Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 жовтня 2013 року [PERSON] того ж числа отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов договору відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку із чим, станом на 31 березня 2015 року має заборгованість у сумі 19687,21 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9176,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 7965,57 грн., заборгованості за пенею та комісією 1131,62 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 913,68 грн. На підставі цього ПАТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 19687,21 грн. та судовий збір 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився надавши заяву про відкладення розгляду справи, оскільки він знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Між тим, суд вважає, що матеріальне становище відповідача не є причиною для відкладення розгляду справи, а тому визнає причини його неявки неповажними. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитним договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором відповідач, станом на 31 березня 2015 року має заборгованість у сумі 19687,21 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9176,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 7965,57 грн., заборгованості за пенею та комісією 1131,62 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 913,68 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено належними доказами заявлений розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Проте, зі свого боку відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обовязків у повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення за вказаним позовом, відповідач додав до неї копію колективної скарги щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ст.190 КК України посадових осіб ПАТ КБ «ПриватБанк», якою намагався підтвердити відсутність кредитних правовідносин між ним та банком. Між тим, відповідно до постанови слідчого СВ Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 17 липня 2015 року кримінальне провадження за колективною скаргою від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про притягнення посадових осіб ПАТ КБ «ПриватБанк» за ст.190 КК України, закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Таким чином суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки відповідач неналежно виконав своє зобовязання за договором та з нього підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 19687,21 грн., оскільки це підтверджується письмовими матеріалами справи. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved