Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В позові та уточненні до нього зазначила, що вона працювала у відповідача. Наказом від 28.02.2017 р. її було звільнено за власним бажанням. Розрахунок у день звільнення та по теперішній час проведено не було. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі, компенсацію при звільненні та допомогу по виходу на пенсію в загальній сумі 19601,71 грн.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати їй заборгованості по нарахованій і невиплаченій заробітній платі, починаючи з 28.02.2017 р. по дату ухвалення рішення. Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, та законодавство, що регулює дані правовідносини, судом встановлено: Позивач працювала у ПАТ «Шахта ім..[PERSON]», що підтверджується записами трудової книжки. Відповідно до запису № 48 в трудовій книжці від 28.02.2017 р. [PERSON] була звільнена за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію (а.с.9-10). На момент звільнення заборгованість по заробітній платі при звільнені складає 19601,71 грн. (а.с.11). Як вбачається з відповіді ПАТ «Шахта ім.О.Ф.Засядька», ухвалу суду про витребування доказів щодо надання довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON] виконати немає можливості, оскільки основні виробничі активи підприємства розташовані на тимчасово неконтрольованій Україною території у м.Донецьку, де товариство продовжувало вести господарську діяльність. Враховуючи наявність трудових відносин між сторонами, суд вважає, що саме відповідач повинен доводити факт повної та своєчасної сплати заробітної плати позивачу за час перебування у трудових відносинах. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.\~\~\~\~ Відповідно до ст. ст. 115, 116 Кодексу Законів про працю України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать\~\~йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді. Суд вважає за необхідне в цій частині позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача середній заробіток по день винесення рішення. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме по день винесення судового рішення по справі, слід зазначити, що відповідно до . 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100\~(далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.\~\~\~\~ Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.\~\~\~\~ З наданих відповідачем довідки та табелів обліку робочого часу вбачається, що останніми двома повними місяцями його роботи є січень-лютий 2017 року. Суд звертає увагу, що згідно листа 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2017 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку за 2017 рік складав би: січень 20 днів, лютий 20 днів, березень 22 дні, квітень 19 днів, травень 20 днів, червень 20 днів, липень 21 день серпень 22 дні, вересень 21 день, жовтень 21 день, листопад 22 дні. Станом на 20.11.2017 р. кількість днів затримки виплати заробітної плати складає 228 день. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, що підлягає стягненню, складає: 269,07 грн. середньоденної заробітної плати х 228 день = 61347,96 грн., виходячи з наступного розрахунку: 5381,55 грн. (заробітна плата у січні 2017 р. (згідно табуляграми) + 5381,55 грн. (заробітна плата у лютому 2017 р. (згідно табуляграми) : 40 кількість відпрацьованих робочих днів у січні-лютому 2017 року) = 269,07 грн. (середньоденна заробітна плата) х 228 день (кількість днів затримки виплати станом на 20.11.2017 р.) = 61347,96 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволеню. На підставі викладеного та

Outcome: approved