Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з цим позовом, указуючи, що його батькам [PERSON] та [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.03.1993 року виконкомом міської Ради народних депутатів. У 1996 році помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири, котру прийняла його мати [PERSON] , про що останній Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.10.2009 року. З 05.09.1996 року він був зареєстрований та проживав у вказаній квартирі до 2003 року разом зі своєю матір`ю. З 2003 року вони з матір`ю переїхали проживати у [ADDRESS] , однак залишалися зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . 04.12.2009 року його, позивача, мати померла. Після смерті матері відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є він, позивач, та його сестра [PERSON] , відповідач у справі. За час життя, 24.11.1995 року, його мати склала на його ім`я заповіт, а у 2009 році склала новий заповіт на ім`я відповідача [PERSON] . Проте на час смерті матері йому виповнилося 60 років, він був непрацездатним, у зв`язку з чим відповідно до статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, яка успадковується незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, як належала йому у разі спадкування за законом. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину, у встановлений законом строк 08.04.2010 року звернувшись до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Він, позивач, у відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час її смерті проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою. Крім цього, він також у встановлений законом строк звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак він не має можливості оформити свої спадкові права після смерті матері, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, котрі знаходяться у відповідача. Крім того, позивач зазначив, що він позбавлений можливості проживати у спірній квартирі, оскільки у ній проживає стороння особа відповідач [PERSON] зі своєю сім`єю на підставі договору оренди житла, укладеного з відповідачем [PERSON] , на що свою згоду він не давав. Оскільки відповідач [PERSON] не є ані власником, ані користувачем, ані наймачем спірної квартири останній має бути виселений з неї, а він, позивач, має бути вселений у спірну квартиру. \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом обов`язкової частки після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та усунути йому перешкоди у користуванні вказаною квартирою шляхом вселення його до зазначеної кватири та виселення з неї [PERSON] . \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та представник позивача, адвокат Сватенко Н.А., підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду відзив на позов, у котрому заперечувала проти задоволення позову у зв`язку з тим, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, оскільки 17.07.2014 року позивачу була надана постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, отже 17.07.2017 року сплив строк позовної давності. З цим позовом до суду позивач звернувся 19.10.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Крім того, відповідач зазначила, що позивач з 2003 року, тобто з часу, коли вони з матір`ю перестали проживати у спірній квартирі, не доглядав за спадковим майном, не утримував його, не робив там поточні ремонти, а все це робила вона за власні кошти. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що розмір обов`язкової частки позивача у спадщині має бути зменшений судом. Просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову або зменшити його обов`язкову частку до 1/10 частини квартири (а.с. 163-165). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Направив на адресу суду заяву про застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності (а.с. 114). \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача та відповідача [PERSON] . [PERSON] (а.с. 19, 21). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за час життя майно, зокрема на квартиру [ADDRESS] . 1/2 частина вказаної квартири належала [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.03.1993 року виконкомом міської Ради народних депутатів, а інша 1/2 частина належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 08.10.2009 року за реєстровим № 2-1530 (а.с. 25). \~ \~ \~ \~Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до наявної в матеріалах справи копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , остання за час життя 18.05.2009 року склала заповіт на ім`я відповідача [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Кам`янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області Осипенком В.В. за реєстровим № 906 (а.с. 56). Також встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] позивач був непрацездатним за віком, у зв`язку з чим мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері відповідно до статті 1241 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] 08.04.2010 року у визначений статтею 1270 ЦК України строк звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с. 43). Позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки відповідно до наданої копії довідки № 4003, виданої виконавчим комітетом Кам`янсько-Дніпровської міської ради 29.08.2018 року, [PERSON] та спадкодавець [PERSON] з 2003 року по день смерті останньої фактично проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Встановлено, що [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] значився зареєстрованим з останньою у спірній квартирі (а.с. 22,23). \~ \~ \~ \~З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] звернувся 18.12.2012 року (а.с. 50). \~ \~ \~ \~Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17.07.2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 59). \~ \~ \~ \~Відповідно до листа Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 29.10.2020 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] не видавалося (а.с. 221). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням частини 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положенням статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4/13 Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про спадкування» роз`яснив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (п.3.1). Отже, встановивши, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки був зареєстрований та проживав разом з останньою на час її смерті, як спадкоємець першої черги за законом, маючий право на обов`язкову частку у спадщині, звернувся до нотаріуса за оформленням спадкових прав після смерті матері, але йому обґрунтовано було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, правомірність володіння яким за час життя [PERSON] доведена, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги заяви відповідачів про застосування до вимог позивача строку позовної давності з таких підстав. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалася або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач як спадкоємець постійно проживав разом з матір`ю на час відкриття спадщини після її смерті, отже прийняв спадщину. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутися до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.01.2020 року по справі № 396/2046/18 (провадження № 61-13411св19). Суд також не вбачає правових підстав для зменшення обов`язкової частки [PERSON] у спадщині до 1/10 частини спірної квартири, про що було заявлено відповідачем [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Однак [PERSON] не надано відповідних доказів на підтвердження цих вимог, зважаючи на те, що спадкодавець і [PERSON] тривалий час проживали разом, але даних за те, що між ними існували негативні відносини не встановлено. Посилання [PERSON] на те, що позивач не приймав участі в утриманні спадкового майна, не є підставою для зменшення обов`язкової частки позивача у спадщині. Стосовно вимог позивача в частині усунення йому перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом виселення зі спірної квартири відповідача [PERSON] та вселення його, позивача, суд вважає вказані вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів перешкоджання йому відповідачем [PERSON] у користуванні спірною квартирою. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Надані позивачем на підтвердження цих вимог докази звернення його до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вжиття заходів до невідомих осіб, що незаконно проживають в спірній квартирі, не є беззаперечним доказом того, що відповідач [PERSON] перешкоджає йому у користуванні квартирою. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в цій частині позову передчасними і не вбачає правових підстав для їх задоволення і задовольняє позовні вимоги останнього частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial