Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтуванні якого зазначає, що прокуратурою Ставищенського району були встановлені порушення земельного законодавства під час відведення відповідачу [PERSON] земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області. Вказує, що наказом ГУ Держземагенства України у Київській області № 10-1874/15-14-сг від 19.06.2014 року було надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані на території Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області, та у подальшому наказом ГУ Держземагенства у Київській області було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення цієї ділянки в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства та укладено договір оренди між ГУ Держземагенства у Київській області та [PERSON]В, яким надано у користування строком на 49 років земельну ділянку площею 13,2390 га Позивач вважає, що оскаржувані накази були прийняті всупереч вимогам законодавства України та суперечать інтересам держави, оскільки відповідач [PERSON] із заявами про отримання в оренду земельної ділянки державної власності до Ставищенської РДА та Юрківської сільської ради не звертався, а у поданому клопотанні про надання йому дозволу на розробку документації із землеустрою не обґрунтував розмір вищевказаної земельної ділянки з урахуванням можливості її обробітку, необхідність отримання саме такої площі землі та не зазначив при цьому перспективи діяльності свого фермерського господарства. Також позивач вказує, що відповідач [PERSON] на його думку, не має можливості займатися фермерським господарством, оскільки у нього відсутня належна сільськогосподарська техніка для обробітку земель. З огляду на ці обставини, просить визнати недійсними та скасувати зазначені накази ГУ Держземагенства у Київській області, договір оренди вищевказаної земельної ділянки, укладений між ГУ Держземагенства у Київській області та [PERSON] , а також скасувати державну реєстрацію права оренди [PERSON] на цю ділянку. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. У обґрунтування доводів заперечення зазначає, що [PERSON] правомірно звернувся саме до ГУ Держземагенства у Київській області про надання йому в оренду вказаної земельної ділянки у відповідності до Закону, та вказує, що позивачем не було належним чином обґрунтовано підстави для визнання недійсним спірного договору оренди та не довів факту порушення інтересів держави. Вважає подану позовну заяву безпідставною, такою що грунтується на однобічному, спотвореному тлумаченню норм законодавства та незясованих фактичних даних, що мають істотне значення для вирішення справи. Чинне законодавство не встановлює обмежень для суб'єкта земельних відносин граничних розмірів єдиних масивів земель для набуття в оплатний найом (оренду) та їх кількості. Зі змісту заяв [PERSON] до Головного управління Держземагенства в Київський області вбачається, що він просив поза межами населених пунктів на адміністративній території Юрківської сільської ради, надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації (розроблення проекту землеустрою) щодо відведення земельних ділянок запасу та резерву в оренду для створення фермерського господарства. При цьому у заяві було зазначено конкретний розмір земельної ділянки. Таким чином, позивач не обґрунтував неможливості отримання в оренду декількох єдиних масивів земель. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Проте надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти задоволення позову не мають. Суд встановив, що 19.06.2014 року відповідач [PERSON] звернувся до ГУ Держземагентства у Київській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для створення та ведення фермерського господарства. До заяви додав письмове обґрунтування необхідності вилучення та відведення земельної ділянки. Головним управлінням Держземагентства у Київській області було видано наказ № 10-1874/15-14-сг від 19.06.2014 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані на території Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області, та у подальшому наказом № 10-3812/15-14-сг від 06.08.2014 року ГУ Держземагенства у Київській області було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 13,2390 га в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства. 15.09. 2014 року укладено договір оренди між ГУ Держземагенства у Київській області та [PERSON]В, яким надано у користування строком на 49 років земельну ділянку площею 13,2390 га для ведення фермерського господарства [PERSON] 18.09.2014 року зазначений договір був зареєстрований у Реєстраційній службі Ставищенського районного управління юстиції Київської області. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності. Аналіз зазначеної правової норми дає підстави вважати, що Законом України «Про фермерське господарство» не передбачено права відмови громадянам у прийнятті їх заяви про надання земельної ділянки для створення фермерського господарства у зв'язку з недотриманням правил, передбачених ч.1 ст.7 цього Закону. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або користування для всіх потреб. Як вбачається з матеріалів справи, рішення щодо відведення відповідачу [PERSON] земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства було прийняте центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин - ГУ Держземагентства України у Київській області, відповідно до повноважень, передбачених ст.ст.122,123 ЗК України та у порядку встановленому ст.ст.26-28,50 ЗУ «Про землеустрій», ст.186-1 ЗК України та ст.ст.1,2,7 Закону України «Про фермерське господарство». Суд вважає помилковим висновок прокурора про те, що передача зазначеної земельної ділянки [PERSON] відбулася із порушенням вимог Закону, оскільки, звертаючись до ГУ Держземагенства у Київській області про надання у користування спірної ділянки, останній у своїй заяві обґрунтовував й необхідність одержання землі у зазначеному ним розмірі для створення фермерського господарства, розмір земельної ділянки визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства та додав до заяви необхідні документи. Окремого ж письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства закон від заявника не вимагає. Також, суд вважає помилковим висновок прокурора в частині визнання незаконними та скасування вищевказаних наказів ГУ Держземагентства у Київській області з підстав недотримання управлінням вимог ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» та надання земельних ділянок не єдиним масивом, оскільки це спростовуються наступним. Відповідно до ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Отже, ця норма закону передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства. Відповідно до ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Таким чином, прокурор не врахував ту обставину, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Також, висновок прокурора про те, що відповідач [PERSON] не має можливості для ведення фермерського господарства через відсутність у нього належної сільськогосподарської техніки є таким, що ґрунтується на припущеннях, адже відсутність у власності сільськогосподарської техніки для обробітку земельних ділянок не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах. Зокрема, у матеріалах справи наявний договір № 15/03-14 від 15 березня 2014 року, за яким ТОВ «Агрофірма «Інтерагросервіс» зобов'язується виконати на спірній земельній ділянці комплекс сільськогосподарських робіт щодо їх обробки та збору врожаю ( а. с. 104-105). Окрім зазначеного, позивачем також не доведено факту порушення інтересів держави у зв'язку з прийняттям ГУ Держземагентства у Київської області спірних наказів, оскільки спірна земельна ділянка і надалі залишається в державній власності, а відповідачу [PERSON] на підставі укладеного договору оренди вона передана лише у строкове платне користування для її обробітку. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що порушень вимог чинного земельного законодавства України з боку ГУ Держземагентства у Київської області при видачі спірних наказів та наданні у строкове користування відповідачу зазначеної земельної ділянки, які б давали суду підстави для задоволення позовних вимог, позивачем не доведено. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора Ставищенського району Київської області про визнання недійсними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки. Вказані обставини встановлено з пояснень сторін, матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні.

Outcome: dismissed