Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в розмірі 16661,47 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2017 по 26.12.2017 року в розмірі 5304грн. зазначивши в позовній заяві, що 17 листопада 2017 року його було звільнено з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» за ст. 38 п. 3 КЗпП. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, відповідач був зобовязаний в день звільнення, виплатити їй всі належні їй суми, однак розрахунок з позивачем у повному обсязі не здійснений до теперішнього часу. Вважає свої права порушеними, та відповідно просить стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 16661,47 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2017 по 26.12.2017 року в розмірі 5304грн. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду, щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 17 листопада 2017 року [PERSON] було звільнено з Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» за ст. 38 п. 3 КЗпП. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні, підприємство має виплатити працівнику всі належні йому суми, а про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів. Заборгованість відповідача з заробітної плати за період з січня 2017р. по листопад 2017р. складає 16661,47 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А І групи. Також, в порушення норм чинного законодавства, позивачу не була нарахована вихідна допомога передбачена положеннями ст. 44 КЗпП України, адже при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 г. №100, для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Враховуючи викладене та видану відповідачем, довідку про середньоденний заробіток, згідно до якої розмір середньої заробітної плати за робочий день складає 204,грн, за період з 18.11.2017 по 26.12.2017 року відповідач затримав розрахунок на 26 робочих днів і має сплатити позивачу 5304 грн. середнього заробітку. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власники або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку, виходячи з середньоденного доходу позивача, який складав 204 грн., та становить за період з 18.11.2017р. по 26.12.2018р. 5304 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в розмірі 640,00гривень.

Outcome: approved