Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що він з 12.07.2008 року по 30.07.2013 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , на утримання якої згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2013 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, починаючи з 01.04.2013 року і до повноліття дитини. Зазначив, що починаючи з 01.04.2013 року він регулярно сплачував аліменти на утримання дочки, однак з 2016 року у нього почались труднощі з виплатою аліментів, що було пов`язано з тим, що 21.10.2016 року він звільнився з роботи та не мав постійного доходу. 07.12.2016 року він став на облік до Криворізького міськрайонного центру зайнятості, де в період з 07.12.2016 року по 10.09.2017 року отримував допомогу по безробіттю. [INFO] у нього, у новому цивільному шлюбі народилась ще одна дитина - дочка [PERSON] , яка також потребує матеріального забезпечення. 08.02.2018 року він звернувся до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою щодо добровільної сплати аліментів на користь [PERSON] у сумі 2000 грн., з яких 1850 грн. - у рахунок сплати аліментів, а 150 грн. - у рахунок погашення заборгованості. 30.08.2018 року він офіційно працевлаштувався на роботу на шахту ім. Фрунзе, де пропрацював до 05.02.2019 року. За весь час роботи він не припиняв добровільно сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі зазначеному у заяві про добровільну сплату аліментів. Однак, у листопаді 2019 року він довідався, що станом на 01.08.2019 року у нього існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 25717 грн. 04 коп., яка утворилась: за 2017 рік у розмірі 17366 грн. 04 коп., за 2018 рік - передоплата у розмірі 2677 грн., за 2019 рік - до липня місяця заборгованість у розмірі 11118 грн. Позивач вважає, що частина боргу за 2017 рік утворилась не з його вини, оскільки він був упевнений, що перебуваючи у період з 07.12.2016 року по 10.09.2017 року на обліку у Криворізькому міськрайонному ценрті зайнятості та отримуючи допомогу по безробіттю та в період офіційного працевлаштування з 30.08.2018 року по 05.02.2019 року з нього утримуються аліменти. Із сумою боргу за 2019 рік він також не згодний, оскільки ним сплачено аліменти за кожен місяць 2019 року з січня до вересня місяця на загальну суму 18000 грн. Окрім того, 10.12.2019 року він отримав довідку щодо стану заборгованості зі сплати аліментів, згідно якої за період з 01.01.2017 року по 31.11.2019 року розмір його заборгованості становить 32171 грн. 04 коп. Враховуючи те, що він наразі офіційно не працевлаштований, має мінливі доходи, також у нього народилась ще одна дитина, яка потребує матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів у розмірі визначеному рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2013 року є для нього неможливою. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить змінити порядок виплати аліментів, що з нього стягуються на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2013 року з 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця на 1109 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму, встановленого в цьому регіоні для дитини відповідного віку, а також встановити графік погашення заборгованості зі сплати аліментів на умовах розстрочки у розмірі 455 грн. щомісяця починаючи з місяця набрання рішення законної сили до повного погашення заборгованості з можливістю дострокового погашення заборгованості. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами. Відповідач, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, тому на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання також не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідач з 12.07.2008 року до 30.07.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6, 8). Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2013 року із позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітної плати (доходу) позивача щомісяця, починаючи з 01.04.2013 року і до повноліття дитини (а.с.9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, як убачається з положень ст. 183 СК України розмір аліментів на одну дитину має становити 1/4 частину доходу платника аліментів, на підставі чого розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням з позивача відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, спірні відносини в даній справі виникли, зокрема, з приводу переконання позивача у погіршенні його матеріального стану та відсутності працевлаштування, на обґрунтування чого він надав довідку від 21.11.2019 року за №5193, згідно якої він з 07.12.2016 року по 10.09.2017 року був зареєстрований як безробітний у Криворізькому міськрайонному центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю (а.с.17) та копію трудової книжки на його ім`я, згідно якої він з 30.08.2018 року по 05.02.2019 року працював на шахті ім. Фрунзе, однак з 05.02.2019 року офіційно не працевлаштований (а.с.16), а також наявності у нього, від цивільного шлюбу, ще однієї дитини - дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.15), яка також потребує матеріального забезпечення. Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтував свої вимоги положеннями ч. 1 ст. 192 СК України, при цьому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача, шляхом зміни способу їх стягнення з 1/4 частини на тверду грошову суму в розмірі 1109 грн. Між тим, ст. 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом лише одержувача аліментів. Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, ч. 3 ст. 181 СК України, суд уважає за необхідне зазначити, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все інтересам дитини, а також особи з якою дитина проживає. Статтею 13 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, який визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивача на положення ст. 192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, позаяк ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тобто зміни розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Відтак, зважаючи на вище викладене, позовні вимоги позивача в частині зміни порядку виплати аліментів задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог щодо встановлення графіку погашення заборгованості зі сплати аліментів на умовах розстрочки у розмірі 455 грн. щомісяця, суд зазначає наступне. Згідно довідки державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області заборгованість позивача зі сплати аліментів на користь відповідача за період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року становить 32171 грн. 04 коп. (а.с.33). Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Так, в обґрунтування цієї частини позовних вимог позивач також посилається на те, що наразі він офіційно не працевлаштований, має мінливі доходи, окрім того у нього народилась ще одна дитина, яка потребує матеріального забезпечення. Суд, з`ясувавши посилання позивача на обставини внаслідок яких утворилась заборгованість зі сплати аліментів, приходить до переконання, що в задоволенні заявлених вимог в цій частині також слід відмовити за недоведеністю обставин, які би мали істотне значення щодо розстрочки сплати заборгованості по аліментах, адже факт наявності у позивача ще однієї дитини від цивільного шлюбу, яка потребує матеріального забезпечення, без надання доказів здійснення такого забезпечення позивачем, не може слугувати підставою для розстрочки. Окрім того, суд зауважує, що позивач є працездатним, не позбавлений можливості працевлаштуватись або звернутись до служби зайнятості з проханням працевлаштування, у зв`язку з чим посилання позивача на те, що він не працевлаштований також не можуть бути підставою для розстрочки сплати заборгованості по аліментам. Таким чином, суд уважає, що виняткових обставин необхідності розстрочки сплати заборгованості по аліментах з наданих позивачем доказів не встановлено, а відтак, зазначені позивачем обставини не мають істотного значення у розумінні ч. 1 ст. 197 СК України та не є підставою для розстрочки сплати заборгованості по аліментах, у зв`язку з чим, у задоволенні цієї частини позовних вимог також слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed