERSON] складом сім»ї якого: він, дружина [PERSON], син [PERSON], брат [PERSON], невістка [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON], в зв»язку з вибуттям батьків (а.с. 38, т.1). [PERSON] є колишня дружина [PERSON], шлюб між ними було розірвано 21.01.1992 року (копія свідоцтва про розірвання шлюбу - а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO], який 31.10.2006 року змінив прізвище на [PERSON] (свідоцтво про зміну імені - а.с. 35, 36, т. 1). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2008 року [PERSON] визнано недієздатним з 1988 року та призначено опікуном [PERSON] (а.с. 39, т. 1). Станом на 10.02.2012 року у спірній квартирі були зареєстровані [PERSON] та відповідачі за первісним позовом (довідка по формі № 3 - а.с. 6, т.1). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 січня 2013 року, первісний позов [PERSON], який діє в інтересах недієздатного [PERSON] було задоволено, визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В зустрічному позові [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено (а.с. 204-208, 238-241, т. 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.10.2012 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 10.01.2013 року скасовані, справа направлена на новий розгляд (а.с. 16-17, т. 2). Судом безспірно встановлено, що [PERSON] разом із сином [PERSON] з 1991 року не проживають у спірній квартирі та мешкають за адресою [ADDRESS]. Статтею 71 Житлового кодексу України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. N 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що їм не було відомо про визнання недієздатним [PERSON], з останнім у них була домовленість, що після закінчення навчання [PERSON] буде проживати з батьком у спірній квартирі, [PERSON] постійно говорив, що хоче залишити квартиру сину. Суд приймає до уваги дані пояснення, оскільки в спростування зазначеного з збоку позивача за первісним позовом будь-яких доказів не надано, до того ж за повідомленням Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 24.01.2014 року № 130, в наявній медичній документації стосовно хворого [PERSON] відсутня інформація про які-небудь соціально небезпечні дії з його боку, при огляді [PERSON] 20.01.2014 року він був спокійний, впорядкований в поведінці (а.с. 134, т. 2). Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] поводить себе нормально, він отримував пенсію та носив гроші своєму сину, коли у спірній квартирі робили ремонт [PERSON] виносив будівельне сміття, пояснював, що скоро заселиться в квартиру; свідок [PERSON] також засвідчив, що [PERSON] з ним самостійно отримував пенсію. Отже, явного неадекватного поводження [PERSON] оточуючі його не спостерігали. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] був студентом Київського національного університету технологій та дизайну денної форми навчання, закінчив університет 05.06.2012 року, стипендію не отримував, навчався з 01.09.2007 року, з пояснень відповідача за первісним позовом, на один рік він брав академічну відпустку (довідка від 18.04.2012 р.; копії дипломів, додатки до дипломів - а.с. 86 т.1; а.с. 62-68, т. 2 ). Отже, оскільки [PERSON] на момент вибуття із квартири [ADDRESS] був малолітній, а в подальшому за місцем проживання зі своєю матір»ю навчався в школі, після чого на денному відділенні вищого навчального закладу, при цьому працевлаштований не був та доходів не отримував, за винятком з квітня по вересень місяці 2008 року, суд вважає, що вказані обставини являються поважною причиною щодо не проживання відповідача у спірній квартирі, оскільки останній не міг себе самостійно матеріально забезпечувати та був фінансово залежний від своєї матері на утриманні якої знаходився (а.с. 60, 141, т. 2). Крім того, [PERSON] зв»язок зі спірною квартирою не втрачав, оскільки до ЖРЕО № 402 подав довідки для не нарахування оплат за час не проживання у квартирі [ADDRESS] за місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] на підтвердження їхнього постійного мешкання за адресою [ADDRESS] за якою вони сплачували комунальні послуги (довідки від 01.12.2006 року № 107, від 15.02.2012 року № 4, 5, а.с. 41, 42). Після отримання повідомлення від 18.01.2012 року про наявну заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідачі за первісним позовом частково сплатили заборгованість 21.02.2012 року на загальну суму 1300 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 49-51, т.1). [PERSON] допитаний у якості свідка пояснив, що взимку 2012 року він приїхав до батька у спірну квартиру для опорядкування квартири та з»ясування наявного боргу, тоді батько дав згоду на його проживання, проте коли про це дізнався позивач останній у зв»язку з цим почав кричати на [PERSON] 20.02.2012 року [PERSON] звертався до Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві із заявою щодо чинення йому [PERSON] перешкод у проживанні в спірній квартирі, за результатами розгляду якої було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 23.02.2012 р. у зв»язку з наявними цивільно правовими відносинами (а.с. 146-150, т. 2). Також у відмовних матеріалах наявні письмові пояснення [PERSON] від 28.02.2012 року у яких останній зазначає про те, що його батько знаходиться на лікуванні в лікарні імені Павлова, доступу до квартири [ADDRESS] він не має, дядько його не впускає до квартири, не надає ключів та квитанцій, щоб він з матір»ю зміг сплачувати комунальні послуги (а.с. 156, 157, т.2). Разом з тим, ухвала про відкриття провадження у даній справі постановлена 20 березня 2012 року, тобто після намагання відповідача за первісним позовом вселитися до спірної квартири (а.с. 15, т.1). Судом також не встановлено обставин, які б свідчили про те, що поведінка та інтереси [PERSON] суперечать інтересам його недієздатного батька [PERSON], що виключало б можливість задоволення зустрічного позову в частині вимог щодо [PERSON] За викладених обставин суд вважає, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з поважних причин, відповідач за зустрічним позовом чинить йому перешкоди у проживанні, іншого житла [PERSON] не має, тому зустрічний позов в частині зобов»язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселення підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Разом з тим, суду не доведено обставин того, що [PERSON] не втратила інтерес до спірного житла, намагалась туди вселитись для проживання, що підтверджено в судовому засіданні самою [PERSON], яка пояснила, що вселитись хотів лише [PERSON] Судом також встановлено, що з 1991 року [PERSON] мешкає у своєї матері за іншою адресою. Доказів щодо бажання проживати у спірній квартирі, несення витрат по утриманню житла, догляду за ним [PERSON] не надано. У зв»язку з цим суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Вимоги зустрічного позову в частині зобов»язання [PERSON] надати дублікати ключів від вхідних дверей спірного житла заявлені у спосіб, не визначений законом, тому задоволенню не підлягають. Також слід зазначити, що права позивачки за зустрічним позовом [PERSON] відповідачем [PERSON] не порушувались, вимог про усунення перешкод у користуванні своєю власністю - квартирою за адресою [ADDRESS] [PERSON] не заявляє, з позовом до [PERSON], який проживає разом з нею та її чоловіком у одній кімнаті, про усунення перешкод у користуванні житлом таабо виселення не зверталась. За викладених вище обставин, первісний та зустрічний позов підлягають задоволенню частково. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON], як відповідачки за первісним позовом, слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 107 грн. 30 коп. від сплати якого позивач був звільнений, та з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп. (а.с. 93, т.1).

Outcome: partial