Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON], 05.10.1977р. народження, жителя [INFO] в користь держави в особі [PERSON] районної ради, витрати на лікування потерпілої [PERSON], в сумі 1280,67 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вироком Стрийського міськрайонного суду від 07.10.2013р. у справі №456/4873/13- к, що набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, і призначено йому покарання виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю три роки. Вказаним вироком Стрийського міськрайонного суду встановлено, що [PERSON], 16.08.2013 близько 17.00год., перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння та знаходячись в квартирі за місцем свого проживання [INFO], на грунті особистих неприязних відносин наніс своїй співжительці [PERSON] один удар праскою по спині зліва, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п?ятого, шостого ребер зліва по лопатковій лінії зі зміщенням відломків, лівобічний пневмоторакс, що згідно висновку експерта № 407 від 28.08.2013 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Як вбачається з довідки [PERSON] центральної районної лікарні № 1055 від 14.12.2015, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 22.08.2013р. по 29.08.2013р. При цьому, витрати вказаного закладу охорони здоров?я на лікування [PERSON] становлять 1280грн. 67коп. та станом на день пред?явлення позову [PERSON] не відшкодовані. Виходячи з викладеного, [PERSON], зобов?язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України\~відшкодувати до бюджету 1280,67 коп. - витрат, понесених закладом охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON], від злочинних дій останнього. Як встановлено [PERSON] місцевою прокуратурою, що ні в ході досудового розслідуванні, ні під час судового провадження у [PERSON] міськрайонному суді Львівської області, ні після винесення вироку, [PERSON] ЦРЛ чи [PERSON] районною радою, не вжито жодних заходів, в тому числі, представницького характеру, щодо стягнення суми затрачених коштів на лікування [PERSON], в сумі 1280, 67 грн., що свідчить про неналежне здійснення ними захисту інтересів держави. З огляду на те, що [PERSON] ЦРЛ відноситься до установ комунальної власності, а кошти, які надаються на лікування хворих, надходять із місцевого бюджету, у даному випадку відсутність коштів суттєво впливає на виконання функцій органів місцевого самоврядування та держави в цілому, відтак [PERSON] місцева прокуратура вважає за необхідне звернутися із позовом в інтересах держави в особі [PERSON] районної ради, третя особа на стороні позивача - [PERSON] ЦРЛ, про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілої від злочинних дій. Представник [PERSON] місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі позивача [PERSON] районної ради подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з?явився, про причину неявки не повідомив. Представник третьої особи на стороні позивача - [PERSON] центральної районної лікарні в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з?явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з?ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що відсутність відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. У відповідності до ст. 121 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку установлених законом. Згідно 2 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, прокурор може звернутися до суду із заявами про захист державних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів держави в порядку, встановленому цим кодексом та іншими законами. Виходячи з наведених положень\~Конституції України\~та законів, тлумачень Конституційного суду України, прокурор має статус законного представника держави чи громадянина у випадках, передбачених чинним законодавством. Підставою представництва у суді інтересів держави є порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно зі\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1\~ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч. 3\~ст. 1206 ЦК України\~якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат»\~питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року\~із змінами, внесеними згідно з\~Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 19.09.2012 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі.\~Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання»\~передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у)) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 89 Бюджетного Кодексу України\~до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним ланом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров'я. Судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2013 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1\~ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років. На підставі ст.75 КК України [PERSON], звільнено від призначеного покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки. Вказаним вироком Стрийського міськрайонного суду встановлено, що [PERSON], 16.08.2013 близько 17.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння та знаходячись в квартирі за місцем свого проживання [INFO], на грунті особистих неприязних відносин наніс своїй співжительці [PERSON] один удар праскою по спині зліва, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п?ятого, шостого ребер зліва по лопатковій лінії зі зміщенням відломків, лівобічний пневмоторакс, що згідно висновку експерта № 407 від 28.08.2013 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Згідно відповіді на запит [PERSON] центральної районної лікарні №1055 від 14.12.2015 року, [PERSON], 08.05.1966р. народження, жителька м. стрия, вул.. Успенська, 3/18 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні [PERSON] ЦРЛ з 22.08.2013 року по 29.08.2013 року (7 ліжко-днів) та в травматологічному відділенні [PERSON] ЦРЛ з 29.08.2013р. по 04.09.2013р., (6 ліжко-днів). Діагноз: закритий перелом VI-VII ребер зліва. Травматичний пневмоторакс. Хронічний гепатит. Вартість витрат закладу охорони здоров?я на лікування потерпілої за даний період становить 1280,67 грн. Відповідно до ст., ст.\~60,\~61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, та згідно з ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З абз. 1 п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна»\~(з наступними змінами) та\~абз. 1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки лікування потерпілої проведено [PERSON] центральною районною лікарнею, що є у державній власності, то відповідач зобов?язаний, у відповідності до вимог\~ст. 1206 ЦК України, відшкодувати до бюджету [PERSON] районної ради витрати понесені на стаціонарне лікування потерпілої від злочинних дій відповідача. За таких підстав, суд оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку, що між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою є безпосередній причинний зв'язок і є вина відповідача, а тому з відповідача слід стягнути в користь держави в особі [PERSON] районної ради витрати на лікування потерпілої [PERSON], у сумі 1280,67 коп. Частиною 3\~ст. 88 ЦПК України\~передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved