Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 04 грудня 2009 року в розмірі 18638,72 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 120 днів відповідач зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 250,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором кредиту від 04 грудня 2009 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобов'язання щодо виплати коштів не виконав, в результаті чого, станом на 02 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 18638,72 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, тому суд на підставі письмової згоди представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON], останній звернувся до позивача з проханням надати йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 гривень. На підставі вищевказаної заяви, 04 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, який за письмовою згодою відповідача складається з заяви [PERSON] від 04 грудня 2009 року, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку. Відповідно до умов кредитного договору від 04 грудня 2009 року, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком дії картки до грудня 2012 року, а відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 120 днів відповідач зобов'язався сплатити штраф у розмірі 250,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором кредиту від 04 грудня 2009 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримав, але свої зобов'язання щодо виплати грошових коштів за договором кредиту не виконав, в результаті чого станом на 02 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 18638,72 гривень з яких: · заборгованість за кредитом у розмірі 9952,82 гривень; · заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 6670,35 гривень; · заборгованість з комісії за користування кредитом у розмірі 889,90 гривень; · штраф (фіксована частина) у розмірі 250,00 гривень; · штраф (процентна складова) у розмірі 875,65 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за договором від 04 грудня 2009 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором від 04 грудня 2009 року не виконав, суд вважає що сума боргу підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на корить позивача згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved