Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути солідарно з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та [PERSON] «Трест «Кривбасшахтопроходка» на його користь грошову суму в розмірі 70000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень), в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що перебував 15 років і 7 місяців у трудових відносинах з відповідачами та працював за професіями електромеханіка підземної дільниці буро-вибухових робіт, під дією шкідливих факторів трудового процесу у нього виникли захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст., хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з початковим ступенем зниження слуху (І ст.), які ДУ «Інститут медицини праці ГПМН України» від 07 травня 2016 року визнані, як професійні захворювання. 01 лютого 2015 року висновком Бюро [PERSON] обласної МСЕК позивачу було встановлено 30% втрати працездатності, а в подальшому 18 травня 2016 року йому було встановлено 45% втрати працездатності. Через професійні захворювання і втрату працездатності він переживає моральні страждання, які пов»язані з відчуттям стійкого болю та обмеженням рухів та хрускотом при русі в плечових, ліктьових і колінних суглобах, утрудненням ходи, задуху після помірних фізичних навантажень, підвищення артеріального тиску, головний біль, набряки на кінцівках. Позивач зазначає, що больові відчуття посилюються при фізичному навантаженні та русі, відчуває терпкість та зябкість у руках і ногах, у зв»язку із захворюваннями йому доводиться часто лікуватися та перебувати під постійним наглядом лікарів, а також зазначає, що характер захворювань не надає йому надії на видужання у майбутньому. Позивач повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду справи не виявив бажання приймати участь у судових засіданнях. Представник позивача підтримав пред»явлений його довірителем позов, з підстав викладених у ньому та просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» заперечувала проти задоволення позову в частині пред»явлених позовних вимог до його довірителя, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, надавши письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 87-95). В своїх запереченнях представник відповідача зазначає, що позивач як при влаштуванні на роботу, так і процесі трудової діяльності був ознайомлений з умовами праці та йому було відомо про наявність шкідливих виробничих факторів, добровільно працював в особливо важких та шкідливих умовах праці, знав про їх наявність, а тому брав всі ризики від їх впливу на стан свого здоров»я на себе. Вказує, що позивач не зазначає, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, не надає доказів чим це підтверджується та доказів моральних страждань, доказів перебування у лікувальних закладах після встановлення йому часткової втрати працездатності та групи інвалідності, а також зазначає проте, що позивач може працювати у звичайних виробничих умовах, виконувати професійну працю. Відповідач [PERSON] «Трест «Кривбасшахтопроходка» повідомлялося судом за всіма відомими адресами про день, час та місце розгляду справи, проте свого представника до суду не направило. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частина 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлює, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні представником позивача було визнано, що його довіритель [PERSON] має загальний стаж роботи в підземних умовах станом на 15 квітня 2015 року 15 років 07 місяців 10 днів, що підтверджується Довідкою про трудовий стаж з яких: - 5 (п»ять) років 2 (місяці) 14 (чотирнадцять) днів на в підземних умовах праці на підприємствах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Тобто інші 10 (років) та 5 (п»ять) місяців [PERSON] працював на підприємстві іншого відповідача [PERSON] «Трест «Кривбасшахтопроходка» (а.с. 100-102, 142). Медичним висновком від 04 травня 2016 року № 1191 Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці [PERSON] медичних наук України» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання у [PERSON] встановлено, що у зв»язку із більш як 15-річним стажем роботи в умовах впливу небезпечних професійних чинників позивачу вставнолено професійне захворювання (а.с. 6). 18 травня 2016 року позивачу [PERSON] обласною МСЕК було встановлено 45 % ступеню втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 16 травня 2016 року по 01 червня 2017 року (а.с. 11-12), при цьому позивачем та його представником не надано доказів перебування позивача на лікуванні в закладах охорони здоров»я після встановлення йому групи інвалідності та ступеню втрати працездатності, а лише надані докази звернення до медичних установ та перебуванні на лікуванні до 16 травня 2016 року, тобто до встановлення інвалідності (а.с. 13-21, 67-68). З Інформаційної довідки про умови праці [PERSON] від 27 серпня 2015 року вбачається, що перелік шкідливих факторів, які мали місце при виконанні [PERSON] на підприємствах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (Новокостянтинівська та Смолінські шахти) робітником технологічного процесу був наступний: пил руди, дочірні продукти розпаду радону, інонізуюче випромінювання, мікроклімат, виробничий шум, а також зроблений висновок, що згідно «Гігієнічної класифікації умов праці», виходячи із найгірших показників, працю [PERSON] можна віднести до ІІІ класу 3 ступеню шкідливості та небезпечності в професії пізмемного електрослюсаря (а.с. 119-121). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 грудня 2015 року причиною професійного захворювання [PERSON] (загальний стаж роботи 28 років 06 місяців; за професієї 03 роки 01 місяць; в умовах впливу шкідливих факторів 15 років 07 місяців) є комплекс несприятливих виробничих факторів (пил фіброгенної дії, шум). Професійне захворювання виникло за таких обставин: роботи в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці обумовлених технологічним процесом на ЗАТ «Трест «Кривбасшахтопроходка», Смолінській та Новокостянтинівській шахтах ДП «СхідГЗК». Незабезпечення з боку ДЗ «СМСЧ № 17 МОЗ України»: своєчасного виявлення ранніх ознак хронічного професійного захворювання, несвоєчасне вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів під час трудового процесу (а.с. 8-10). Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 та ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз'яснення про те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В ч. 4 ст. 43 Конституції України серед іншого зазначається, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 2 ст.153 КЗпП України обов'язок по забезпеченню безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. Частина 1 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» встановлює, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Суд вважає, що в порушення вимог ч. 2 ст.153 КЗпП України та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» [PERSON] під час роботи на підприємствах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (Новокостянтинівська та Смолінська шахти) та [PERSON] «Трест «Кривбасшахтопроходка» не було забезпечено на робочому місці безпечними умовами праці. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або інши ушкодженням здоров»я. Частина 3 ст. 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» серед іншого зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час позивач потребує медикаментозного лікування, лікування в лікувально-профілактичних закладах та санаторно-курортного лікування, а також йому протипоказана робота в несприятливих умовах (а.с. 11-12). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] зазначав, що у зв»язку із професійним захворюванням він постійно відчуває болі, хворобливий стан змушує його постійно лікуватися, проходити медичні обстеження, все це призводить до моральних страждань. В судовому засіданні 06 жовтня 2016 року судом було роз»яснено представникам сторін положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо принципу змагальності цивільного судочинства, обов»язки доказування і подання доказів, а також щодо обов»язку доведення позивачем розміру завданої йому моральної шкоди та обов»язку доведення відповідачем відсутності вини роботодавця щодо заподіяння шкоди здоров»ю працівника, що мало своїм наслідком виникнення професійного захворювання у позивача, що можливо встановити шляхом проведення судово-психологічної експертизи та судово-медичної експертизи (а.с. 142). Представник відповідача у своїх запереченнях на позовну заяву та усних поясненнях, як на одну із підстав для відмови в задоволенні пред»явлених позовних вимог до його довірителя зазначає, що роботодавцем на виконання вимог п. 1 ст. 29 КЗпП України, як при прийнятті позивача на роботу, так і в процесі його трудової діяльності було ознайомлено з умовами праці та доведено до відома наявність шкідливих виробничих факторів, ризик професійного захворювання. Відповідно до вимог законодавства, позивача було забезпечено лікувально-профілактичним харчуванням, засобами індивідуального захисту: спецодягом та взуттям, доплатою за роботу в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці, надавалися інші пільги і компенсації, але враховуючи характер роботи підприємства та технологічний процес видобування уранової руди, забезпечити безпечні і здорові умови праці з обєктивних причин не можливо. Суд не може погодитися із зазначеним вище тверженням представника відповідача, оскільки не дивлячись на те, що хоча позивач і був обізнаний та попереджений про умови праці та наявність шкідливих виробничих факторів, проте це не може свідчити, що особа могла знати і в повній мірі передбачала, що внаслідок роботи на підтриємстві відповідача, у нього буде перелік хвороб той який він має на даний час, інші негативні наслідки пов»язані із цим, і він буде зазнавати моральних у зв»язку із цим страждань, оскільки це не та ґрунтується на доказах. Суд наголошує на тому, що особа звільняється від відшкодування заподіяної шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В свою чергу, відповідачами не надано доказів щодо відсутності їх вини в заподіянні моральної шкоди пов»язаної із виникненням у позивача професійного захворювання. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що втрата професійної працездатності позивача та наявність у нього професійного захворювання виникла внаслідок виконання ним трудових обов»язків, тобто здійснення професійної діяльності на підприємствах відповідачів та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин, умов праці і певних видів робіт та інших факторів, пов»язаних із виконуваною ним роботою. У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року\~\~\~\~ № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частина 1 ст. 212 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв»язку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до положень статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Суд при визначенні розміру моральної шкоди враховує характер правопорушення, глибину і тривалість моральних страждань, погіршення стану здоров»я, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача після ушкодження здоров»я в результаті професійного захворювання, після встановлення втрати 45% професійної працездатності та встановлення строкової до 01 червня 2017 року 3 групи інвалідності в результаті професійного захворювання, яке виникло через роботу протягом тривалого часу в особливо важких та шкідливих умовах праці, оскільки відновити попередній стан здоров»я позивач вже не зможе, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на прецедентну практику Європейського Суду з прав людини щодо здійснення оцінки розміру відшкодування моральної шкоди на засадах справедливості, а також положення ст. 3 Конституції України, згідно якої найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її життя і здоров»я, а тому суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням грошову суму в розмірі 12000,00 грн.. Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial