Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідно до розписки відповідача [PERSON], 15.09.2012 року позивачем було надано відповідачу грошові кошти в сумі 150 000 доларів США строком на три місяці зі сплатою винагороди за користування даними коштами у розмірі 15 700 доларів США. Згідно розписки виконання відповідачем зобов'язання з повернення коштів забезпечується земельною ділянкою (державний акт №133 529) та автомобілем «Лексус» державний номер [NUMBER], які належать відповідачу. Крім того, 01.03.2014 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 до розписки від 02.03.2007 року, відповідно до якої сторони продовжили строк повернення грошових коштів до 28.03.2014 року за курсом долара Національного банку України на день повернення зазначених коштів. Однак, після закінчення зазначеного строку, відповідач не повернув належні позивачу грошові кошти і до цього часу дана сума грошових коштів позивачу повернута не була. В зв'язку із зазначеними обставинами, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 150 000 доларів США, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ станом на день подачі позовної заяви становить 1 770 000 грн. та суму винагороди за користування коштами у розмірі 15 700 доларів США, що в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ станом на день подачі позовної заяви становить 185 260 грн., а також сплачену суму судового збору. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив, що відповідач [PERSON] дійсно взяв у позивача грошові кошти у розмірі 150 000 доларів США та зобов'язався повернути борг у повному обсязі, а також винагороду за користування ними у розмірі 15 700 доларів США до 28.03.2014 року, але не зміг повернути їх у зазначений строк. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з позовної заяви, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, у зв'язку з цим, у суду відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову Судом встановлено, що відповідно до розписки відповідача [PERSON] від 15.09.2012 року, позивачем було надано відповідачу грошові кошти в сумі 150 000 доларів США строком на три місяці зі сплатою винагороди за користування даними коштами у розмірі 15 700 доларів США. Згідно розписки виконання відповідачем зобов'язання з повернення коштів забезпечується земельною ділянкою (державний акт №133 529) та автомобілем «Лексус» державний номер [NUMBER], які належать відповідачу (а.с. 5). Крім того, 01.03.2014 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до розписки від 02.03.2007 року (а.с. 6). Згідно п. 3 Додаткової угоди №1 [PERSON] зобов'язався повернути 150 000 доларів США та 15 700 доларів США до 28.03.2014 року. Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №1 [PERSON] зобов'язався повертата кошти, які зазначені в п.п. 1,3 даної Угоди за курсом Національного банку України встановленого на день повернення зазначених коштів. В порушення взятого на себе зобов'язання, відповідач [PERSON] у зазначений в Угоді строк (до 28.03.2014 року) отримані грошові кошти позивачу не повернув та відповідно станом на сьогоднішній день вказані грошові кошти позивачу повернуті не були. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає другій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач [PERSON] в односторонньому порядку порушив взяті на себе зобов'язання та не повернув позивачу належні йому грошові кошти, суд вважає за необхідне стягнути з його суму заборгованості за договором позики в розмірі 1 770 000 грн. та винагороду за користування позикою у розмірі 185 260 грн., а всього 1 955 260 грн.

Outcome: approved