Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року в розмірі 24290,28 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 22 травня 2008 року між Закритим Акціонерним Товариством [PERSON] «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов вказаного договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобовязався сплатити штраф у розмірі 250,00 гривень + 5% від суми позову. ЗАТ [PERSON] «ПриватБанк» повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту від 22 травня 2008 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобовязання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 30 червня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 24290,28 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 вересня 2017 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань сторонами не надано. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за письмовою згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 22 травня 2008 року, відповідач надав згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк Приватбанк та відповідачем кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору б/н від 22 травня 2008 року, ЗАТ КБ Приватбанк надав відповідачу кредит у розмірі 1000,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати за перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором. Розмір відсотків за користування кредитом встановлюється відповідно до «Тарифів банку», що викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. За порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року більше ніж на 120 днів відповідач зобовязався сплатити штраф у розмірі 250,00 гривень + 5% від суми позову. ЗАТ КБ Приватбанк повністю виконав свої зобовязання за договором кредиту б/н від 22 травня 2008 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримав, але свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконав, в результаті чого станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 24290,28 гривень з яких: - заборгованість за кредитом у розмірі 442,21 гривень; - заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 18653,29 гривень; - заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3800,00 гривень; - штраф (фіксована частина) у розмірі 250,00 гривень; - штраф (процентна складова) у розмірі 1144,78 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року. Також судом встановлено, що, 30 квітня 2009 року відповідно до рішення загальних зборів акціонерів найменування Закритого акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» змінено на Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк»; позивач є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства [PERSON] банк «ПРИВАТБАНК», про що свідчать Загальні положення Статуту Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк» в новій редакції. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобовязання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, при цьому стягненню підлягає сума боргу за кредитом, за відсотками за користування кредитом та заборгованість за пенею та комісією в загальному розмірі 22895,50 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року суми штрафів, суд приходить до наступного. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобовязання у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому відмовляє позивачу у задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань передбачених договором б/н від 22 травня 2008 року в загальному розмірі 1394,78 гривень, при цьому також враховує, що за порушення умов вищевказаного кредитного договору суд, стягнув з відповідача суму заборгованості за пенею та комісією в загальному розмірі 3800,00 гривень. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача, та стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 22 травня 2008 року в загальному розмірі 22895,50 гривень (22895,50 гривень = 442,21 гривень (сума заборгованості за кредитом) + 18653,29 гривень (сума заборгованості за процентами за користування кредитом) + 3800,00 гривень (заборгованість за пенею та комісією). Відповідно до платіжного доручення № PROM4В48ZA від 24 липня 2017 року при предявленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial