Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував наступним чином. 15 вересня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області. Від цього шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають біля відповідачки. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу позивач вказує на те, що з 2010 року спільне життя у них із відповідачкою не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Відповідачка влаштовує постійні сварки та скандали, вказуючи на незадоволення матеріальними статками. Починаючи з другого півріччя 2012 року вони як подружжя не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, господарства не ведуть, а відтак позивач вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам сім'ї в цілому, тому просив суд розірвати їх шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що тривалий час у сім'ї виникали сварки та скандали, які носили постійний характер, а тому вони як подружжя припинили сумісне проживання та з жовтня 2013 року не підтримують шлюбних стосунків. На даний час він проживає з іншою жінкою, з якою створив сім'ю, а тому збереження їх із відповідачем шлюбу вважає недоцільним, оскільки це буде суперечити його інтересам та інтересам сім'ї в цілому, що є підставою для розірвання шлюбу. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши, що любить позивача, а тому розірвання шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх спільних із відповідачем дітей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 вересня 2001 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №28 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від цього шлюбу сторони мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що доведено свідоцтвами про народження. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають з жовтня 2013 року, дітей спільно не виховують, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть, у позивача на даний час утворилась сім'я з іншою жінкою. Судом встановлено, що правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до положень ст.111 СК України, суд зобов'язаний вжити заходів для примирення подружжя. На виконання наведених норм закону судом було надано сторонам строк для примирення відповідно до ухвали суду від 31.03.2014 року. Однак як було з'ясовано судом, примирення між сторонами спору не відбулось, стосунки між ними носять неприязний характер, вони й надалі проживають роздільно, дітей разом не виховують, господарства спільно не ведуть, а позивач проживає із іншою жінкою та наполягає на розірвані шлюбу задля створення нової сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога відповідача про залишення їй прізвища набутого у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved