Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 10\~000 гривень, підставність якого обґрунтував таким чином. В жовтні 2014 року він, [PERSON], згідно доручення від 28 жовтня 2010 року фактично продав громадянину [PERSON] автомобіль марки « АЗЛК Москвич» моделі 21412, 1989 року випуску, номер шассі (кузова) № ХТВ 214120К0036916, колір синій, тип ТЗ - легковий комбі - В, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Вінницьким МРЕВ ВДА1 УМВС України у Вінницькій області 22.08.2006 року, - за 10000 грн., які останній зобовязався повернути йому до грудня 2014 року, в підтвердження чого відповідачем було написано розписку відповідного змісту. Він, [PERSON], передав відповідачеві ключі та документи на автомобіль, а Відповідач взяв на себе зобов'язання та відповідальність, що в подальшому не пізніше як до грудня 2014 року нотаріально посвідчить вказаний договір купівлі-продажу, так як на той час в нього не було необхідної суми для сплати за автомобіль та оформить юридично документи на підтвердження факту укладення правочину. На даний час відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань в частині сплати коштів та нотаріального посвідчення договору, уникає зустрічей, пояснюючи що даний автомобіль не коштував такої суми, про яку вони домовлялись. Ураховуючи наведене та наявність порушення його прав, позивач просив суд присудити з відповідача у примусовому порядку грошові кошти в розмірі 10\~000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у заявленому обсязі, просив суд їх задовольнити. На запитання відповідача погодився щодо повернення йому [PERSON] грошей у розмірі 3\~600 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав лише в частині повернення грошей у розмірі 1 800 гривень, пояснюючи суду, що решту від 10\~000 гривень він вже повернув позивачеві, а тому вимоги в цій частині є безпідставними. Суд, вислухавши пояснення сторін спору, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, дійшов до висновку про таке. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 11 ЦК України, визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, поміж іншого є: договори та інші правочини. Статтями 9 та 627 ЦК України визначений один із загальних принципів договірних правовідносин - принцип свободи договору. Як убачається із Договору, який було укладено між сторонами цього спору у вигляді Розписки, сторони дійшли згоди, що [PERSON] купив автомобіль [NUMBER] за 10 000 гривень, а грошові кошти зобовязався повернути до грудня 2014 року. Волевиявлення сторін щодо настання правових наслідків такого договору скріплено їх підписами, а відтак підтверджує дії осіб на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. . Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.525 ЦК України, визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із здобутих у справі доказів судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязання щодо повернення суми грошових коштів у строк, що сторонами був обумовлений у договорі до грудня 2014 року. Обставини щодо повернення відповідачем боргу у розмірі 3 900 гривень позивачеві в судовому засіданні сторонами визнано, а відтак в силу приписів ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Проте доводи відповідача щодо неповернутої ним суми у розмірі яка складає лише 1\~800 гривень не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами в розумінні до вимог, що закріплені у нормах ст.58, 59 ЦПК України, а відтак суд вважає їх недоведеними. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання про наявність порушеного права позивача зі сторони відповідача в частині неналежного виконання взятих на себе зобовязань за договором, а відтак вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в розмірі 6\~100 гривень. Вирішуючи питання судових витрат суд керується правилами ст.88 ЦПК України та присуджує до стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243, 60 (двісті сорок три гривні 60 коп.) гривень 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 250 (двісті пятдесят) гривень. На підставі викладеного, ст.ст.11, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611 ЦК України,

Outcome: partial