Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь: заборгованість по заробітній платі у розмірі 12630 грн. 88 коп.; компенсацію за невчасно виплаченої заробітної плати за жовтень 2018 року у розмірі 408 грн. 57 коп.; компенсацію за затримку розрахунку по заробітній платі у розмірі середнього заробітку; вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячної заробітної плати; моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп. Посилаючись на те, що відповідачем невірно вказана сума виплати та невиплачена сума заробітної плати та вихідну допомогу при звільненні. У зв'язку з невиплатою грошових коштів у неї та її чоловіка, який є інвалідом І групи, погіршився стан здоров'я, внаслідок чого вона перебувала на амбулаторному лікуванні з діагнозом гострий бронхіт та гіпертонічний криз. Ці хвороби є наслідком неправомірних дій з боку відповідача. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що позивачу 16 листопада 2018 року виплачена нарахована заробітна плата в повному обсязі. Згідно розрахунково-платіжної відомості [PERSON] за жовтень до суми заробітної плати була включена сума вихідної допомоги при звільненні. Сума фактично нарахованої заробітної плати за жовтень 2018 року становить 1310 грн. 05 коп. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач заперечує проти задоволення даної вимоги, мотивуючи це тим, що позивач в період з 10.09.2018 по 24.09.2018 року перебувала на амбулаторному лікуванні, а з цього слідує, що лікування проводилося до моменту звільнення [PERSON] з посади. Крім того, згідно наданих позивачем документів, слідує, що її чоловік [PERSON] має статус інваліда І групи з 22 липня 2009 року, а отже з цього слідує, що стан його здоров'я був незадовільний ще задовго до звільнення позивача з посади, а отже не може бути пов'язаний із вказаними обставинами. Крім того, в довідці № 28 від 29.10.2018 року, наданої лікарем Центра первинної медико-санітарної допомоги № 2, вказано, що [PERSON] зверталася до лікаря за консультацією 29.10.2018 року. також у вказаній довідці відсутня інформація про її реєстрацію та вихідний номер. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь- якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що згідно наказу № 117-к від 24.11.2004 року [PERSON] призначена на посаду двірником в житлово-експлуатаційну контору № 19 житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь»; згідно наказу № 91-к від 10.04.2017 року [PERSON] переведена двірником в житлово-експлуатаційну контору № 4 житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь»; згідно наказу № 110-к від 03.05.2017 року [PERSON] переведена двірником в житлово-експлуатаційну контору № 14 житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь»;згідно наказу № 60-к від 27.04.2018 року [PERSON] переведена двірником в житлово-експлуатаційну контору № 19 житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь», що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] від 28.06.1968 року. Відповідно до наказу № 273 житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 19.07.2018 року, з 21 вересня 2018 року скорочено 442 штатних одиниць, в тому числі посаду двірника - 182 штатних одиниць з місячним посадовим окладом 2791 грн. кожна. Згідно повідомлення про наступне вивільнення двірника ЖЕК № 19, [PERSON] була попереджена про звільнення з підприємства у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників під особистий підпис 02.08.2018 року (а.с. 20). Згідно довідки № 26 від 23.10.2018 року наданої Центром первинної медико-санітарної допомоги № 2, [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 10.09.2018 року по 24.09.2018 року. Відповідно до наказу № 380-к про припинення трудового договору від 02.10.2018 року Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь», [PERSON] звільнено з посади двірника житлово-експлуатаційної контори № 19 житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно довідки Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 02.10.2018 року за вих. № 269, [PERSON] нараховано заробітну плату за серпень 2018 р. - 4318,93 грн., до сплати - 3433,55 грн.; за вересень 2018 р. нараховано - 2690,58 грн., лікарняні - 1267,30 грн., до сплати - 2145,34 грн., лікарняні - 1020,18 грн.; за жовтень 2018 р. нараховано 6086,19 грн., до сплати - 4887,05 грн. Заборгованість по заробітній платі (сума до сплати на руки): за серпень 2015 р. - 550,38 грн., за вересень 2015 р. - 594,38 грн., за серпень 2018 р. - 2633,55 грн., за вересень 2018 р. - 2145,34 грн., за жовтень 2018 р. - 4887,05 грн., лікарняні за рахунок соцстраху - 1020,18 грн. Всього - 11830,88 грн. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості [PERSON] за вересень 2018 року нараховано заробітну плату у розмірі 3957,88 грн., сплачено з урахуванням податків - 3165,52 грн. з урахуванням лікарняного. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості [PERSON] за жовтень 2018 року нараховано заробітну плату ( зокрема компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 883,56 грн., компенсації за несвоєчасну виплату - 408,57 грн., вихідну допомогу при звільненні - 4443,96 грн.) у розмірі 6086,19 грн., сплачено - 4887,05 грн. з урахуванням податків. Крім того, відповідно до довідки № 1 від 14.12.2018 року щодо нарахування та виплати заробітної плати [PERSON], житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради « Південь» нараховано [PERSON] заробітну плату за: серпень 2018 року - 4318,93 грн., до виплати - 3433,55 грн., виплачено 16.08.2018 року у розмірі 2543,33 грн.; вересень 2018 року - 3957,88 грн., до виплати - 3146,51 грн., виплачено 16.11.2018 року у розмірі 2633,55 грн.; жовтень 2018 року - 1642,23 грн., до виплати - 1305,57 грн., виплачено 16.11.2018 року у розмірі 2158,52 грн. та 1310,05 грн. Всього нараховано - 9919,04 грн., до сплати - 7885,64 грн., виплачено - 8645,45 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Таким чином, обов'язок щодо виплати заробітної плати покладений саме на роботодавця, з яким працівником укладений трудовий договір. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 року № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 . З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. Таким чином, розмір відшкодування середнього заробітку має визначатися шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів прострочення розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що відповідачем виплачено позивачу заробітну плату та вихідну допомогу при звільненні, що підтверджується розрахунково-платіжної відомості [PERSON] за вересень 2018 року та довідкою № 1 від 14.12.2018 року щодо нарахування та виплати заробітної плати [PERSON], житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради « Південь». А отже, з цього слідує, що на теперішній час заборгованості по заробітній платі відповідача перед [PERSON] немає. Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Суми компенсації обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати на розмір невиплаченої заробітної плати більш ніж на місяць. Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 р., компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01.01.1998 р., якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Попри те, відповідач не здійснив виплату компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Відтак, між сторонами виникли спірні правовідносини з питання виплати компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, що регулюється Законом України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо). Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів. У зв'язку з тим, що Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Південь» повністю здійснив розрахунок заборгованості перед [PERSON] та на теперішній час заборгованість перед позивачем відсутня, а тому, позовна вимога в частині стягнення компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. 00 коп. суд приходить до наступного. Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено протиправності дій відповідача, також, враховуючі відмову в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку у виплаті, вимога про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від зазначених вимог, задоволенню не підлягає. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed