Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому вказав, що він є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із матірю відповідачем по справі [PERSON] У зв'язку з відсутністю згоди з [PERSON] з приводу його участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO], та створення відповідачкою перешкод у такому спілкуванні, позивач звернувся до органу опіки та піклування, яким було встановлено графік побачень з дитиною, який, однак, відповідачем не дотримувався. На підставі викладеного позивач просить суд визначити способи його участі, як батька, у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON], [INFO], наступним чином: - періодичні побачення з дитиною кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 11.00 години за місцем проживання [PERSON] з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; - час для спільного відпочинку [PERSON] з дитиною, а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року; - надати можливість [PERSON] забирати свого сина з навчального закладу в дні побачень особисто; - зобовязати відповідача виводити на вулицю дитину з дому у часи побачень, забезпечивши безперешкодне спілкування позивача із сином. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі за вищевказаними підставами. Сторона відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що перешкод у спілкуванні із сином [PERSON] не створює, бо останній сам відмовляється спілкуватися з дитиною. Представник органу опіки та піклування - органу місцевого самоврядування, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси неповнолітньої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, просила визначити способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною у відповідності до виданого розпорядження голови районної адміністрації та висновку органу опіки та піклування. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 04.08.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2015 року шлюб сторін було розірвано. Також, за судовим рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання обох дітей, а також кошти на утримання [PERSON] до досягнення [PERSON] трирічного віку Як вбачається з характеристики ДП «ЗМБКБ «Прогрес» ім. академіка [PERSON], [PERSON] із серпня 2004 року працює на підприємстві на посаді інженера-технолога 1 категорії, за місцем роботи характеризується позитивно як грамотний та кваліфікований спеціаліст, який користується повагою колективу, є працелюбною, тактовною, спокійною, розсудливою людиною та висококваліфікованим спеціалістом. Також [PERSON] позитивно характеризується і за місцем проживання, про що надано характеристику голови вуличного комітету № 93. Позивач має у своєму користуванні житло - будинок № 166 по вул. Тимірязєва у м. Запоріжжя. Згідно характеристики КУ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» «Джерело» Запорізької обласної ради батько [PERSON], який відвідує дитячий садочок закладу з вересня 2016 року, приходив до дитсадка один раз у грудні 2016 року, а надалі не зявлявся та не цікавився життям і навчанням сина, батьківські збори не відвідував. Натомість, на думку суду, відомості, зазначені у вказаній характеристиці в частині невідвідування [PERSON] сина у садку з грудня 2016 року, не можуть свідчити про те, що позивач відмовився спілкуватися з дитиною чи брати участь у її вихованні. Так, розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 3р від 03.01.2017 року за заявою [PERSON] щодо визначення способу участі у вихованні сина [PERSON], визначений наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON]: перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця протягом однієї години на день за попередньою домовленістю з [PERSON] та у її присутності, з урахуванням режиму та стану здоровя дитини, з правом відвідування культурних та розважальних закладів. Крім того, вище перелічені заперечення відповідача спростовуються поясненнями позивача [PERSON], які узгоджуються із свідченнями свідка [PERSON] щодо уникнення самої [PERSON] від спілкування з позивачем з приводу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Пояснення сторін, а також свідка з боку позивача, кількість днів, визначених для спілкування батьку та фактична відсутність спілкування протягом тривалого періоду часу, у своїй сукупності переконують суду у небажанні відповідача [PERSON] виконувати розпорядження органу опіки та піклування та створенні з її боку як формальних, так і фізичних перешкод позивачеві у спілкуванні з сином. Надані у судовому засіданні пояснення [PERSON] щодо її невизначеності відносно побачення позивача із сином у день його народження, який має відбутися за кілька днів, додатково переконують суд у небажанні відповідача надавати батьку дитини можливості реалізувати його право щодо безперешкодного спілкування із сином. При цьому суд враховує, що малолітній [PERSON] не має відповідного життєвого досвіду для самостійного прийняття виважених та обґрунтованих рішень з цього приводу. Зважаючи на викладене, суд критично ставиться до твердження відповідача та її представника щодо відсутності з боку [PERSON] перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітнім [PERSON] та, відповідно, відсутності підстав для захисту позивачем свого права в судовому порядку. Отже, судом встановлено, що між сторонами по справі виникли конфліктні відносини через неврегульованість питання щодо участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні із сином. Тож, враховуючи вищевикладене, суд переконаний у тому, що право позивача на вільне спілкування з сином на цей час обмежується відповідачем, тож, у відповідності до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України таке право підлягає захисту в судовому порядку. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 150 СК України, яка передбачає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, цією нормою права закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та його право на особисте спілкування з дитиною, при цьому той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, таке рішення є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод і суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до чч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У матеріалах справи є розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, яким визначений графік побачень відповідача з малолітнім сином, про що вже судом зазначалося вище. Крім того, суд звернувся до органу опіки та піклування - органу місцевого самоврядування, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси неповнолітньої особи- районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району щодо надання письмового висновку щодо доцільності визначення форми участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Згідно висновку від 10.03.2017 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити наступний спосіб участі позивача-батька у вихованні сина [PERSON]: перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця протягом однієї години на день за попередньою домовленістю з матірю дитини [PERSON] та у її присутності, з урахуванням режиму та стану здоровя дитини, з правом відвідування культурних та розважальних закладів. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Стороною ж відповідача суду не було надано переконливих, належних та допустимих доказів того, що спілкування позивача - батька дитини сказалось чи може сказатися негативно на психіці дитини сторін чи будь-яким\~ іншим чином негативно впливатиме на нього.\~ З огляду на наведені вище положення закону позивач не тільки має право на участь у вихованні сина і право особистого спілкування з ним, але й зобовязаний це робити. Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина сторін, суд враховує висновок органу опіки та піклування, а також заявлені позовні вимоги, за якими позивач просить суд встановити систематичні побачення із сином: - періодичні побачення з дитиною кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 11.00 години за місцем проживання [PERSON] з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень; - час для спільного відпочинку [PERSON] з дитиною, а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року; - надати можливість [PERSON] забирати свого сина з навчального закладу в дні побачень особисто. Отже, з такого графіку вбачається, що позивач не просить про побачення з дитиною, термін яких може зачепити права та інтереси відповідачки, якій залишається більший термін спілкування с дитиною. Суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. При цьому чинне законодавство не містить перешкод для встановлення судом іншого, ніж визначений органом опіки та піклування, способу участі батьків у вихованні дитини, а ст. 159 СК України прямо вказує, що саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Скасування попереднього розпорядження органу опіки та піклування не вимагається. При визначенні графіку побачень [PERSON] з сином [PERSON] суд виходить також з того, що попередній графік побачень, визначений органом опіки та піклування, не дотримувався, а відсутність у цьому графіку визначення конкретного часу та зазначення лише загальної тривалості побачень у сукупності з необхідністю попереднього погодження цього часу з [PERSON], надає відповідачеві можливість зловживання своїми правами (наприклад, невідповідання на дзвінки, неотримання листів, тощо). Отже, при визначенні графіку систематичних побачень [PERSON] з [PERSON] суд вважає доцільним визначити не лише конкретні дні, а і конкретний час для побачень позивача з сином. Також суд погоджується з необхідністю та розумністю визначення часу для спільного відпочинку [PERSON] з сином влітку протягом двадцяти календарних днів за попереднім погодження конкретного часу з [PERSON] Тому, на думку суду, вказані вимоги, є обґрунтованими і вони будуть відповідати інтересам дитини та не порушать і прав відповідача, зважаючи на постійне проживання малолітнього саме з нею.\~ Проте інші заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так, судові рішення, що набрали законної сили,\~є обов'язковими до виконання на усій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав. Отже, виконання відповідачем рішення суду і у цій справі, є її обовязком, який й забезпечить безперешкодне спілкування позивача із сином. Таким чином, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, виходячи з інтересів дитини, враховуючи вік дитини, особливості розвитку, відвідування нею дошкільного дитячого закладу, відсутність у дитини захворювань, які б потребували постійного медичного чи стороннього догляду, встановивши позитивні особистісні характеристики позивача, наявність у нього постійного місця проживання, враховуючи незлагоджені та конфліктні відносини між батьками щодо надання відповідачу можливості спілкування з дитиною та участі у її вихованні, приймаючи до уваги невстановлення судом обставин, що свідчили б про необхідність постійної присутності матері під час спілкування дитини з батьком, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача частково, та вирішив визначити способи участі батька у вихованні сина шляхом встановлення систематичних зустрічей за нижченаведеним графіком. На підставі викладеного,

Outcome: partial